Провадження № 2-з/761/160/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Юзькової О.Л.,

при секретарі Марінченко Л.В.,

розглянувши заяву позивача про вжиття заходів забезпечення позову по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою.

20 лютого 2023 року на адресу Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме, нерухоме майно та грошоі кошти, які знаходяться на будь-яких рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах в межах заявлених позовних вимог у розмірі 5 859 772 грн. 11 коп. і належать відповідачу. Вважає, що наявні обґрунтовані підстави унеможливить виконання рішення суду та ефективний захист порушених прав та інтересів позивача у разі задоволення позову.

Вивчивши заяву та додані до неї матеріали, суд вважає, що заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, предметом позову є стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою.

Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується:1) накладення марешту на майнота (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті від повідачеві із находяться у нього чи вінших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певнідії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання прававласності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, назберігання іншим особам, які немають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення незабезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієїчастини.

Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України, недопускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір невирішується посуті.

Прицьому, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивачаві до можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, що б забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі за для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову посуті-це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ними інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, за якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа №183/5864/17-ц (провадження№61-38692св18).

Вказана норма імперативно встановлює, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя)має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження свої хвимог, пересвідчитися, зокрема, втому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від22грудня2006рокуN9).

Судом встановлено, що позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикоюв розмірі 5 859 772 грн. 11 коп.

Разом зтим, наявність самого пособі позову не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

При цьому, саме лише посилання в заяві на потенційну можливість вчинення відповідачем недобросовісних дій без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження зазначених обставин та кожне свідчить про необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Також, заявником не надано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження підстав вважати, що виконання майбутнього рішення суду у разі задоволення позову, може бути утрудненим чи неможливим.

Одночасно зцим, доказів, які підтверджують обґрунтований ризик того, що майно буде згодом відчужене відповідачем матеріали справи також немістять.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А,№303А, п.2958.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 151, 153, 259-261, 353 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду, в порядку ст.ст. 353-357 ЦПК України з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України(протягом п`ятнадцяти днів.

Суддя: