КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/5530/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П.,Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушиній І.В.

за участю: представника скаржника - адвоката Тузова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Печерського районного суду міста Києва Литвинової І.В.,

у цивільній справі №757/44991/21-ц за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: ТОВ «ФК «Фінілон» за результатами розгляду якого просив стягнути з відповідача грошові кошти за вкладом «Депозит плюс на 12 міс» № НОМЕР_1 у розмірі 10 172, 49 доларів США, проценти за користування вкладом у розмірі 7 377, 15 доларів США, 3% річних у розмірі 2 053, 45 доларів США, пеню - 117 967, 97 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що 10 грудня 2013 року між ним та банком укладено договір вкладу «Депозит плюс на 12 міс», згідно з яким він передав банку кошти у сумі 10 000 долари США під 10 % річних. 18 березня 2014 року РФ проголошено включення до її складу на правах суб`єктів федерації «Республіки Крим» та «міста федерального значення Севастополь». Рахунки позивача були заблоковані. Позивач неодноразово звертався до банку з проханням розблокувати рахунки, розірвати договорі та повернути суму банківського вкладу з нарахованими процентами, у задоволенні яких банк відмовляв. 15 травня 2014 року ПАТ «ПриватБанк» виніс рішення про припинення діяльності відокремлених підрозділів Філії «Кримське регіональне управління «ПАТ КБ «ПриватБанк». Вклад позивачу не повернуто.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 10 000 доларів США за депозитним договором «Депозит плюс на 12 міс» від 10 грудня 2013 року; суму процентів, нарахованих за період з 10 травня 2014 року по 09 серпня 2021 року, у розмірі 7 252, 05 доларів США.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду в цій частині скасувати та ухвалити, нове яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що судом першої інстанції не взято до уваги факт переведення банком у 2014 році грошових коштів позивача, які обліковувалися на рахунку № НОМЕР_1 , на іншу юридичну особу - ТОВ «ФК «Фінілон». Відтак, АТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі. Крім того, важливим є дослідження оригіналу договору вкладу та документів, які підтверджують факт внесення коштів. Проте, оригінал договору вкладу судом не оглядався. Його копія не була долучена до матеріалів справи. Вимога про стягнення відсотків не може бути задоволена, оскільки в матеріалах справи відсутній депозитний договір, а відтак, процентну ставку встановити неможливо.

Відзиву подано не було.

У судовому засіданні представник скаржника підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити з підстав, зазначених у ній.

До початку розгляду справи позивач подав клопотання про проведення розгляду справи за його відсутності та відсутності його представника.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 рокуоскаржується в частині задоволення позовних вимог, а відтак, виходячи з положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядається судом апеляційної інстанції у зазначеній частині.

Так, судом при розгляді справи встановлено, що згідно квитанції від 03 січня 2014 року ОСОБА_1 , на виконання умов депозитного договору, внесено кошти на рахунок № НОМЕР_1 у сумі 10 000 доларів США (а.с. 04).

Згідно довідки ПриватБанку № 22839090 від 10 травня 2014 року, ОСОБА_1 станом на 10 травня 2014 року має в ПАТ КБ «ПриватБанк» наступні рахунки: НОМЕР_2 депозит плюс на 12 місяців, дата оформлення - 10 грудня 2013 року, сума коштів - 10 172,49 доларів США (а.с. 05).

17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір про переведення боргу (48-49).

17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено додаткову угоду до договору про переведення боргу (а.с. 50).

30 січня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» розмістило оголошення про те, що у зв`язку з анексією АР Крим і зупиненням діяльності банка на цій території в розділ 1.1.7 Додаткові положення Умов та правил надання банківських послуг внесені зміни про порядок взаємодії за договорами клієнта з банком. У разі невиконання клієнтом обов`язків, передбачених п. 1.1.7.59 цих Умов та Правил, подальша взаємодія по договору клієнта з банком буде здійснюватися з ТОВ «ФК «Фінілон». У разі незгоди клієнта з переводом боргу, свої письмові заперечення клієнт направляє банку в строк до 15 лютого 2015 року. Ненадання клієнтом заперечень у вказаний у цьому пункті строк, підтверджує здійснення банком переводу боргу по договорам клієнта та ТОВ «ФК «Фінілон» зі згоди клієнта (а.с. 51).

Згідно довідки ПриватБанку від 11 жовтня 2021 року, останнє підтверджує факт виконання ним в повному обсязі зобов`язань щодо перерахування на рахунок ТОВ «Фінілон» грошових коштів ОСОБА_1 відповідно до договору переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року та витягу з електронного додатку до цього договору. Сума коштів зазначена у витягу з електронного додатку «Додаток 1 (Реєстр кредиторів) до договору переведення боргу № б.н. від 17 листопад 2014», включає нараховані відсотки по вкладу на дату переведення боргу (а.с. 56).

Згідно витягу з електронного додатку «Додаток 1 (Реєстр кредиторів) до договору переведення боргу № б.н. від 17 листопад 2014», на рахунку відкритому ОСОБА_1 № НОМЕР_1 розміщено кошти у сумі 10 243,94 долари США (а.с. 55).

11 серпня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав на адресу банку заяву про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами (а.с. 82).

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення вкладу за депозитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що між позивачем та відповідачем укладено договір вкладу «Депозит плюс на 12 міс». На вимогу позивача, кошти внесені на депозитний рахунок відповідачем повернуті не були.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Згідно із ч.ч. 1-2 ст. 207 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору; клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу).

За правилами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачою ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516 (у редакції, чинній на момент укладення договору банківського вкладу), залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління НБУ 01 червня 2011 року № 174 (далі - Інструкція № 174; у редакції, чинній на момент укладення договору банківського вкладу), банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

У пункті 10.1 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління НБУ від 12 листопада 2003 року № 492 (у редакції, чинній на момент укладення договору банківського вкладу), передбачено порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунка кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10).

З огляду на вказане письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджене договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (див. висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 6 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 і від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14). Квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі (див. також висновки Верховного Суду України, викладені в постановах від 25 квітня 2012 року у справі № 6-20цс12 та від 6 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16).

Додержання письмової форми договору є обов`язковою умовою взаємовідносин між банком і вкладником (пункт 2.2 глави 2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516).

Банк під час здійснення касових операцій має забезпечувати, зокрема, своєчасне повне оприбутковування готівки національної та іноземної валюти, що надійшла до каси банку, її зарахування на зазначені клієнтами рахунки згідно з вимогами нормативно-правових актів і належний внутрішній контроль за касовими операціями (пункт 8 розділу I Інструкції № 174).

Відповідно до пункту 1.6 статті 1 розділу IV Інструкції № 174 банк (філія) визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати касові документи, і визначає систему контролю за виконанням касових операцій.

Відтак, оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19).

У зазначеній постанові Велика Палата Верховного Суду конкретизувала висновок Верховного Суду України, висловлений у постановах від 09 листопада 2017 року у справі № 6-109цс17, від 06 червня 2012 року у справі № 6-17цс12 та від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118цс14: суди мають у порядку, передбаченому процесуальним законом, перевіряти доводи сторін і досліджувати докази стосовно додержання письмової форми договорів банківського вкладу, враховуючи, що недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Дослідження доказів - це процесуальна діяльність суду та інших учасників цивільного процесу щодо безпосереднього сприйняття і вивчення в судовому засіданні фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21).

Частинами 1-2 ст.1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом (ч.1 ст.1074 ЦК України).

У рішенні від 29 січня 2013 року у справі «Золотас проти Греції» (Zolotas v. Greece) (No.2) (заява № 66610/09) Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов`язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку - в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи (пункт 52). Ця практика ЄСПЛ підлягає застосуванню у цій справі, оскільки зазначений ЄСПЛ принцип відповідальності банку перед своїм клієнтом не залежить від наявності чи відсутності факту конфіскації банком грошових коштів клієнта банку.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на укладення між ним та банком депозитного договору «Депозит плюс на 12 міс» за яким було відкрито рахунок на який внесено кошти у сумі 10 000 долари США.

Факт укладення між сторонами вказаного договору, підтверджується витягом з електронного додатка до договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року, який 11 жовтня 2021 року було засвідчено печаткою АТ КБ «ПриватБанк» та підписом головного бухгалтера АТ КБ «Приватбанк» Ярмоленко В.В., що за своїм юридичним змістом фактично є формою банківської виписки (довідки) по банківському договору, який є предметом розгляду.

У вказаному витязі міститься така інформація: у колонці витягу № 1 зазначено порядковий номер запису про відповідний рахунок за відповідним банківським договором позивача; у колонці витягу № 2 зазначено ПІБ позивача; у колонці витягу № 3 зазначено повні номери банківського рахунку за договором позивача (№ НОМЕР_1); у колонці витягу № 5 зазначено валюту договору; у колонці витягу № 6 зазначено розмір зобов`язань банку перед позивачем станом на 17 листопада 2014 року; у колонці витягу № 7 зазначено розмір зобов`язань ПАТ КБ «ПриватБанк» перед позивачем станом на 17 листопада 2014 року в національній валюті; у колонці витягу № 8 зазначено повний номер договору банківського вкладу (№ SAMDNWFD500); у колонці витягу № 11 зазначено курс НБУ станом на 17 листопада 2014 року за 1 дол. США - у 15,335614 грн., за яким визначався еквівалент належних позивачу грошових коштів за його договором в національній валюті.

Крім того, факт укладення між сторонами договору підтверджується копією квитанції з якої вбачається, що на депозитний рахунок НОМЕР_1 за договором № SAMDNWFD500 позивачем були внесено кошти у сумі 10 000 доларів США та довідкою ПриватБанку № 22839090 від 10 травня 2014 року в якій міститься інформація, про наявність на рахунку № НОМЕР_2 коштів.

Зазначені документи були надані позивачу саме банком. Їх дійсність відповідачем не заперечувалась.

11 серпня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку надіслав на адресу банку заяву про розірвання депозитних договорів та повернення вкладів з процентами.

Проте, доказів на підтвердження виконання вказаної вимоги, матеріали справи не містять.

Банк не спростував належними доказами ані факту укладення депозитного договору, ані факту неповернення грошових коштів на вимогу вкладника.

Таким чином, посилання скаржника на відсутність у матеріалах справи депозитного договору, а також, що його оригінал судом першої інстанції не оглядався, не може бути підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки факт укладення депозитного та внесення на нього коштів у сумі 10 000 доларів США, підтверджується вищевказаними доказами по справі.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що банк не є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого товариство стало боржником за договором банківського вкладу, оскільки, відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом. Банк не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач надав згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21) та від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21) та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 (провадження № 14-224цс21).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суму вкладу за депозитним договором у розмірі 10 000 доларів США.

Щодо стягнення відсотків за банківським вкладом слід зазначити наступне.

Згідно ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Якщо договором не встановлений розмір процентів, банк зобов`язаний виплачувати проценти у розмірі облікової ставки Національного банку України. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором.

Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно ст.тті 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу.

Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно п. 1.3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління НБУ від 03 грудня 2003 року № 516 (у редакції, чинній станом на день укладення договору) сума, строки та умови приймання вкладів (депозитів) визначаються між банком та вкладником на договірних засадах.

Процентні ставки за вкладними (депозитними) операціями встановлюються банками самостійно (п. 1.5 вказаного Положення).

Особливості залучення грошових коштів або банківських металів на вклади (депозити) регулюються внутрішніми положеннями банків, розробленими відповідно до законодавства України (п. 1.8 вказаного Положення).

Отже, під час здійснення розрахунку відсотків на депозитний вклад слід керуватися умовами договору банківського вкладу та застосовувати відсоткову ставку, вказану безпосередньо у такому договорі.

Судом встановлено факт укладення між позивачем та відповідачем депозитного договору «Депозит плюс на 12 міс». Разом з тим, у матеріалах справи відсутня копія зазначеного договору, що позбавляло суд можливості встановити процентну ставку, яка була визначена та погоджена сторонами договору за користування грошовими коштами позивача, які знаходяться на рахунку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в частині щодо відсутності правових підстав для стягнення відсотків за ставкою 10 % річних знайшли своє підтвердження у ході апеляційного розгляду справи.

Так, згідно копії квитанції від 03 січня 2014 року вбачається, що на депозитний рахунок НОМЕР_1 за договором № SAMDNWFD500 позивачем були внесено кошти у сумі 10 000 доларів США.

При цьому, згідно витягу з електронного додатку до договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року, розмір грошових коштів, які підлягали до виплати, становили 10 243,94 доларів США.

Тобто, за користування грошовими коштами, які знаходяться на рахунку позивача, банк нарахував до сплати позивачу проценти у сумі 243,94 долари США.

Таким чином, враховуючи відсутність у матеріалах справи відомостей щодо погодженої між сторонами відсоткової ставки за користування грошовими коштами за вкладом, що знаходяться на рахунку позивача та виходячи з відомостей які містяться у витягу з електронного додатку до договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року, колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягали відсотки у сумі 243,94 долари.

Зазначене свідчить про те, що суд першої інстанції дійшовши правильного висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування грошовими коштами, не звернув увагу на відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження погодження між сторонами процентної ставки в розмірі 10% щомісячно, та як наслідок, помилково вважав, що сума процентів, які підлягають до стягнення за період з 10 травня 2014 року по 09 серпня 2021 року становить 7 252, 05 доларів США.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

З урахуванням вищевикладеного, рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зменшення суми нарахованих процентів які підтягаються стягненню з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за період з 10 травня 2014 року по 09 серпня 2021 року з 7 252, 05 доларів США до 243,94 доларів США.

Керуючись ст.ст. 368, 372 ,374, 376, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року змінити, зменшивши суму нарахованих процентів які підтягаються стягненню з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за період з 10 травня 2014 року по 09 серпня 2021 року з 7 252, 05 доларів США до 243,94 доларів США.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя - доповідач:

Судді