Постанова

Іменем України

28 грудня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/11872/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Баришівського районного суду Київської області

від 22 травня 2023 року

в складі судді Червонописького В. С.

у цивільній справі №355/1460/20 Баришівського районного суду Київської області

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

про стягнення боргу

У С Т А Н О В И В:

В грудні 2020 року ОСОБА_2 , посилаючись на не виконання боржником умов договору позики, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів в сумі 28 686,96 грн

Позов мотивовано тим, що згідно розписки від 04.11.2016 ОСОБА_1 отримав від позивача у борг грошові кошти в сумі 25 000,00 грн. з терміном повернення до 04.11.2018. Оскільки кошти повернуті не були, то у ОСОБА_1 з`явилася заборгованість у розмірі 28 686,96 грн, з яких: 25 000,00 грн - сума боргу; 1526,96 грн - 3% річних від суми боргу; 2150,00 грн - інфляційній збитки.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач подав до суду відзив, в якому посилаючись на те, що підпис у розписці йому не належить, просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Баришівського районного суду Київської областівід 22 травня 2023 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що у борговій розписці не вказано всі реквізити кредитора та боржника. Суд проігнорував той факт, що розписку посвідчили виключно близькі родичі позивача (мати й дружина).

Крім того, в обґрунтування апеляційної скарги відповідач посилався на те, що судом було задоволено клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, однак не виконано вимоги експерта та відмовлено у витребуванні документів з підписом ОСОБА_1 від Служби у справах дітей, наслідком чого стала неможливість проведення експертизи.

За наведених обставин, просив скасувати рішення Баришівського районного суду Київської областівід 22 травня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 159).

Позивач належним чином повідомлений про розгляд апеляційної скарги відповідача в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 160).

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 04 листопада 2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, який оформлено розпискою.

В розписці від 04.11.2016 зазначено, що ОСОБА_1 отримав в борг від ОСОБА_2 кошти у розмірі 25 000,00 грн. Кошти зобов`язується повернути до 04 листопада 2018 року.

Матеріали справи не містять доказів повернення ОСОБА_1 отриманих в борг грошових коштів в сумі 25 000,00 грн.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із положеннями статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Проаналізувавши надані сторонами письмові докази, зокрема боргову розписку, та надавши цьому доказу належну правову оцінку, з урахуванням норм матеріального права, які регулюють дані правовідносини, а саме положення ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про укладення між сторонами договору позики, та виникнення у відповідача заборгованості за вказаним договором, у зв`язку з його невиконанням.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідача не виник обов`язок повернути грошові кошти, оскільки в розписці не вказано про такий обов`язок, спростовуються текстом розписки, в якій зазначено, що ОСОБА_1 бере грошові кошти у ОСОБА_2 саме у борг, правова природа якого правильно судами встановлена як договір позики, який передбачає обов`язок боржника повернути позику позикодавцю.

Так, Верховний Суд при застосуванні положень ст. 1046, 1047 ЦК України в своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Зокрема, зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі №753/1349/20 та в багатьох інших постановах, в тому числі й постановах Верховного Суду від 08.07.2019 у справі №524/4946/16 та від 04.03.2020 у справі №632/2209/16, на які посилається відповідач у своїй апеляційній скарзі та невірно тлумачить їх на власний розсуд.

Крім того, особа, яка має боргову розписку, в якій немає даних про позикодавця, вважається позикодавцем при відсутності належних і допустимих доказів, визначених частиною другою статті 76 ЦПК України, що спростовують зміст боргового документа, або є докази неправомірного заволодіння такою розпискою особою, яка нею володіє (рішення правоохоронних органів тощо). Зазначене узгоджується зі змістом статті 545 ЦК України (постанова Верховного Суду від 19.05.2021 у справі №128/891/20-ц).

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність між сторонами правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки як вже вказувалося вище, наявна у позивача розписка підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Посилання скаржника на невиконання судом вимог експерта та відмову у витребуванні документів, що привело до неможливості проведення експертизи є безпідставними з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 26.01.2022 призначено почеркознавчу експертизу.

12.05.2022 експерти КНДІСЕ заявили клопотання про надання зразків підпису ОСОБА_1 в тому числі вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 , які можуть міститися в оригінал різнохарактерних документів за 2015-2017 роки.

Ухвалю суду від 22.06.2022 клопотання експертів задоволено в повному обсязі. Зобов`язано ОСОБА_1 надати зразки підпису, в тому числі вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 , які можуть міститися в оригінал різнохарактерних документів за 2015-2017 роки.

Ухвалою від 12.07.2022 повторно зобов`язано ОСОБА_1 надати зразки підпису, в тому числі вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 , які можуть міститися в оригінал різнохарактерних документів за 2015-2017 роки.

01.09.2022 ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування із Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської РДА Київської області особові справи дітей над якими він оформлював опіку у 2008 році. Мотивував клопотання тим, що у 2008 році оформлював опіку над племінниками і зразки підпису можуть міститися в особових справах, які вже закриті та передані на зберігання до служб у справах дітей та можуть бути витребувані судом.

Ухвалою суду від 01.09.2022 клопотання експертів задоволено частково, надано експериментальні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 . У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про витребування документів - відмовлено.

Мотивуючи відмову у задоволенні клопотання суд посилався на положення ст. 109 ЦПК України, якою визначено наслідки ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, в даному випадку вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 за 2015-2017 року на 10-15 документах.

Скаржник помилково вважає, що судом не виконано вимоги експерта та відмовлено у витребуванні документів, що призвело до неможливості проведення експертизи, з огляду на те, що саме на ОСОБА_1 , як на учасника справи, було покладено обов`язок надати відповідні документи в тому числі вільних зразків підпису та почерку ОСОБА_1 за 2015-2017 року на 10-15 документах. Відтак за невиконання ОСОБА_1 ухвали суду з надання відповідних документів судом вірно застосовано наслідки, передбачені ст. 109 ЦПК України, з огляду на те, що ОСОБА_1 ухилився від подання експертам відповідних матеріалів.

Заявлене ОСОБА_1 клопотання про витребування із Служби у справах дітей та сім`ї Бориспільської РДА Київської області особові справи дітей над якими він оформлював опіку у 2008 році, яке належним чином розглянуте судом, не свідчить про належне виконання обов`язків з надання експертам відповідних матеріалів. Більше того, експерти просили зразки за 2015-2017 роки, в той час як ОСОБА_1 просив витребувати документи за 2008 рік.

Отже, неможливість проведення почеркознавчої експертизи у даній справі стала наслідком ухилення ОСОБА_1 від подання експертам вільні зразки підпису та почерку ОСОБА_1 за 2015-2017 року на 10-15 документах. За таких обставин судом правомірно застосовано наслідки, передбачені ст. 109 ЦПК України.

Установивши, що зобов`язання ОСОБА_1 про повернення позивачу суми боргу підтверджуються наявною в останнього письмовою розпискою, умови якої щодо повернення коштів, отриманих у позику, позичальник не виконав, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суму боргу, обумовленої договором позики.

З огляду на вищевказані обставини, посилання в апеляційній скарзі на те, що розписка не містить анкетних даних позичальника та позикодавця не спростовують висновку суду про отримання ОСОБА_1 у ОСОБА_2 в борг грошових коштів на підставі договору позики від 04.11.2016, оформленого розпискою, та обов`язку про повернення боргу позикодавцю.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, а відтак відсутні підстави для скасування рішення суду.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі №902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги про стягнення 3% у розмірі 1 526,96 грн та інфляційних втрат у розмірі 2 150,00 грн також підлягають задоволенню.

Розглядаючи спір суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 22 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська