Провадження № 22-ц/801/1258/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 рокуСправа № 127/12341/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Копаничук С. Г. (суддя - доповідач),

суддів: Денишенко Т. О., Оніщука В. В.,

з участю секретаря судового засідання: Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув в судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги адвоката Чернілевської Р. В. в інтересах ОСОБА_1 та Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Волошина С. В., у справі за позовом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку п.8 ст.134 КЗпП України,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» - адміністрації Одеського морського порту звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку п.8 ст.134 КЗпП України. Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 з 21 червня 2017 року працював на посаді першого заступника начальника Одеської філії ДП «АМПУ». На підставі наказу начальника ОФ ДП «АМПУ» від 24.04.2018 №130К «Щодо увільнення від виконання службових обов`язків» ОСОБА_1 27 квітня 2018 року виконував обов`язки начальника ОФ ДП «АМПУ» .Наказом в.о. начальника ОФ - адміністрації Одеського морського порту Зубика О. П. від 27.04.2018 року №138-К, за вчинення одноразового грубого порушення трудових обов`язків було звільнено ОСОБА_2 із посади завідувача дипломно-паспортного відділу служби адміністративного нагляду служби капітана порту в ОФ ДП «АМПУ», за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року визнано незаконним та скасовано наказ № 138 к від 27.04.2018 в.о. начальника адміністрації Одеського морського порту; поновлено ОСОБА_2 на роботі з 27.04.2018; стягнуто з ДП «АМПУ» (код ЄДРПОУ 3877770) на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27.04.2018 по 18.06.2019 у розмірі 381971,82 грн., визначеної без врахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів; стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.; стягнуто з ДП «АМПУ» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 152,60 грн.

Постановою Верховного Суду від 27.01.2021 року по справі №522/8837/18 постанову Одеського апеляційного суду від 18.06.2019 року залишено без змін. На виконання рішення Одеського апеляційного суду від 18.06.2019 року по справі №522/8837/18 ДП «АМПУ» 15 червня 2021 року сплачено на користь ОСОБА_2 загальну суму за судовим рішенням в розмірі 388 124,42 гривень.

Враховуючи, що звільнення ОСОБА_2 відбулось з порушенням закону, у ДП «АМПУ» наявне право зворотної вимоги (регресу) до винної особи ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої незаконним звільненням, у зв`язку з оплатою працівникові вимушеного прогулу - 381971,82 грн, моральної шкоди -5000 грн, судового збору 1152,6 грн (з них податки -75459,51 грн) та сплатою філією єдиного соціального внеску-84 033,8 грн, позивач в особі філії просив стягнути з відповідача грошові кошти на користь ДП в особі Одеської філії ( на р/р останньої, ) матеріальну шкоду в розмірі 472 158,22 грн.

Рішенням Вінницького міського суду від 20 квітня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії ДП ( ) в порядку регресу матеріальну шкоду у розмірі 367 992,05 грн. В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Чернілевська Р. В., діючи в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині. Зазначає, що суд не досліджував обставини звільнення ОСОБА_2 , незважаючи на те, що ОСОБА_1 не брав участь у розгляді справи про поновлення останнього на роботі, а тому дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову. Крім того, не врахував, що рішення про звільнення ОСОБА_2 не було самостійним одноосібним рішенням відповідача, а базувалося на результатах комісійної перевірки, яка встановила порушення у роботі ОСОБА_2 . У ОФ ДП «АМПУ» відсутні підстави для стягнення шкоди саме з ОСОБА_1 , оскільки його персональна вина у незаконному звільненні ОСОБА_2 не встановлена.

В апеляційній скарзі Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» також просить зазначене рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, Зазначає, що ДП «Адміністрація морських портів України» у повному обсязі було виконано рішення суду про поновлення на посаді ОСОБА_2 , а суд першої інстанції не врахував, що до розміру збитків входять перераховані 75 459,51 грн податків і 84 033,80 грн соціального внеску, сплаченого на підставі ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

У відзиві ДП «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії вважає рішення суду у задоволеній частині вимог законним і обгрунтованим, а доводи скарги безпідставними, оскільки вина ОСОБА_1 встановлена набравшими законної сили судовими рішеннями Одеського апеляційного і Верховного суду.

