Справа № 279/7610/23
Провадження № 2/279/2026/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Недашківської Л.А., з секретарем Хомутовською М.А., за участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу №279/7610/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Коростенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання батьківства, зобов`язання внести зміни до актового запису про народження дитини даних про батька,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Коростенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання батьківства, зобов`язання внести зміни до актового запису про народження дитини даних про батька. В обгрунтування поховних вимог зазначила, що з початку 2005 року проживає та перебуває в фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у неї народились доньки-двійнята: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , батьком яких є ОСОБА_2 . На час народження дітей вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем і оскільки вони не подали спільну заяву до органів РАЦСу про визнання батьківства, реєстрація народження дітей була проведена у відпоівідності до ч.1 ст.135 СК України, а саме: батько дітей записаний з її слів за її прізвищем. ОСОБА_2 забирав її з пологового будинку і на даний час вони проживають однією сім`єю, відповідач займається вихванням дітей, їх розвитком, приймає активну участь в дошкільному та шкільному житті дітей, визнає дівчат своїми доньками. Проте чрез роботу в іншому місці у відповідача відустня можливість з`явитись до органів РАЦСу для подачі спільної заяви про внесення змін до актових записів про народження дітей. Просить визнати ОСОБА_2 батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести зміни до актових записів про народження дітей, зазначивши в графі батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити.

Відповідач до суду не з`явився, клопотав про розгляд справи за його відсутоності, позовні вимоги визнав, про що подав заяву до суду. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Представник третьої особи до суду не з`явився, в заяві поданій до суду клопотав про розгляд справи за відсутності його представника.

Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно зі статтею 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Суд зауважує, що визнання батьківства за рішенням суду розглядається як засіб захисту прав дитини, спрямований на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини.

Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, суд оцінює відповідно до статті 89 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили.

Європейський суд з прав людини зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 7 травня 2009 року у справі «Калачова проти Російської Федерації», заява № 3451/05, § 34).

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Базові положення принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР.

Судом встановлено, що позивач є матір`ю неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батько дітей записаний відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

Клопотань про призначення у справі судової медико-генетичної експертииу для визначення походження неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи наявне кровне споріднення між дітьми та ОСОБА_2 позивачем не порушувалось.

У постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 758/3340/17 (провадження № 61-16418св19) Верховний Суд зазначив, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути лише висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи.

Суд зауважує, що питання про походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази з урахуванням статті 89 ЦПК України, згідно з якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідач визнає себе батьком дітей, однак у нього відсутня можливість звернутись до органів РАЦСу для внесення змін до актового запису про народження дітей, оскільки він працює в іншому місці.

Частинами 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

При цьому, виходячи з положень ст.16 Цивільного процесуального кодексу України особа звертається до суду за захистом свого порушеного права.

Натомість позивачем не подано суду доказів на підтвердження обставин невизнання відповідачем свого батьківства відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною шостою статті 263 ЦПК України передбачено, що якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.

Вказана правова позиція зазначена в постанові Верховного Суду від 15 липня 2015 року у справі № 524/10054/16.

Оскільки, позивачем не подано суду доказів на підтвердження того, що відповідач невизнає свого батьківства, не надано доказів, що засвідчують походження дітей від відповідача, а тому повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні.

Враховуючивищенаведене позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст.ст.263-265 ЦПК України, ст. ст. 122, 125, 126,128 СК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Коростенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про визнання батьківства, зобов`язання внести зміни до актового запису про народження дитини даних про батька відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано.

Повний текст рішення виготовлено не пізніше ніж через десять днів з дня проголошення вступної та резолютивної частини цього рішення 29.12.2023.

Сторони:

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа - Коростенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Коростенському районі Житомирської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), місце знаходження: 11509, м.Коростень, вул. Грушевського, 25, 7.

Суддя Недашківська Л.А.

копія згідно з оригіналом