КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 359/1980/23
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Мостової Г.І.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами адвоката Станька Володимира Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 року та на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2023 року у складі судді Семенюти О.Ю.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Бориспільського міського голови Борисенка Володимира Костянтиновича, виконавчого комітету Бориспільської міської ради, Бориспільської міської ради, комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль», третя особа: ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування розпорядження, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до Бориспільського міського голови Борисенка Володимира Костянтиновича, виконавчого комітету Бориспільської міської ради, Бориспільської міської ради, комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. №24-ОС від 26 січня 2023 року;

- поновити його на посаді директора КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль»;

- стягнути з КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 січня 2023 року до дня ухвалення судового рішення;

- стягнути з Бориспільської міської ради - моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

-

Позов обґрунтовано тим, що 6 листопада 2020 року між ним та виконавчим комітетом Бориспільської міської ради був укладений контракт, на підставі якого позивач був призначений на посаду директора Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 (далі - УМКП - 1).

Рішенням Бориспільської міської ради №1939-26-VІІІ від 26 липня 2022 року УМКП - 1 було реорганізовано шляхом приєднання до КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління».

Рішенням Бориспільської міської ради №2291-34-VІІІ від 20 січня 2023 року КП «Житлове ремонтно-експлуатаційне управління» було перейменовано в КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль».

Розпорядженням Бориспільського міського голови Борисенка В.К. №24-ОС від 26 січня 2023 року ОСОБА_1 був звільнений з роботи у зв`язку із реорганізацією підприємства на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_1 посилається на те, що його звільнення з роботи було проведено з численними порушеннями закону. Зокрема, позивач не був попереджений про наступне вивільнення, йому не було запропоновано жодної посади для переведення. Крім того, в контракті від 6 листопада 2020 року не передбачено можливості дострокового звільнення ОСОБА_1 у разі реорганізації підприємства. Незаконне звільнення позивача призвело до моральних страждань, приниженні честі, гідності та ділової репутації.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 рокупозов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. №24-ОС від 26 січня 2023 року. Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 з 26 січня 2023 року. У задоволенні позову в частині вимог про поновлення на посаді директора комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль», а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з виконавчого комітету Бориспільської міської ради в дохід держави судовий збір в розмірі 2 147 грн 20 коп. Рішення суду в частині поновлення позивача на роботі допущено до негайного виконання.

Додатковим рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2023 рокузаяву ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 грн задоволено частково. Стягнуто з виконавчого комітету Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн. У задоволенні заяви в частині вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в більшому розмірі відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Станько В.І. в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 року просить скасувати його в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Управляючого муніципального комунального підприємства - 1 з 26 січня 2023 року, та в частині відмови у задоволенні позову в частині вимог про поновлення на посаді директора КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль», а також стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким:

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль»;

- стягнути з КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 27 січня 2023 року по день ухвалення рішення у справі;

- стягнути з Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 50 000 грн моральної шкоди;

- стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що всупереч вимогам законодавчого регулювання щодо реорганізації юридичних осіб та переходу прав та обов`язків припиненого підприємства (у тому числі трудових правовідносин) до його правонаступника суд першої інстанції встановивши факт незаконного звільнення дійшов помилкового висновку про неможливість поновити ОСОБА_1 на посаді директора КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль», яке є правонаступником припиненого підприємства УМКП - 1.

Вказує, що оспорюване рішення у частині відмови у поновленні апелянта на посаді директора КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» не узгоджується із положеннями статей 104, 107 Цивільного кодексу України, статті 59 Господарського кодексу України, частини шостої статті 36 Кодексу законів про працю України.

Зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №755/12623/19 вказала, що «середній заробіток за час вимушеного за своїм змістом є заробітною платою, право на отримання якої виникло у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою трудову функцію з незалежних від нього причин». Такий висновок підтверджується також змістом частини другої статті 235 КЗпП України, якою визначено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи. Таким чином, середній заробіток за час вимушеного прогулу входить до структури заробітної плати, бо є заробітною платою. Отже, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 має бути здійснене за рахунок правонаступника УМКП-1, а саме КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль», як юридичної особи до якої перейшли всі права та обов`язки припиненого підприємства.

Апелянт зазначає, що видаючи оспорюване розпорядження про звільнення ОСОБА_3 з посади міський голова Борисенко В.К. діяв від імені власника УМКП -1, а саме Бориспільської міської ради, а не Виконкома, який є органом управління названим підприємством і може реалізовувати свої повноваження щодо дострокового звільнення керівника УМКП-1 з посади лише шляхом звернення до міського голову з відповідним поданням. Отже, оскільки міський голова є головною посадовою особою територіальної громади міста, то моральна шкода в даному випадку відповідно до ст. 1174 ЦК України повинна відшкодовуватися відповідним органом місцевого самоврядування - Бориспільською міською радою Київської області, яка представляє Бориспільську міську громаду, адже Виконком питання про дострокове звільнення апелянта з займаної посади у встановленому порядку не порушував.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 року Бориспільський міський голова Борисенко В.К. вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та необґрунтованими та просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги в повному обсязі.

Зазначає, що судом першої інстанції вірно оцінено всі докази у справі і прийняте відповідне рішення, яким позовні вимоги позивача задоволено частково.

Вказує, що позивач на час звільнення не обіймав посаду директора КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль», отже суд не може поновити з власної ініціативи ОСОБА_1 на посаді директора іншого комунального закладу, що фактично є вимогою про призначення директором у іншій юридичній особі, в якій позивач не працював.

Крім того, не погоджується із стягненням моральної шкоди з Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 у розмірі 50 000 грн та вважає що міська рада щодо вищевказаної вимоги не є належним відповідачем. Окрім цього, позивач у своїй заяві не повідомляє суду, які саме дії (бездіяльність) міської ради призвели до спричинення йому моральної шкоди, не надано будь-яких належних та допустимих доказів заподіяння позивачеві моральних і фізичних страждань.

Щодо вимоги стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, то в задоволенні цієї вимоги слід відмовити, оскільки у позивача були відсутні трудові відносини з КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль». Жодним чином КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» не є правонаступником Управляючого муніципального комунального підприємства - Бориспільської міської ради. Заробітна плата нараховувалася позивачу у відповідності до контракту, жодного контракту із КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» не укладалось.

У відзиві на апеляційну скаргу на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 року третя особа ОСОБА_2 , просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 рокубез змін, оскільки судом першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно встановлені обставини, що мають значення для вирішення справи й постановлено законне та обґрунтоване рішення.

Зазначає, що на час звільнення позивача із займаної посади УМКП-1 та чином КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» були самостійними юридичними особами та не несли відповідальність а зобов`язаннями одне одного. Реорганізація УМКП-1 не мала наслідком автоматичне перенесення до штатного розпису посади директора УМКП-1, новий штатний розпис КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» містив одну посаду директора цього закладу, яку на момент звільнення позивача займав ОСОБА_2 . При цьому поновлення позивача на посаді директора цього закладу слугуватиме обов`язковою підставою для звільнення з посади директора КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» ОСОБА_2 , що призведе до порушення трудових прав останнього.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2023 року адвокат Станько В.І. в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати його та ухвалити нове, яким стягнути з відповідачів понесені ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 грн.

Вказує, що факт надання послуг підтверджується актами приймання-передачі наданих послуг. Згідно з додатком 1 до договору сторони погодили перелік та вартість послуг, що будуть надаватися за договором: усна консультація 1 000 грн, складання позовної заяви 5 000 грн, підготовка позову до подання до суду 500 грн, подання позову до суду 500 грн, участь в судовому засіданні 2 000 грн за одне засідання, складання та подання до суду письмових заяв/клопотань під час розгляду справи від 500 до 1 000 грн.

05 червня 2023 року апелянт та адвокат Станько В.І. склали акт приймання-передачі наданих послуг, відповідно до якого адвокат Станько В.І. надав позивачу послуги на загальну суму 17 000 грн.

Зазначено, що суд першої інстанції при формуванні висновків підійшов до цього питання з надмірним формалізмом.

У відзиві на апеляційну скаргу на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2023 року третя особа ОСОБА_2 , вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими та просить залишити її без задоволення, а додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2023 року без змін, оскільки висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, щодо складання та направлення адвокатом адвокатського запиту. Крім того, сторони договору про надання правової допомоги від 20 лютого 2023 року не погоджували вартість подання відповіді на відзив в розмірі 1 750 грн.

Голова Бориспільського міського Борисенко В.К., ОСОБА_2 та представник КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися судом у встановленому законом порядку, від останнього надійшла заява про розгляд справи без його участі, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе слухати справу за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та його представника адвоката Станька В.І., які просили апеляційну скаргу задовольнити, ОСОБА_6 в інтересах виконавчого комітету Бориспільської міської ради, Бориспільської міської ради, яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду в частині визнання незаконним та скасування розпорядження Бориспільського міського голови Борисенка В.К. №24-ОС від 26 січня 2023 року не оскаржується, з огляду на що колегіє суддів в цій частині рішення не переглядається.

Зі справи убачається, що 06 листопада 2020 року між виконавчим комітетом Бориспільської міської ради та позивачем укладено контракт, на підставі якого останній був призначений на посаду директора УМКП 1 на термін з 01 січня 2021 по 31 грудня 2023 (а.с. 17-24 т.1).

Установлено, що рішенням Бориспільської міської ради № 1939-26-VIII від 26 липня 2022 року УМКП 1 було реорганізовано шляхом приєднання до КП "Житлове ремонтно-експлуатаційне управління"(а.с. 110 т.1).

Рішенням Бориспільської міської ради № 2291-34-VIII від 20 січня 2023 року КП "Житлове ремонтно-експлуатаційне управління" було перейменовано в КП "Керуюча компанія "Мій дім Бориспіль" (а.с. 104 т.1).

Розпорядженням Бориспільського міського голови Борисенка В.К. № 24-ОС від 26 січня 2023 року ОСОБА_1 був звільнений з посади директора УМКП 1 у зв`язку із реорганізацією підприємства, на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 25 т.1).

Районний суд поновлюючи позивача на посаді директора УМКП-1, виходив з того, незаконно звільнений працівник підлягає поновленню виключно на попередній роботі. Крім того, позивач ніколи не перебував у трудових відносинах з КП "Керуюча компанія "Мій дім Бориспіль". Ця обставина свідчить про відсутність підстав для поновлення його на посаді директора КП "Керуюча компанія "Мій дім Бориспіль". Тому у задоволені позову в частині цієї вимоги слід відмовити.

Такий висновок суду є законним та додатковому обґрунтуванню й оцінці не підлягає.

Вимоги апеляційної скарги про поновлення на посаді директора КП "Керуюча компанія "Мій дім Бориспіль" з огляду на вказане, визнаються безпідставними.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

У частині 1 статті 21 КЗпП України передбачено, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі, ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Положеннями ч. 2 ст. 40 КЗпП України передбачено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням на підставі пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Гарантії працівників при незаконному звільненні з роботи та порушенні порядку їх звільнення з роботи визначені законодавцем у статті 235 КЗпП України.

З урахуванням вимог трудового законодавства у справах, в яких оспорюється незаконність звільнення, роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Убачається, що судом визнано незаконним звільнення позивача з посади директора УМКП-1 та поновлено його на раніше займаній посаді.

Відповідно до ст. 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Згідно із ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесені рішення про поновлення на роботі орган, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Отже, районний суд правомірно поновив ОСОБА_1 на посаді, яку він обіймав до часу видачі оспорюваного розпорядження №24-06 від 26.01.2023, яке визнано судом незаконним та скасовано.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, районний суд виходив з того, що Бориспільська міська рада та КП "Керуюча компанія "Мій дім Бориспіль" не є належними відповідачами в розумінні ст. 51 ЦПК України, вказавши, що такий позов має бути пред`явлено до виконавчого комітету Бориспільської міської ради.

З такими висновками колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне

Так, суд першої інстанції визнав доведеним, що роботодавцем позивача є саме виконавчий комітет Бориспільської місткої ради, який і повинен оплачувати вимушений прогул, а не Бориспільська міська рада або КП "Керуюча компанія "Мій дім Бориспіль".

Між тим, районний суд залишив поза увагою п.3.1 контракту, укладеного між ОСОБА_1 та виконавчим комітетом Бориспільської міської ради, відповідно до якого за виконання обов`язків, передбачених цим контрактом, керівнику зараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством у результаті його господарської діяльності, виходячи з установлених керівнику: посадового окладу в розмірі 30875грн і фактично відпрацьованого часу. Окрім того, згідно п.3.2 керівникові можуть виплачуватися також премія та матеріальна винагорода (а.с.17-24 т.1).

Отже, умовами контракту передбачено виплату позивачу заробітної плати за рахунок фонду оплати праці очолюваного ним підприємства, а не з виконкому міської ради.

Окрім цього, долучена до справи довідка про доходи, одержані відповідачем на посаді директора, яка залишилася поза увагою суду та врахування під час вирішення спору, свідчить про виплату йому заробітної плати управляючим муніципальним комунальним підприємством -1 (а.с.45 т.1).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 34 постанови від 06.11.92 № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом про це наказу.

У випадках ліквідації підприємства, установи, організації на час виконання рішення про поновлення на роботі суд, який постановив рішення, за поданням судового виконавця або заявою позивача в порядку заміни способу виконання рішення може визнати працівника звільненим за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації і своєю ухвалою стягнути з власника ліквідованого підприємства, установи, організації (органу, уповноваженого управляти їх майном, а у відповідних випадках - з правонаступника) суми заробітної плати за вимушений прогул.

При цьому, встановлена законодавством можливість ліквідації державної установи (організації) з одночасним створенням іншої, яка буде виконувати повноваження (завдання) особи, що ліквідується, не виключає, а включає зобов`язання роботодавця (держави) по працевлаштуванню працівників ліквідованої установи (аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 17.10.2011 у справі № 21-237а11, від 16.10.2012 у справі 21-267а12).

При ліквідації державної установи публічного права на іншу державну установу, якій передані функції ліквідованої установи і яка є фактичним правонаступником цієї установи, переходять усі обов`язки ліквідованої установи щодо працевлаштування звільнених працівників ліквідованої установи та відшкодування усіх витрат, пов`язаних з незаконним звільненням працівника, й невиконання цього обов`язку є порушенням його трудових гарантій та достатньою підставою для захисту порушених прав та інтересів в суді.

Таким чином, оскільки рішенням Бориспільської міської ради № 1939-26-VIII від 26 липня 2022 року УМКП 1 було реорганізовано шляхом приєднання до КП "Житлове ремонтно-експлуатаційне управління" й рішенням Бориспільської міської ради № 2291-34-VIII від 20 січня 2023 року КП "Житлове ремонтно-експлуатаційне управління" було перейменовано в КП "Керуюча компанія "Мій дім Бориспіль", а тому з КП "Керуюча компанія "Мій дім Бориспіль" підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з дати незаконного звільнення і по день ухвалення рішення.

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.95 № 100 з наступними змінами та доповненнями.

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 2 п. 2 Порядку № 100, середньомісячна заробітна плата за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. В інших випадках, коли нарахування проводяться виходячи із середньої заробітної плати, працівник не мав заробітку, не з вини працівника, розрахунки проводяться виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку № 100, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку № 100). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку № 100).

Як роз`яснено в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 № 3 "Про практику застосування судами про оплату праці", при визначенні сум, що підлягають стягненню по оплаті праці, у тому числі середньому заробітку, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Позивача незаконного звільнено з роботи 26 січня 2023 року тобто останніми повними місяцями його роботи в УМКП 1 є листопад та грудень 2022 року.

Згідно інформації, яка міститься у долученій до справи довідці, позивачу за листопад 2022 року виплачено 31 624 грн, за грудень 2022 року - 31 645 грн 31 коп. (а.с. 45 т.1).

Отже, середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за два місяці на число робочих днів і становить 718 грн 93 коп. (31621+31645,31 = 63266,31 / 2 =31633,15 / 44).

Час вимушеного прогулу з наступного дня після звільнення (27 січня 2023 року ) по день ухвалення рішення (12 грудня 2023 року) становить 228 робочих днів, середній заробіток за час вимушеного - 163 916 грн 04 коп. (718,93 грн х 228 днів).

Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 27 січня 2023 року по 12 грудня 2023 року підлягає стягненню з КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» в сумі 163 916 грн 04 коп.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Крім того, частково заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про стягнення моральної шкоди.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч. 1 ст. 23 ЦК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (ч. 1 ст. 19 ЦПК України).

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

За змістом зазначених положень закону підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

Компенсація завданої моральної шкоди не поглинається фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Тобто, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення), відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 237-1 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб.

Таким чином, оскільки права позивача у сфері трудових відносин були порушені, то він має право на відшкодування йому відповідачем Бориспільською міською радою моральної шкоди, яка своїм розпорядженням звільнила позивача з займаної посади, з порушенням порядку передбаченого законодавством про працю.

Враховуючи тривалість, характер немайнових втрат, зокрема, вимушені зміни у його життєвих і виробничих стосунках позивача, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, характер порушення прав позивача, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та є обґрунтованими в розмірі 3000 грн.

Відповідно, колегія суддів приходить до висновку про стягнення Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову про стягнення з КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» середнього заробітку за час вимушеного прогулу у сумі 163 916 грн 04 коп. та з Бориспільської міської ради моральної шкоди у розмірі 3000 грн. й у в решті позову відмовити.

На підставі частин 1, 13 статті 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог на користь держави потрібно стягнути судовий збір з КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль`у сумі 1 639 грн 16 коп. та Бориспільської міської ради в сумі 2 684 грн.

Крім того, позивачем також було оскаржено й додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2023 року, яке позивач просив задовольнити та стягнути з відповідачів понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 17 000 грн.

Так задовольняючи частково заяву представника позивача, районний суд виходив за змістом з того, що позивачем не доведено належними доказами повну оплату витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги та визнав доведеним наявність підстав до стягнення з виконавчого комітету Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 5 000 грн. на відшкодування витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою.

З такими висновками суду першої інстанції, колегія суддів в повній мірі не погоджується, враховуючи наступне.

Згідно положень ч. 1 ст. 182 ЦПК України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.

Відповідно до справи, позивач під час звернення у суд з позовом користувався правничою допомогою, яку йому надавав адвокат Станько В.І.

При цьому, хоча адвокатом позивача й не було долучено до справи документів щодо фактичної сплати адвокату витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21.01.2021 у справі № 280/2635/20 (провадження № К/9901/29763/20).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, від 06 грудня 2019 року у справі №910/353/19, постанові Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі №910/7586/19.

Так, зі справи убачається, що 20 лютого 2023 року між Станьком В.І. та ОСОБА_1 підписано договір про надання правничої допомоги (а.с. 48-51).

Додатком № 1 до договору про надання правничої допомоги від 20 лютого 2023 року позивачем та адвокатом підписано орієнтовний перелік та вартість послуг правової допомоги, відповідно до якого адвокат Станько В.І. надав позивачу наступні послуги:

усні консультації та формування правової позиції щодо судового захисту порушеного права на працю - 1000 грн;

складання позовної заяви - 5000 грн;

підготовка позову до подання до суду 500 грн;

подання позовної заяви та копій доданих до неї документів до суду - 500 грн;

участь у розгляді цивільної справи, за одне засідання 2000 грн;

складання та подання до суду письмових заяв/клопотань - від 500 грн до 1000 грн;

Ознайомлення з матеріалами справи - 500 грн;

Отримання рішення в суді - 500 грн (а.с. 52 т.1).

При цьому до заяви про ухвалення додаткового рішення позивач долучив копію акту № 1 про приймання-передачі наданих послуг за договором про надання правничої допомоги від 20 лютого 2023 року визначено загальну суму за надані послуги адвокатом в розмірі 17 000 грн та з поміж уже наявних в додатку № 1 до договору доповнено ще послугою про направлення адвокатського запиту - 500 грн, складання та подання до суду відповіді на відзив (2 рази) по 1750 грн, та участь в 3-х судових засіданнях в розмірі 6 000 грн (а.с. 240 т.1).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Отже, частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

При цьому колегія суддів частково погоджується з висновками районного суду про те, що адвокат Станько В.І. направив позов до суду поштою, а не безпосередньо до суду, та з тим, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази щодо складання та направлення адвокатського запиту, що виключає підстави до стягнення витрат на професійну правничу допомогу в цій частині в розмірі 1000 гривень (500 + 500).

Крім того, встановлено, що сторони договору про надання правової допомоги від 20 лютого 2023 року не погоджували вартість подання відповіді на відзив в розмірі 1750 гривень, така вартість була визначена в розмірі від 500 до 1000 грн, з урахуванням витраченої роботи, колегія суддів вважає, що обґрунтовано стягнути по 500 грн за кожну відповідь.

Інші витрати колегія суддів визнає доведеними й підставними, а також враховує ту обставину, що з додатковим рішенням суду про стягнення 5 000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу виконком погоджувався, апеляційної скарги не дав.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Бориспільської міської ради, виконавчого комітету Бориспільської міської ради, КП «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» на користь ОСОБА_1 слід стягнути понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000 грн, з кожного.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Станька Володимира Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 року задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 05 червня 2023 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасувати та ухвалити по справі в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, за період з 27 січня 2023 року по 12 грудня 2023 року в сумі 163 916 грн 04 коп.

Стягнути з комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» в дохід держави судовий збір в сумі 1 639 грн 16 коп.

Стягнути з Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Стягнути з Бориспільської міської ради в дохід держави судовий збір в сумі 2 684 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апеляційну скаргу адвоката Станька Володимира Ігоровича в інтересах ОСОБА_1 на додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2023 року задовольнити.

Додаткове рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 червня 2023 рокускасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення заяви.

Стягнути з Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 5 000 грн.

Стягнути з виконавчого комітету Бориспільської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Стягнути з комунального підприємства «Керуюча компанія «Мій дім - Бориспіль» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

В задоволенні заяви в іншій частині відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: