Справа № 637/745/21
Провадження № 2/638/1035/23
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Щепіхіної В. В.,

при секретарі - Рєзнік І. П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

06 серпня 2021 року до Шевченківського районного суду Харківської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якої представник позивача просив суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 9058,70 грн., а також стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилається на те, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ЛЛ-00535465 від 25.06.2020 на суму 2 700, 00 грн. з оплатою процентів за користування кредитом.

Зазначений кредитний договір про надання фінансового кредиту був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу.

Кредитодавець повністю виконав взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, шляхом переведення грошових коштів на карту відповідача.

В свою чергу ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим за ним обліковується заборгованість, яка станом на 25.06.2020 становить 9058,70 грн., з яких: 2700,00 грн. - заборгованість по сумі кредиту, 6264,00 грн. - заборгованість по процентам, 94,70 грн. - три процента річних, нарахованих відповідно до ст.625 ЦК України. У зв`язку з наведеним позивач вимушений був звернутися до суду з позовною заявою для захисту свого порушеного права.

Ухвалою Шевченківського районного суду Харківської області від 26.08.2021 цивільну справу направлено за підсудністю до Дзержинського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 жовтня 2021 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі з повідомленням сторін. Призначено судове засідання.

11 листопада 2021 року від відповідача по справі надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Лайм Кепітел», посилаючись на те, що позивачем не доведено факту надання відповідачу кредитних коштів, також не доведено факт невиконання відповідачем договору. Відповідач зазначає, що він дійсно уклав договір №ЛЛ-00535465 з позивачем, проте, не зміг вчасно повернути борг. Він звертався до позивача з проханням врегулювати питання заборгованості, але відповіді не отримав. Позивач, нарахувавши великі суми за процентами, порушив вимоги Закону України "Про споживче кредитування", якими передбачено, що сукупна сума неустойки, нарахована за порушення зобов`язання за кредитним договором споживачем, не може перевищувати половину суми, одержаної споживачем за таким договрорм.

21 грудня 2021 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої він зазначив, що у відзиві відповідач не спростував твердження та аргументи стосовно суті позовних вимог. Між позивачем та відповідачем протягом 2020 року було укладено 6 кредитних договорів, що свідчить про обізнаність клієнта стосовно процедури укладання та підписання договорів в електронній формі. Також, ОСОБА_1 25.06.2020 перераховано ТОВ «Лайм Кепітел» на вказану клієнтом особисту банківську картку грошові кошти в сумі 2700,00 грн. на виконання умов договору. Вимога позивача в частині стягнення відсотків в сумі 6264,00 грн. є законною та правомірною, а пеню (неустойку), передбачену п.5.6 договору, позивач не нараховував взагалі. Підписавши електронним підписом кредитний договір, позичальник, тобто відповідач, підтвердив своє ознайомлення та погодження з Правилами надання грошових коштів у позику.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні 10.01.2022 проти задоволення позовних вимог заперечував, посилався на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши надані сторонами та долучені до матеріалів справи докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що 25.06.2020 року між ТОВ «Лайм Кепітел» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ЛЛ-00535465 в електронному вигляді, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти в розмірі 2700 грн. Вказаний факт не заперечувався відповідачем.

Зазначений кредитний договір про надання фінансового кредиту був укладений за допомогою відповідного електронного сервісу, що міститься на офіційному сайті Товариства: www.vashagotivochka.ua. Під час реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі Товариства, позичальник надав всі необхідні відомості шляхом заповнення обов`язкових реквізитів кредитного договору та проставив відмітку про надання дозволу на обробку своїх персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, що відповідає Закону України «Про захист персональних даних» та рекомендаціям Уповноваженого ВРУ з прав людини щодо застосування положень цього Закону. Договір укладався відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», отже примірник кредитного договору був наданий позичальнику в його особистому кабінеті на сайті Товариства.

Клієнт здійснив заповнення заявки на сайті, вказуючи всі дані, відмічені в якості обов`язкових для заповнення. На основі зазначених клієнтом даних інформаційна система Товариства генерує «індивідуальну» частину договору (у разі прийняття рішення про надання кредиту). На підставі заповненої реєстраційної форми інформаційна система Товариства здійснює реєстрацію даних заявника на сайті Товариства та створює особистий кабінет заявника/позичальника, де він має змогу ознайомитися з договором(ами), поточним станом заборгованості, оплатити заборгованість тощо.

Рішення про надання кредиту приймається Товариством на підставі автоматизованої обробки персональних даних клієнта і інформації отриманої про нього із законних джерел, зокрема інформації бюро кредитних історій. Товариство інформує клієнта про прийняте рішення щодо видачі або відмову у наданні кредиту через SMS-повідомлення на телефонний номер, зазначений в заявці, та/або листом, надісланим на електронну пошту, вказану заявником, та/або шляхом розміщення інформації в особовому кабінеті заявника на сайті Товариства.

У випадку прийняття рішення про надання кредиту, заявнику надсилається «оферта» (пропозиція укласти договір) та текст майбутнього кредитного договору на умовах та в порядку, передбаченому цими Правилами. Кредитний договір укладається в електронному вигляді в особистому кабінеті. При цьому заявник має технічну можливість прийняти умови кредитного договору, або відмовитись від них.

Після ознайомлення з умовами кредитного договору, у випадку підтвердження ознайомлення заявником із зазначеними умовами, йому на телефон надсилається одноразовий ідентифікатор, який в подальшому вноситься у відповідне поле для підпису на сайті Товариства. Таким чином заявник акцептує оферту електронним підписом одноразового ідентифікатора, після чого кредитний договір вважається укладеним.

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Стаття 1 Закону України «Про інформацію» містить визначення документа, за яким документом є матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Порядок укладання договорів в електронній формі регулюється Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Згідно ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Відповідно до п. 12 вказаної статті Закону одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Вказане підтверджує також правова позиція, викладена у постанові ВС від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що підписаний відповідачем договір про надання кредиту за допомогою одноразового пароля-ідентифікатора вважається таким, що укладений та не суперечить вимогам законодавства. Примірник договору відобразився у відповідача в особистому кабінеті та був у редакції, чинній на день його укладення.

Судом встановлено, що ТОВ «Лайм Кепітел» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме: надало відповідачу позику у розмірі, встановленому договором. Доказом цього є копія письмового підтвердження АТ "ПУМБ" про проведення через платіжний сервіс АТ"ПУМБ" успішної видачі займу на карту ОСОБА_1 за договором №ЛЛ-00535465 від 25.06.2020 року у сумі 2700, 00 грн.

Згідно з п. 1.3. договору строк користування кредитом складає 16 днів, а у випадках передбачених цим договором, може бути продовжений до 96 днів включно.

Відповідно до п. 1.4. договору проценти за користування кредитом нараховуються протягом 96 календарних днів з дня надання кредиту. Проценти за користування кредитом нараховуються за фактичну кількість днів користування кредитом.

Згідно п. 1.5. договору, позичальник сплачує кредитодавцю проценти за користування кредитом за фактичну кількість днів користування кредитом з розрахунку: за строк, зазначений у п. 1.4.1. кредитного договору 730% річних; за строк, зазначений у п. 1.4.2. договору 912,5% річних.

Відповідач погодився з зазначеним розміром процентів підписавши кредитний договір, а отже будь-які заперечення відповідача щодо порядку нарахування процентів за підвищеними ставками суд знаходить безпідставними.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Як вбачається з матеріалів справи позивачем не нараховувалась пеня в розумінні ст.549 ЦК України та ЗУ "Про споживче кредитування", тому заперечення відповідача в цій частині суд не бере до уваги. Розмір нарахованих відсотків передбачений п.1.4.1 та 1.4.2 договору, на який погодився відповідач, укладаючи договір. Підставою нарахування відсотків - є узгоджена сторонами умова договору та загальна норма ЦК України, яка передбачає право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики (ст.1048 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки визначений позивачем строк нарахування трьох процентів збігається у наданому розрахунку зі строком нарахування відсотків, визначених договором кредитування, у позивача в даних правовідносинах відсутнє право нараховувати відсотки від простроченої суми згідно ч.2ст.625 ЦК України.

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості по відсотках, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, до закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, зважаючи на що задоволенню не підлягають.

Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував свої грошові зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 25.06.2020 виникла заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2700 грн.; заборгованість по процентам в розмірі 6 264 грн. (864, 00 грн. згідно п. 1.4.1. договору та 5400,00 грн. згідно п. 1.4.2. договору).

Суд приймає вказаний розрахунок заборгованості, оскільки клопотання про проведення експертизи щодо порядку та правильності нарахування процентів відповідачем заявлено не було. Контррозрахунок не надано.

Пеня за Кредитним договором не нараховувалась відповідно до Закону України № 533-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу країни та інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)».

З метою досудового врегулювання спору відповідачу було надіслано вимогу про сплату заборгованості, однак заборгованість за кредитним договором відповідачем не була погашена.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних.

Однак у випадку, коли в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором у відповідності з ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справ керується принципом верховенства права.

Згідно з ч. ч. 1 - 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Під час судового розгляду цієї справи позивачем були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги.

Відповідачем, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються.

Суд бере до уваги як належний, допустимий, достовірний і достатній доказ розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий позивачем, який ні відповідачем, ні матеріалами справи не спростовується.

Згідно з пунктом 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частини перша, друга та п`ята статті 263 ЦПК України).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Вимога пункту 1 статті 6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів окремо кожного, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 223, 265, 280-282 ЦПК України, ст. 42 Конституції України, ст. ст. 1, 3, 207, 509, 525, 526, 530, 546-552, 610-612, 625, 627, 633, 634, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, ст. ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» заборгованість за кредитним договором, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 2700,00 грн.; заборгованість по процентам в розмірі 6264,00 грн. (864, 00 грн. згідно п. 1.4.1. договору та 5400,00 грн. згідно п. 1.4.2. договору).

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітел» судовий збір у розмірі 2 270,00 грн. (дві тисячі двісті сімдесят гривень 00 копійки).

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. В. Щепіхіна