Відзив представник відповідача не надійшов.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції вищевказаним вимогам закону не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника одеської філії ДП «АМПУ» (далі - ОФ ДП «АМПУ») №160К 1-1 від 25.05.2017 року «Про прийом на роботу» ОСОБА_1 було призначено на посаду виконуючого обов`язки заступника начальника філії з безпеки ОФ ДП «АМПУ» з 26.05.2017 року.

Наказом начальника ОФ ДП «АМПУ» від 21.06.2017 року №181К 2-4 «Про переведення на іншу роботу» ОСОБА_1 було переведено на посаду першого заступника начальника філії ОФ ДП «АМПУ» з 21.06.2017 року.

Згідно довіреності від 22.03.2018, чинної до 31.12.2018 року , посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ламан А.І., зареєстрованої в реєстрі за № 233, начальник ОФ ДП «АМПУ» ОСОБА_3 на випадок тимчасової втрати ним працездатності, перебування його у відпустці, відрядженні чи на навчанні, з поміж іншого, уповноважив першого заступника начальника ОФ ОСОБА_1 видавати накази, розпорядження, інструкції і давати вказівки, обов`язкові до виконання для всіх працівників Філії (п. 4 Довіреності); призначати на посади та звільняти з посад працівників Філії (п. 9 Довіреності).

Наказом начальника Одеської філії ДП «АМПУ» №130К від 24.04.2018 року, в зв`язку з необхідністю виконання останнім депутатських повноважень, виконання обов`язків начальника ОФ 27.04.2018 було покладено на першого заступника ОСОБА_1 (а.с. 62 т.1).

Наказом в.о. начальника адміністрації Одеського морського порту Зубика О.П. від 27.04.2018 №138-К завідувача дипломно-паспортного відділу служби адміністративного нагляду служби капітана порту в ОФ ДП «АМПУ» ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України (за вчинення грубого порушення трудових обов`язків) (а.с. 68 т. 1).

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року наказ в.о. начальника адміністрації Одеського морського порту Зубика О.П. № 138к від 27 квітня 2018 року про звільнення визнано незаконним та скасовано; поновлено ОСОБА_2 на роботі на посаді завідувача дипломно-паспортним відділом служби адміністративного нагляду служби капітана Одеського морського порту в Одеській філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з 27 квітня 2018 року; стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (код ЄДРПОУ 3877770) на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 27 квітня 2018 року по 18 червня 2019 року у розмірі 381 971,82 грн, визначену без врахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів; стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 5 000 грн; стягнуто з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1 152,60 грн. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. (а.с. 73-79 т. 1)

Постановою Верховного Суду від 27.01.2021 по справі №522/8837/18 постанову Одеського апеляційного суду від 18.06.2019 року залишено без змін. (а.с. 81-94 т. 1).

На виконання постанови Одеського апеляційного суду від 18.06.2019 у справі №522/8837/18, наказом № 255к від 05.08.2019 в.о. начальника адміністрації Одеського морського порту Зубика О.П. ОСОБА_2 було поновлено на посаді з 27 квітня 2018 року.(а.с. 164 т. 1).

Також, 15.06.2021, на виконання рішення суду апеляційного суду Одеською філією ДП «АМПУ», ОСОБА_2 було виплачено грошові кошти в сумі 312 664,91 грн (середній заробіток за час вимушеного прогулу, моральна шкода та відшкодування судового збору, з проведенням відповідного відрахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів в сумі 75 459,51 грн.), що підтверджується платіжним дорученням № 954 від 15.06.2021 та розрахунковою бухгалтерською довідкою.

Задовольняючи частково позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що наведеними вище рішеннями судів апеляційної та касаційної інстанції встановлено преюдиційні юридичні факти незаконності звільнення ОСОБА_2 , як і підписання наказу про його звільнення відповідачем у справі ОСОБА_1 , який в день видачі наказу виконував обов`язки начальника ОФ ДП «АМПУ», які доказуванню не підлягають, а тому останній повинен відшкодувати заподіяну позивачу шкоду у вигляді сплачених ним звільненому грошових коштів.

Відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача сплаченого останнім єдиного соціального внеску в розмірі 84 033,80 грн., суд зазначив, що дані виплати є обов`язковими для підприємства і перераховуються при кожній виплаті заробітної плати (середнього заробітку) на кожного застрахованого працівника, та у кожному разі відносяться на витрати підприємства.

Колегія суддів з висновками суду першої інстанції погодитись не може ,з огляду на наступне.

Нормами статті 3 Кодексу законів про працю України передбачено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам ,організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992 року , застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок по відшкодуванню шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або яким затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі. Відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

Згідно ст.237 КзПП України суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижчеоплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якщо роботодавець затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Згідно ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

ОСОБА_1 не брав участь у розгляді тієї справи, а доводи апеляційної скарги у тій частині , що встановлені у ній обставини ,суд не мав брати щодо нього до уваги, як доведені ,є необгрунтованими, виходячи з наступного.

Рішеннями судів не встановлювались обставини наявності взагалі підстав для звільнення ОСОБА_2 з інших підстав ,а встановлено факт незаконності його звільнення саме за однократне грубе порушення трудових обов`язків, підстави для якого були відсутні.

Право на стягнення шкоди, завданої незаконним звільненням працівника із займаної посади, закріплено в статтях 134, 237 КЗпП України.

Чинне законодавство не містить додаткових підстав для відшкодування майнової шкоди з винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення працівника здійснено з порушенням вимог закону .

Предметом позову в цій справі є відшкодування шкоди в порядку регресу без необхідності надання оцінки та встановлення неправомірності дій (вини) посадової особи ( відповідача), відповідними діями якої така шкода завдана, оскільки неправомірність дій (вина ) встановлена судовим рішенням про незаконність звільнення ОСОБА_4 за однократне грубе порушення трудових обов`язків ,що здійснене саме за наказом відповідача та додаткового правового аналізу не потребує.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідно до ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України). Відповідно до ч.5 цієї статті у разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.

Ч.3 ст.90 ЦК України визначено ,що найменування юридичної особи вказується в її установчих документах і вноситься до Єдиного державного реєстру. Відповідно до цього, якщо сторонами є юридичні особи, то найменування такої особи слід наводити відповідно до документів про реєстрацію юридичної особи.

Як вбачається з позовної заяви, позов до суду в якості позивача подало Державне підприємство «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії - адміністрації Одеського морського порту.

Разом із тим ,у позовній заяві просило кошти на відшкодування шкоди стягнути з відповідача на користь філії, що не є стороною (позивачем) у справі , не являється юридичною особою, не має цивільної дієздатності ,зазначаючи при цьому її адресу, банківський рахунок та код ЄДПОУ. Оскаржуваним рішенням суду грошові кошти на відшкодування шкоди стягнуті з відповідача також на користь та рахунок останньої.

Наявна у матеріалах справи довіреність на представництво інтересів ДП «АМПУ» ,видана філії в особі керівника ОФ Лапая М. В. ,не змінює суть правовідносин, оскільки у позові останній не зазначає, що він дії в інтересах ДП «АМПУ», а зміст позовної заяви та її вимоги свідчать про пред`явлення позову в інтересах Одеської філії, яка не була учасником справи про поновлення на роботі ОСОБА_2 , а судове рішення не містить зобов`язань для Одеської філії.

В той же час, Одеська філія ДП «АМПУ» на користь якої стягнуті кошти ,в якості позивача не може виступати ,оскільки в силу ч.3 ст.95 ЦК не є юридичною особою. Рішенням суду грошові кошти стягнуті не на рахунок ДП «АМПУ», як юридичної особи ,а на рахунок Одеської філії, якій лише довірили звернутись до суду з цим позовом в інтересах ДП ,представляти його інтереси ,а також отримати виконавчий лист у справі. Таким чином, фактичним позивачем у справі ,на користь якого судом стягнуті кошти , являлась не юридична особа - з відповідною адресою та реквізитами , а її Одеська філія.

Отже ,суд розглянув справу і стягнув кошти не на захист прав юридичної особи позивача , а на користь філії, що не є юридичною особою, чим порушив норми процесуального права.

За таких обставин рішення суду не можна визнати законним і обгрунтованим.

Також суд не звернув увагу на те, що постановою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року грошові кошти на користь поновленого на роботі ОСОБА_2 були стягнуті з відповідача Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» м. Київ (код ЄДРПОУ 3877770) і саме на останньому, як на юридичній особі - боржникові лежав обов`язок його виконання ,а не на Одеській філії - адміністрації Одеського морського порту .

В той же час, на виконання рішення суду , ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 312 664,91 гривень (заробітна плата за час вимушеного прогулу, моральна шкода та відшкодування судового збору, з проведенням відповідного відрахування податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів в сумі 75 459,51 грн.) були сплачені Одеською філією ДП «АМПУ» що підтверджується платіжним дорученням № 954 від 15.06.2021 та розрахунковою бухгалтерською довідкою.

Також необхідно зазначити, що постановляючи рішення у справі ,суд не врахував положення законодавства та локальні нормативні акти, що визначають діяльність підприємств у цій галузі.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про морські порти» адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про морські порти» визначено, що керівник адміністрації морського порту (начальник морського порту) призначається на посаду та звільняється з посади центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, за поданням голови адміністрації морських портів України. Керівник адміністрації морського порту (начальник морського порту) діє на підставі положення про адміністрацію морського порту, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.

За змістом статті 73 ГК України державне унітарне підприємство утворюється компетентним органом державної влади в розпорядчому порядку на базі відокремленої частини державної власності, як правило, без поділу її на частки, і входить до сфери його управління.

Органами управління державного унітарного підприємства є: керівник підприємства, який призначається (обирається) суб`єктом управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, або наглядовою радою такого підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав).

Відповідно до Статуту ДП «АМПУ», вказане підприємство є державним унітарним підприємством, і діє, як державне комерційне підприємство, створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04 березня 2013 року № 133 «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

Згідно п.п.3.1, 4.1. Положення про Одеську філію ДП «АМПУ», затвердженої наказом Міністерства інфраструктури України18 квітня 2014 року №184, філія є відокремленим підрозділом Підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені Підприємства частину господарської діяльності. Філія для здійснення її діяльності згідно з цим Положенням наділяється Підприємством майном, яке є частиною майна Підприємства і обліковується на окремому балансі філії, який є складовою частиною зведеного балансу Підприємства.

Відповідно до пункту 7.9 Статуту ДП «АМПУ», його філії (адміністрації морських портів), що утворюються в кожному морському порту, очолюють керівники адміністрацій морських портів (начальники морських портів), які призначаються на посаду та звільняються з посади уповноваженим органом управління (Міністерство інфраструктури України) за поданням голови підприємства. Посадовими особами підприємства, окрім інших, є керівники відокремлених підрозділів підприємства (філій, представництв, відділень та інших відокремлених підрозділів).

Як вбачається, з постанови Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року та постанови Верховного Суду від 27 січня 2021 року відповідачем у справі про поновлення на роботі ОСОБА_2 виступало ДП «АМПУ», і суд, поновляючи на посаді ОСОБА_2 , стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу саме з ДП «АМПУ».

В розумінні ст. 134 КУпП України позивач ДП «АМПУ повинен довести, що в зв`язку з виплатами незаконно звільненому працівнику йому була заподіяна шкода , що підлягала відшкодуванню саме йому ,як юридичній особі ,а не його філії , на користь якої грошові кошти згідно закону не могли бути стягнуті.

Також суд не врахував положення трудового законодавства щодо осіб, яким надано право звернення до суду за стягненням шкоди за ч.4 ст.136 КзПП України .

Поняття «посадова особа - керівника» розкрито в ГК України відносно посадових осіб підприємств, у тому числі, заснованих на державній формі власності (державних підприємств - абзац 5 частини першої статті 63 ГК України). При цьому за змістом статті 65 ГК України статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

ОСОБА_5 на день звільнення ОСОБА_4 виконував обов`язки керівника Одеської філії ДП «АМПУ» - адміністрації Одеського морського порту і, відповідно до положень частини третьої статті 65 ГК України та пункту 7.9 Статуту ДП «АМПУ» ,являвся посадовою особою підприємства.

Згідно із ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Одеська філія відповідно п.п.3.1, 4.1. Положення про неї не є підлеглим Державному підприємству «АМПУ» органом, а є відокремленим без статусу юридичної особи структурним підрозділом самого ДП «АМПУ», тобто, складовою його частиною , відтак ДП «АМПУ» щодо свого структурного підрозділу не є вищестоящим в порядку підлеглості органом .

Оскільки керівники філій - адміністрацій морських портів (начальники морських портів) призначаються на посаду та звільняються з посади уповноваженим органом управління (Міністерство інфраструктури України), належними позивачами, в розумінні ч. 4 ст. 136 КЗпП України, в справах про стягнення, як з колишніх ,так і з діючих керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди ,заподіяної незаконним звільненням працівника , являється вищестоящий в порядку підлеглості орган, яким являється Міністерство інфраструктури України.

Разом з тим, з позовом до суду про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу до відповідача ,як до керівника філії на той час звернулося саме ДП «АМПУ» в особі Одеської філії ,а не належний вищестоячий в порядку підлеглості орган - Міністерство інфраструктури України.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.

Нормами ЦПК України не передбачено можливості заміни позивача чи залучення особи як співпозивача.

Якщо позов пред`явила особа, якій не належить право вимоги, суд повинен відкрити провадження, встановити дійсні обставини і, переконавшись у тому, що вимоги пред`явлено неналежним позивачем, відмовити йому у задоволенні позову.

Як вбачається, постановою Одеського апеляційного суду від 18 червня 2019 року ,залишеною без змін постановою Верховного Суду від 27 січня 2021 року у справі №522/8837/18, суд стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу саме з відповідача - ДП «АМПУ».

Враховуючи, що шкода завдана незаконним звільненням працівника завдана саме ДП «АМПУ», за змістом положень ч. 4 ст. 136 КЗпП, право вимоги відшкодування цієї шкоди належить вищестоящому в порядку підлеглості органу, яким у даному випадку є Міністерство інфраструктури України. Указані обставини є самостійною підставою для відмови в позові. Подібні правові висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 910/10647/18 (провадження № 12-175гс19, пункт 7.17), від 08 жовтня 2019 року у справі № 916/2084/17 (провадження № 12-77гс19, пункт 8.9).

У пункті 114 постанови Великої Палати верховного суду від 28 вересня 2021 року у справі № 761/45721/16-ц (провадження № 14-122цс20) зазначено: «Велика Палата Верховного Суду погоджується з позивачкою в тому, що кожна особа, чиї права чи інтереси було порушено, має право звернення до суду для їх захисту. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Водночас зазначені норми не означають, що кожний позов, поданий до суду, має бути задоволений. Якщо позивач не довів порушення його права чи безпосереднього інтересу, в позові слід відмовити».

Суд першої інстанції вказані обставини не врахував та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно обрахував розмір завданої шкоди, до якої входять податки, та єдиний соціальний внесок правового значення не мають , оскільки даний позов подано неналежним позивачем ,а тому з цих підстав у позові необхідно відмовити.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування з прийняттям нового судового рішення - про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційним судом ухвалено скасування постановленого рішення та нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню ,а судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Чернілевської Р. В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду від 20 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку п.8 ст.134 КЗпП України відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 8279,82 грн судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий С. Г. Копаничук

судді: Т. О. Денишенко

В. В. Оніщук