Справа № 369/9750/23
Провадження № 2/369/4855/23
29.12.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І. О.,
за участю секретаря судового засідання Херенкової К.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до російської федерації про стягнення матеріальної шкоди,
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти в сумі 3 694 037 грн., що складає 92 467 євро, 89 центів як матеріальну шкоду (збитки) за знищення її майна.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Внаслідок військової агресії російської федерації проти України та, зокрема, в результаті прямого влучання артилерійського набою, або бомби, або снаряду у вказаний будинок, що мало місце 27 березня 2022 року, відбулося часткове руйнування другого поверху цього будинку, а також пошкодження першого поверху, вхідної групи, гаражу та іншого майна й комунікацій. Факт часткового руйнування домоволодіння, яке належить на праві власності позивачу, внаслідок військової агресії відповідача підтверджується наданими суду доказами. Відповідно до Акту № 300 комісійного обстеження, який складений 26 жовтня 2022 року комісією з обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії російської федерації, будинок пошкоджений, потребує капітального ремонту з частковим демонтажем внаслідок влучання снаряду. Перелік руйнувань і пошкоджень будинку наведений у вказаному акті комісійного обстеження будинку. Після того, як відбулося влучання снаряду та часткове руйнування будинку, позивач звернулася з відповідними заявами до уповноважених органів Національної поліції та Державної служби України з надзвичайних ситуацій. На місце вчинення злочину було викликано відповідні уповноваженні органи Державної служби України з надзвичайних ситуацій, після чого було здійснено виїзд за адресою позивача для обстеження території на наявність вибухонебезпечних предметів, про що складено відповідний акт. За результатами виїзду на місце події також було встановлено, що спостерігається факт пошкодження приватного житлового будинку за вказаною адресою, проте, наявність факторів пожежі не виявлено, а тому відповідно до Порядку обліку пожеж та їх наслідків дана подія обліку не підлягає.
Факт протиправних дій відповідача, в тому числі, щодо майна позивача, підтверджується також відповіддю на адвокатський запит Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 18 лютого 2023 року, згідно з яким відповідно до наказу Головнокомандувача Збройних Сил України «Про визначення районів ведення бойових дій», станом на 27 березня 2022 року територія Київської області була визначена як територія ведення бойових дій, та підтверджено перебування в цьому регіоні військових підрозділів збройних сил відповідача.
Відповідно до висновку судового експерта ТОВ «ЦЕНТР СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗ «НОРМА» Шкребтій В.Г. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 08 травня 2023 року за № 16/22, а саме п. 4-5 вказаного висновку, розмір заподіяної матеріальної шкоди житловому будинку позивача, внаслідок військових дій, який є рівнозначним вартості необхідних ремонтно-відновлювальних робіт в діючих цінах, на момент проведення експертизи становить 2 700 048 грн., в т.ч. ПДВ (20 %): 450 008 грн.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі, розпочато підготовче провадження.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 жовтня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.
В судове засідання позивач не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, представник позивача подала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без участі сторони позивача.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, правом надання відзиву на позов не скористався, в судове засідання свого представника не направив, про причини відсутності не повідомив. Жодних пояснень з приводу позовних вимог або заперечень на позовні вимоги в будь-якій іншій формі від відповідача на адресу суду не надходило.
Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи сторін, викладені в заявах по суті спору, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (частина 4 статті 41 Конституції України).
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За приписами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Статтями 12, 13 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22 червня 2023 року, договором купівлі-продажу від 15 жовтня 2010 року, зареєстрованим в реєстрі за №1885, технічним паспортом станом на 04 жовтня 2010 року.
Внаслідок військової агресії російської федерації проти України 27 березня 2022 року відбулося часткове руйнування другого поверху зазначеного будинку, а також пошкодження першого поверху, вхідної групи, гаражу, а також іншого майна та комунікацій.
Факт часткового руйнування домоволодіння, яке належить на праві власності ОСОБА_1 , підтверджується наступними доказами:
- фото та відео фіксацією подій;
- Актом № 300 комісійного обстеження, складеним 26 жовтня 2022 року комісією з обстеження об`єкта, пошкодженого внаслідок збройної агресії Російської Федерації, яка діє на підставі розпорядження Білогородського сільського голови від 21 квітня 2022 року;
- відповіддю на адвокатський запит Бучанського РУ ГУ ДСНС України в Київській області від 01 листопада 2022 року №5129;
- відповіддю на адвокатський запит Мобільного рятувального центру Швидкого реагування Державної служби України з надзвичайних ситуацій від 24 жовтня 2022 року №7901-1906/7913;
- Актом № 262 виконання робіт із знешкодження (знищення) вибухонебезпечних предметів від 08 квітня 2022 року;
- відповіддю на адвокатський запит Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області від 25 жовтня 2022 року № 4257/109/1400/22;
- відповіддю на адвокатський запит Командування Сухопутних військ Збройних Сил України від 18 лютого 2023 року №116/2/3/1691;
- висновком судового експерта ТОВ «ЦЕНТР СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗ «НОРМА Шкребтій В.Г. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 08 травня 2023 року за №16/22;
- звітом про оцінку збитків завданих рухомому майну, знищеного внаслідок пошкодження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації від 24 квітня 2023 року.
Відповідно до висновку судового експерта ТОВ «ЦЕНТР СУДОВИХ ЕКСПЕРТИЗ «НОРМА» Шкребтій В.Г. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 08 травня 2023 року №16/22, розмір заподіяної матеріальної шкоди житловому будинку з огорожею, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок військових дій, який є рівнозначним вартості необхідних ремонтно-відновлювальних робіт в діючих цінах, на момент проведення експертизи становить 2 700 048 грн., в т.ч. ПДВ (20 %): 450 008 грн.
Відповідно до приписів п. 3 ч. 1 ст. 76 Закону України «Про міжнародне приватне право» (підстави визначення підсудності справ судам України) суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: у справах про відшкодування шкоди, якщо її було завдано на території України.
Згідно приписів ч. 1 ст. 49 Закону України «Про міжнародне приватне право» права та обов`язки за зобов`язаннями, що виникають внаслідок завдання шкоди, визначаються правом держави, у якій мала місце дія або інша обставина, що стала підставою для вимоги про відшкодування шкоди.
Частиною 1 ст. 48 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що до зобов`язань, що виникають з дії однієї сторони, з урахуванням положень статей 49-51 цього Закону, застосовується право держави, у якій мала місце така дія.
Згідно п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 наведеної статті).
Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч.2 вказаної статті).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 3).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Враховуючи положення частини четвертої статті 22 ЦК України, стягнення збитків є формою відшкодування майнової шкоди.
При цьому, стаття 1166 ЦК України визначає загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Частиною 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Згідно з ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
На підставі ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія рф проти України, внаслідок якої була анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окуповані території Донецької та Луганської областей України, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами ч.3 ст.82 ЦПК України.
Відомим також є той факт, що 24 лютого 2022 року рф здійснила широкомасштабну військову агресію проти України, що стало підставою для введення з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року воєнного стану на території України, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Дана обставина також не підлягає доказуванню згідно з ч. 3 ст. 82 ЦПК України.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оборону України» збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Силові дії рф, що тривають з 20 лютого 2014 року (як початкова подія) та як її продовження - військове вторгнення рф до України 24 лютого 2022 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів "a", "b", "с", "d" та "g" статті 3 Резолюції 3314 (XXIX) Генеральної Асамблеї ООН "Визначення агресії" від 14.12.1974.
Факти пошкодження будинку внаслідок збройної агресії відповідача та необхідності проведення капітального ремонту у ньому позивачем з частковим демонтажем внаслідок влучання снаряду підтверджується висновком судового експерта від 08 травня 2023 року №16/22.
Беручи до уваги приписи статті 1166 ЦК України, якою визначено загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, зокрема, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Крім того, судом враховано, що за приписами ч. 6 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на російську федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди російською федерацією.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Діями з боку рф було порушено гарантоване ст. 41 Конституції України право власності ОСОБА_1 . Тобто, безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого позивачу завдано шкоди, є рф.
Сам факт збройної агресії рф проти України є причиною виникнення ситуації, за якої ОСОБА_1 понесла істотні збитки та змушена відстоювати своє порушене відповідачем право в судовому порядку. А відтак, суд вважає позов в частині стягнення з відповідача відшкодування матеріальної шкоди за пошкоджений будинок за адресою: АДРЕСА_1 внаслідок військової агресії рф проти України обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог судом враховано, що рф, здійснивши збройну агресію відносно України, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією.
Зокрема, п.1 Будапештського меморандуму передбачено, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов`язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України.
Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов`язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об`єднаних Націй.
Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975, які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці.
Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземними судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров`я людини, а також нанесення шкоди її майну.
Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум, Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975, Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією, Договір між Україною і російською федерацією про українсько-російський державний кордон, рф вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст. 2 Статуту ООН, а тому є державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету. При цьому, оскільки вчинення рф з 2014 року збройної агресії проти України не припиняється, рф заперечує суверенітет України, тому зобов`язань поважати та дотримуватися суверенітету цієї країни немає.
РФ, вчинивши повномасштабний акт збройної агресії проти Української держави, численні акти геноциду Українського народу, не вправі надалі посилатися на свій судовий імунітет, заперечуючи тим самим юрисдикцію судів України на розгляд та вирішення справ про відшкодування.
Аналогічну позицію щодо непоширення на рф судового імунітету при розгляді справ щодо відшкодування шкоди, завданої збройною агресією РФ проти України, викладено в постанові Верховного Суд від 14 квітня 2022 року у справі № 308/9708/19 , а також постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2022 року у справі № 635/6172/17, що згідно приписів ч. 4 ст. 263 ЦПК України має бути враховано при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Щодо позовної вимоги в частині відшкодування збитків за знищення рухомого майна, яке знаходилось в домоволодінні позивача, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до звіту про оцінку збитків завданих рухомому майну, знищеного внаслідок пошкодження житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації від 24 квітня 2023 року, що виконаний ТОВ «Інком-Бізнес-Центр», ринкова вартість знищеного рухомого майна становить 993 989,00 грн. Згідно п.3.1 Звіту об`єктом оцінки є рухомі речі, що знаходились у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_1 відповідно до наданого нею переліку.
Разом з тим, до позовної заяви не долучено жодного доказу на підтвердження належності позивачу рухомого майна, відповідно до наданого нею переліку оцінювачу, що за твердженням позивача знаходилось у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до вимог статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Суд в розумінні статті 81 ЦПК України не уповноважений визнавати наявність чи відсутність обставин на підставі припущень. Таким чином, навіть за умови відносної очевидності тих чи інших обставин суд, виконуючи покладені на нього завдання з захисту прав фізичних та юридичних осіб, в контексті принципу змагальності цивільного судочинства, безсторонності та неупередженості зобов`язаний визнавати наявність чи відсутність обставин, на які особа посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, за наявності достатніх доказів, які дають можливість обґрунтовано стверджувати про достовірність обставин, якими особа обґрунтовує свої вимоги.
Так, надані позивачем докази не є достатніми в розумінні статті 80 ЦПК України.
Позивачем не надано доказів придбання та належності їй на праві власності рухомого майна, відповідно до наданого нею переліку оцінювачу.
Враховуючи вищенаведене, суд не уповноважений на підставі припущень, необґрунтованих належним чином доказами вирішити питання відшкодування збитків за знищення рухомого майна.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора російської федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно.
Оскільки позивач згідно приписів п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, доказів понесення інших судових витрат суду не надано, з урахуванням приписів ст. 141 ЦПК України розподіл судових витрат між сторонами не здійснюється.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 2-4, 16, 22, 368, 1166 ЦК України, ст. 2-13, 76-83, 89, 141, 209-211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до російської федерації про стягнення матеріальної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з російської федерації на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 700 048 (два мільйони сімсот тисяч сорок вісім) гривень, в тому числі, ПДВ (20 %) у розмірі 450 008 (чотириста п`ятдесят тисяч вісім) гривень, як матеріальну шкоду (збитки) за пошкоджений будинок за адресою: АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про учасників:
Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач: російська федерація в особі міністерства юстиції російської федерації, місце розташування: російська федерація, м. Москва, вул. Житня, 14.
Суддя: І. О. Фінагеєва