КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року місто Київ.

Справа № 758/917/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15735/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Мазурик О.Ф., Немировської О.В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року (у складі судді Ковбасюк О.О., повний текст рішення складено 12.06.2023)

та на додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року (у складі судді Ковбасюк О.О., інформація щодо повного складання тексту рішення відсутня)

у справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування

ВСТАНОВИВ

17.12.2018 Подільським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення у справі №758/917/18 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 28 974,05 грн. в порядку регресу та 1762,00 грн. судового збору.

05.05.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду.

Ухвалою суду від 07.05.2021 задоволено клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, прийнято таку заяву та призначено її до розгляду.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними рішеннями, представник МТСБУ - Глузд Оксана Вікторівна 16 серпня 2023 року подала через суд першої інстанції до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, якою просить оскаржувані рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументує апеляційну скаргу тим, що оскаржувані рішення є незаконними та необґрунтованими, ухваленими з неправильною оцінкою доказів, неправильним визначенням обставин та правовідносин.

Вказує, що звіт № 2951 від 08 липня 2016 року про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, складений ТОВ «Естімейт Плюс» є документом , складеним у результаті експертного дослідження спеціалістом, якому в передбаченому порядку було доручено провести оцінку матеріального збитку. Таким чином, це є результат практичної діяльності фахівця-оцінювача з визначених питань, на проведення яких ОСОБА_2 мав право, а тому вказаний звіт є належним та допустимим доказом.

Зазначає, що зазначене в п. 1 Рецензії від 18.01.2022 року «в Звіті не обґрунтовано обсяг та вид ремонтних робіт, а в Акті огляду ТЗ належним чином не описаний характер і обсяг пошкоджень і т.д.» не відповідає дійсності, оскільки в Розділі «опис пошкоджень ТЗ» Акту огляду ТЗ, чітко та детально наведено опис пошкоджень та дії щодо відновлення/заміни/фарбування. Відповідно і зазначене у п.2 «в Звіті відсутні вихідні дані щодо обставин виникнення аварійних пошкоджень КТЗ» є невірним, оскільки в Розділі «пошкодження, що не пов`язані з ДТП» Акту огляду ТЗ вказано, що двері задні праві мають сліди відновлюваного ремонту. Вказує, що Звіт № 2951 відповідає вимогам Національного стандарту № 1.

Звертає увагу, що особа, яка складає рецензію, не несе жодної відповідальності, крім моральної за свої міркування стосовно своєї оцінки, оскільки висловлює лише особисту суб`єктивну думку. Рецензія не є належним доказом, якому суд надав перевагу над іншими доказами, що подавалися позивачем, адже вина відповідача в завданому ДТП підтверджується постановою суду, відсутність полісу обов`язкового страхування на момент ДТП - довідкою з бази даних МТСБУ, дані докази не спростовані.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

07 листопада 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу, якою просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Вказує, що звіт не може бути належним доказом, оскільки він не містить фотографій зображень пошкоджень. Крім того позивачем не підтверджено законні підстави проведення оцінки ТОВ «Ексімейт Плюс». Відповідно до Звіту № 2951 від 08.07.2016 року замовником послуг виступала СК «Країна», Страховиком було подано заяву до ТОВ «Естімейт Плюс». Проте матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували факт підписання договору та оплати послуг Замовнику та Договору між МТСБУ та СК «Країни», а отже немає можливості здійснити правову оцінку законності виникнення зобов`язань щодо проведення оцінки суб`єктом оціночної діяльності.

Вказує, що Рецензія є додатковим доказом на захист прав відповідача, яка здійснена та виконана у відповідності до Порядку проведення рецензування висновків судових експертів.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із ч. 1. ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції визнав Звіт ТОВ «Естімейт Плюс» № 2951 про незалежну оцінку КТЗ від 08 липня 2016 року неналежним та недопустимим доказом, та виходив з того, що такий висновок визнаний таким, що не відповідає вимогам закону згідно Рецензії від 18.01.2021 року, яка була надана відповідачем.

Крім того суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання позивача про проведення авто-товарознавчої експертизи на основі матеріалів справи, вказуючи, що у Рецензії від 18.01.2021 року зазначено, що звіт №2951 може використовуватись з метою встановлення розміру майнового збитку, якщо будуть виправлені зазначені Рецензією недоліки.

Однак, колегія суддів не може повність погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, в обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 26.06.2016 о 19 год. 00 хв. на мосту Патона в сторону бульвару Дружби Народів у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля Dacia Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .

Постановою Печерського районного суду міста Києва від 12.09.2016 встановлено вину відповідача у скоєнні вказаної ДТП. Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля Dacia Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «СК «Здорово» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АЕ/6281660, терміном дії з 03.11.2015 до 02.11.2016.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП застрахована не була, а тому власник пошкодженого автомобіля Dacia Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 01.07.2016 звернувся до позивача із повідомленням про ДТП та заявою про відшкодування шкоди, заподіяної його автомобілю.

На підставі Звіту №2951 від 08.07.2016 про незалежну оцінку з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, складеного в ТОВ «Естімейт Плюс», спеціалістом-оцінювачем ОСОБА_2 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля Dacia Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження складає 27 674,05 грн. без ПДВ.

Наказом №7481 від 04.10.2016 позивач прийняв рішення про відшкодування шкоди з Фонду захисту потерпілих та виплатив ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 27 674,05 грн. Крім того, МТСБУ було сплачено ПАТ СК «Країна» вартість послуг аварійного комісара з огляду пошкодженого автомобіля у розмірі 1300,00 грн.

В подальшому позивачем було направлено відповідачу ОСОБА_1 письмову вимогу про відшкодування завданої шкоди у загальному розмірі 28 974,05 грн. в позасудовому порядку, однак така вимога залишилася без реагування відповідача, що стало підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом, у якому він просить стягнути з відповідача в порядку регресу вказану суму витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на положення статей 1191 ЦК України, 38, 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено заборону експлуатації транспортного засобу на території України без чинного поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик або МТСБУ відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 33.1.4. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до п. п. «в» п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, якщо він, зокрема, після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідачем було надано до суду першої інстанції Рецензію на Звіт № 2951, згідно якої обраний у Звіті, зібрані вихідні данні є недостатніми для надання висновку про вартість об`єкта оцінки. Припущення оцінювача щодо технічного стану та складу вихідних даних щодо об`єкту оцінки є необґрунтованим.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що місцевий суд безпідставно взяв до уваги надану відповідачем Рецензію , адже вона не відповідає вимогам щодо належності та допустимості доказів на спростування розміру заподіяної шкоди, з огляду на наступне.

Процедура проведення та оформлення результатів рецензування висновків судових експертів науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, судових експертів, які не є працівниками державних спеціалізованих установ, а також проектів висновків фахівців, які мають намір отримати кваліфікацію судового експерта, визначений Порядком проведення рецензування висновків судових експертів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 03 лютого 2020 року № 335/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 05 лютого 2020 року за № 131/34414.

Згідно з пунктами 2, 3 розділу І вказаного Порядку, метою рецензування висновків судових експертів є вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків. Рецензування не проводиться з метою спростування чи підтвердження висновків. Підставою для рецензування висновків судових експертів, проектів висновків (далі - висновки) є договір або план щодо підготовки (стажування) фахівця, який має намір отримати (підтвердити) кваліфікацію судового експерта.

Відповідно до пункту 1 розділу II Порядку, рецензування висновків проводять співробітники науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України, які мають кваліфікацію судового експерта з тієї експертної спеціальності, за якою складено поданий на рецензування висновок, та не менше ніж трирічний стаж експертної роботи.

У той же час, рецензія експертів-оцінювачів Українського товариства оцінювачів від 18 січня 2022 року не відповідає зазначеним вище вимогам, оскільки всупереч наведеним положенням Порядку підставою для рецензування звіту № 2951 став лист ОСОБА_1 .

Крім того, рецензію підготовлено особою, яка не є працівником державної спеціалізованої установи.

Колегія суддів вважає, що рецензія не є тим доказом в розумінні закону, який спростовує звіт, оскільки процедура рецензування не має за мету вплинути на його оцінку в судовому процесі, і не проводиться з метою спростування чи підтвердження даних звіту.

Інститут рецензування є інструментом внутрішньої процедури перевірки якості та обґрунтованості висновків, що подаються з метою отримання та підтвердження кваліфікації судового експерта. Як вказано вище, метою рецензування є «вдосконалення професійної майстерності експертів, поліпшення якості та обґрунтованості їх висновків».

Таким чином, процедура рецензування звіту не має за мету вплинути на його оцінку в судовому процесі, а Порядок не передбачає обов`язкового надання рецензії на звіт на розгляд суду чи інших учасників судового процесу.

Разом з тим, відповідач не подавав до суду першої інстанції звіт та не заявляв клопотання про призначення судової авто товарознавчої експертизи для визначення або спростування звіту, який було надано позивачем.

Таким чином, колегія суддів вважає, що позивачем було надано суду належні та допустимі докази на підтвердження обґрунтування розрахунку страхового відшкодування, натомість відповідач не спростував належними та допустимими доказами розмір шкоди, завданої внаслідок ДТП.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, ч. 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог повністю.

Позивачем в апеляційному порядку також оскаржено додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року, яким стягнуто з МТСБУ на користь ОСОБА_1 3 000 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно п. 6 ч. 1ст. 264 ЦПК України, ухвалюючи рішення, суд, зокрема вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати (судовий збір та витрати пов`язані з розглядом справи).

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення у цивільній справі» судам роз`яснено, що у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Тобто, додаткове рішення суду, ухвалене у порядку статті 270 ЦПК України є невід`ємною частиною основного рішення у справі по суті спору, та не може існувати окремо від нього.

Враховуючи скасування рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року, апеляційний суд приходить до висновку, що додаткове рішення Подільського районного суду міста Києва від 30 червня 2023 року також необхідно скасувати, оскільки воно не може існувати окремо від основного рішення у справі по суті спору.

Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви скаржником сплачено судовий збір у розмірі 1 762,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1262071 від 10 січня 2018 року, а за подання апеляційної скарги скаржником сплачено судовий збір у розмірі 2 643,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №976864 від 10 серпня 2021 року.

Враховуючи задоволення позовних вимог повністю, з ОСОБА_1 на користь МТСБУ підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 762,00 грн та судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 643,00 гривень, а разом 4 405 грн.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 31 травня 2023 року та додаткове рішення від 30 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України 28 974,05 грн. в порядку регресу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України витрати зі сплати судового збору у розмірі 4 405 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська