Справа № 459/2484/21
Провадження № 2/459/870/2021
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2023 року Червоноградський міський суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Дем`яновської Ю.Д.,

з участю секретаря судових засідань Назар О.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Червонограді за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа на стороні відповідача: Приватний нотаріус Червоноградського міського нотаріального округу Заєць Володимир Миколайович про визнання заповіту недійсним (встановлення нікчемності правочину),-

в с т а н о в и в:

09.08.2023 до Червоноградського міського суду Львівської області звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_4 , за участю третьої особи на стороні відповідача: Приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Заєць Володимира Миколайовича, яким просить визнати недійсним (встановити нікчемність) заповіт, посвідчений 09.03.2017 року приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Заєць В.М., зареєстрований в реєстрі за №328 від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 . Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його тітка ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді частки квартири АДРЕСА_1 . Оскільки позивач являється спадкоємцем п`ятої черги за законом, а інші спадкоємці відсутні, то 12.04.2021 року він звернувся до Червоноградської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , на підставі якої 12.04.2021 року державним нотаріусом Стеців М.Р. заведена спадкова справа № 119/2021. Однак, в подальшому, позивач довідався, що 27.04.2021 року заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 подала відповідач, як спадкоємець за заповітом, що посвідчений 09.03.2017 року приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Заєць В.М. Вважає, що оспорюваний заповіт є недійсним внаслідок відсутності вільного волевиявлення та невідповідності такого волі спадкодавця, а також є нікчемним внаслідок порушення його форми та порядку посвідчення такого, оскільки померла ОСОБА_5 мала вади зору, внаслідок яких не могла самостійно прочитати зміст заповіту, а відтак такий підлягав посвідченню при свідках, а також потребувала постійного стороннього догляду та не була здатна до самообслуговування. Крім цього, вказує, що заповіт фізично не міг бути виготовлений в квартирі ОСОБА_5 за місцем його посвідчення, оскільки в квартирі відсутні технічні засоби для виготовлення друкованого примірника заповіту. Додатково зазначає, що у нього існують сумніви щодо можливості ОСОБА_5 в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а відтак просить визнати заповіт недійсним (встановити його нікчемність).

Ухвалою від 17.08.2021 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання, встановлено строки для подання відзиву, заперечень про відзиву, пояснень.

02.09.2021 на адресу суду надійшов відзив проти позову, яким відповідач заперчує заявлені позовні вимоги, вказуючи, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживала до дня своєї смерті в квартирі АДРЕСА_1 , була сусідкою відповідачки, з якою були фактично знайомі з її народження. Спершу ОСОБА_5 проживала з ОСОБА_6 , який не був її сином, вони не перебували у родинних відносинах, але коли ОСОБА_6 був неповнолітнім, залишився сиротою, і ОСОБА_5 була призначена його опікуном, забрала його до себе проживати та фактично замінила йому матір та батька. Разом вони проживали до дня смерті ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_5 залишилась проживати сама, так як вона мала надмірну вагу, їй було важко ходити та самостійно вести господарство, то на її прохання відповідачка допомагала організовувати їй побут. Власне, через ці обставини ОСОБА_5 вирішила скласти заповіт на відповідачку, тому на її прохання заповіт посвідчувався за місцем її проживання. Після посвідчення заповіту відповідачка продовжила доглядати за ОСОБА_5 , та після її смерті займалась її похоронами. В подальшому, звернулась з заявою до Червоноградської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 , де нотаріусом її було проінформовано, що з заявою про прийняття спадщини за законом звернувся ОСОБА_2 . Вказує, що позивача по справі вона бачила декілька раз, він приходив до ОСОБА_5 в стані алкогольного сп`яніння, влаштовував скандали, вимагав у ОСОБА_5 доступу до її житла. Вважає, що позивачем не подано жодного доказу в підтвердження того, що за станом здоров`я ОСОБА_5 не могла самостійно підписувати заповіт, та приймала ліки, які впливали на її усвідомлення значення своїх дій, долучені до матеріалів справи медичні висновки лише вказують на те, що у ОСОБА_5 були проблеми з опорно-руховим апаратом, а саме що їй було тяжко ходити. Наявність цукрового діабету не впливає на можливість посвідчення заповіту та усвідомлення значення своїх дій, та вільне виявлення своєї волі. Сам факт, що заповідач не був присутній в офісі нотаріуса під час технічного виготовлення тексту заповіту і його роздрукування, не є підставою для визнання заповіту недійсним, даний факт не є викривленням волі заповідача чи його фальсифікації, або актом тиску на нього, або порушення таємниці заповіту, оскільки такі дії вчинені безпосередньо нотаріусом тобто єдиною довіреною у даному питанні посадовою особою, відтак просить відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 04.10.2021 року задоволено клопотання позивача та витребувано в КП «Центр первинної медико-санітарної допомоги м. Червонограда» первинну медичну документацію (медичні картки амбулаторного хворого, тощо) хворого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за період по 31.12.2017 року; у державного нотаріуса Червоноградської державної нотаріальної контори Стеців М.Р. копію спадкової справи №119/2021, заведеної після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; у приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Заєць В.М. витяг з книги викликів нотаріуса за межі робочого місця із записами за 09.03.2017 року.

На адресу суду надійшли: 26.10.2021 оригінал медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 , 28.10.2021 - належним чином завірена копія спадкової справи № 119/2021 після смерті ОСОБА_5 ; 29.10.2021 - належним чином засвідчена копія витягу з журналу обліку викликів нотаріуса для вчинення нотаріальних дій.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 12.01.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, задоволено клопотання представника позивача та витребувано у приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Заєць В.М. витяг з книги реєстрації нотаріальних дій щодо посвідчення 09.03.2017 року заповіту від імені ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 зареєстрованого в реєстрі за №328.

28.01.2022 на адресу суду надійшла завірена копія витягу з реєстру для реєстрації нотаріальних дій щодо посвідчення 09.03.2017 року заповіту.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали повністю, позивач пояснив, що ОСОБА_5 являлась його тіткою та за станом здоров`я мала закріпленого за собою соціального працівника. Відповідачка не допускала позивача до ОСОБА_5 за її життя, в зв`язку з чим мало місце звернення до правоохоронних органів. Вважає, що заповіт складений під тиском, оскільки перед смертю тітка стверджувала, що нічого не підписувала, хоча була грамотна, однак могла не розуміти що робить та приймала обезболюючі ліки. Уточнив, що тітка проживала з пасинком ОСОБА_6 , який помер у 2016 року, та мала оформлене відносно нього опікунство в час його неповноліття, а після його смерті проживала сама. Про існування ОСОБА_4 позивач довідався на похороні ОСОБА_6 . Зазначає, що ОСОБА_5 перенесла операцію на очі та не виходила за межі квартири, самостійно не могла нічого прочитати приймала обезболююче феніган від болі опорно-рухового апарату. Соціального працівника їй було призначено вже після смерті пасинка, пенсію їй приносили додому або отримувала ОСОБА_7 . Вказує, що тітка мала мобільний кнопковий телефон, однак не користувалась ним через вади зору, а тому самостійно не могла домовитись з нотаріусом. На запитання адвоката Пущик Н. позивач уточнив, що незважаючи на зловживання алкоголем ОСОБА_6 , опіку над ним ОСОБА_5 не оформляла, хоча до дня смерті доглядала його, а коли він помер у 2016 році то організацією його поховання займалась ОСОБА_8 спільно з позивачем. Вказує, що загальні двері в під`їзд будинку замкнені на ключ, а тому коли він приходив до тітки, то або скидувала йому ключ з балкону, або відкривала ОСОБА_7 . Востаннє бачив тітку орієнтовно за місяць до смерті, впускала його ОСОБА_7 . Зазначає, що тітка могла самостійно їсти приготовану ОСОБА_8 їжу, самостійно пересувалась по квартирі, добре впізнавала позивача, добре орієнтувалась в часі, просторі та обстановці, розуміла, що час іде до смерті, мовою не блудила, приймала медикаменти, які приносили соцпрацівники та ОСОБА_7 . Соціальних працівників позивач бачив в квартирі ОСОБА_5 приблизно двічі. Йому відомо, що тітка мала хворобу опорно-рухового апарату, по квартирі могла пересуватись, мала хворі очі, колись читала багато, по квартирі пересувалась без окулярів, всіх впізнавала.

В судовому засіданні відповідачка та її представник заперечили проти позову, відповідачка пояснила, що проживає в будинку АДРЕСА_2 з 5-ти річного віку і з цього часу знайома з ОСОБА_9 , яка дружила з її бабою, а тому називала відповідачку онукою. ОСОБА_5 могла пересуватись, однак мала труднощі через зайву вагу. Вона почала уникати позивача, оскільки він зловживав спиртними напоями, а коли він прийшов з дільничим, то пояснила, що боїться його. Раніше позивач мав ключ від дверей, але після смерті ОСОБА_6 , ОСОБА_10 забрала у позивача ключ. Вказала, що ОСОБА_10 сама викликала нотаріуса по телефону зі стаціонарного номера, оскільки внаслідок зайвої ваги їй було важко сідати в машину. Нотаріус приїжджав двічі, відповідачка бачила його оскільки відкривала двері, але не була присутня при їх розмові та посвідченні заповіту, а також не може ствердити чи могла ОСОБА_10 самостійно підписати заповіт. На запитання адвоката ОСОБА_11 відповідачка уточнила, що її розмова з нотаріусом обмежувалась виключно тим, чи зможе вона знову відкрити йому двері через дві години після його повернення, жодних розмов щодо вчинення нотаріальних дій вона з ним не вела. Від ОСОБА_5 знала, що та має намір поговорити з нотаріусом, але не знала, що остання склала заповіт на її користь, про існування заповіту довідалась через рік від ОСОБА_5 , коли остання показала його, всі документи зберігались у ОСОБА_12 . Нотаріус все зробив за один день, приїжджав двічі, однак вона лише відкривала йому двері. У ОСОБА_12 був цукровий діабет, вона лікувалась вдома, рівень цукру вимірювала в аптеці. Дільничим лікарем була ОСОБА_39, а потім був вже сімейний лікар, який не приходив. Зір у ОСОБА_5 був нормальним, вона отримувала пенсію особисто, отримувала газету, читала книжки. Спочатку приходила одна соціальна працівниця, а потім за заявою ОСОБА_5 про заміну соціального працівника 1 раз на тиждень почала приходити інша. Соціального працівника їй було призначено ще до смерті ОСОБА_13 , але пенсію вона отримувала особисто. Зі всіма сусідами ОСОБА_10 спілкувалась та ладнала добре. Заповіт був складений на все майно, послуги нотаріуса відповідачка не оплачувала, напевно це робила ОСОБА_14 . Заповіт посвідчувався вдома, оскільки ОСОБА_15 було важко пересуватись, у неї були хворі ноги. Тіло ОСОБА_5 виявила відповідачка так як мала ключі від її квартири ще задовго до її смерті, розтин не проводився, але поліція проводила перевірку по факту смерті

ОСОБА_16 судовому засіданні третя особа приватний нотаріус Заєць В. пояснив, що не пам`ятає обставини виклику та посвідчення оспорюваного заповіту в зв`язку з завантаженістю, однак згідно журналу викликів є запис про один виїзд коли вже відбувалось формування документу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 пояснила, що проживає з ОСОБА_18 та вони постійно передавали ОСОБА_15 продукти. Зі слів ОСОБА_19 їй відомо, що ОСОБА_10 скаржилась йому, що ОСОБА_8 навіть хліба їй не дає, а ОСОБА_20 купляв їй фрукти. Всі довідки для похорону ОСОБА_5 збирав ОСОБА_21 . Відповідачка перешкоджала його візитам до ОСОБА_12 . Зазначає, що раніше ОСОБА_20 вживав з ОСОБА_22 спиртні напої, але останні 10 років , після початку їх спільного проживання, перестав вживати алкоголь. З ОСОБА_9 свідок познайомилась на похороні ОСОБА_13 , там же вперше побачила ОСОБА_8 , але в квартирі ОСОБА_5 ніколи не була, про стосунки ОСОБА_5 та ОСОБА_8 не обізнана, але зі слів ОСОБА_19 знає, що чоловік ОСОБА_8 сказав ОСОБА_23 не приходити. Уточнила, що ОСОБА_20 проживає у неї, з часу переселення перестав вживати алкоголь. Часу смерті ОСОБА_13 вказати не може, оскільки не була з ним знайома, похороном ОСОБА_13 займався ОСОБА_21 . На похорон ОСОБА_6 приїхала на таксі, і так само після цього ОСОБА_20 відвіз її на таксі додому. На похороні ОСОБА_10 говорила, що ОСОБА_8 хоче її квартиру. ОСОБА_20 приходив до ОСОБА_5 приблизно раз на тиждень, але не завжди міг потрапити до квартири, оскільки не мав ключів. ОСОБА_10 не була лежачою, пересувалась по квартирі, готувала собі самостійно. Пенсію їй приносили додому, вона давала ОСОБА_8 гроші для оплати комунальних послуг. ОСОБА_20 був у ОСОБА_5 орієнтовно за місяць до її смерті, а про смерть ми довідались ще через місяць. Про існування заповіту довідались вже від нотаріуса.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_24 пояснила, що проживає зі свого народження в квартирі на 3 поверсі будинку АДРЕСА_2 . В цей будинок ОСОБА_10 вселилась та проживала з сином, який помер, вона постійно спілкувалась з ОСОБА_25 . До хвороби ніг, вона постійно виходила на вулицю, а потім постійно сиділа на балконі, до самої смерті залишалась при здоровому глузді, всіх впізнавала, окулярів в неї не бачила, жодних скарг не висловлювала, жодним чином у виході з квартири обмежена не була, мала вдома стаціонарний телефон. Позивача взагалі ніколи не бачила. До смерті ОСОБА_5 вхідні двері в під`зд відкривались ключем, згодом встановили домофон, ОСОБА_8 не висловлювала прохань не пускати когось в під`їзд.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_26 пояснила, що проживає в будинку АДРЕСА_2 в суміжній квартирі з ОСОБА_9 , та спілкувалась з нею, востаннє орієнтовно за місяць до її смерті, ОСОБА_10 сама приходила до свідка, у виході з квартири обмежена не була. ОСОБА_10 самостійно відкривала вхідні двері до своєї квартири, після смерті ОСОБА_13 їй постійно допомагала ОСОБА_8 , оскільки дружила з її бабусею, бачила як остання носила їжу та продукти. У інших ОСОБА_10 не просила допомоги. Про якісь розпорядження на випадок смерті ОСОБА_5 - не обізнана, таких розмов ніколи не було, про відвідини ОСОБА_5 соціальними працівниками відомо. Вказує, що ОСОБА_19 бачила один раз орієнтовно за рік до смерті ОСОБА_5 , вад психіки у неї не зауважувала, в який спосіб остання отримувала пенсію - не відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_27 пояснила, що вона обслуговувала цю дільницю 54 роки, розносила пенсію, в тому числі і ОСОБА_15 , яка завжди самостійно її отримувала та розписувалась за неї, лише кілька останніх місяців не могла розписатись за отримання. ОСОБА_10 самостійно розписувалась у відомості, перераховувала гроші, одягала окуляри або брала лупу. Для того, щоб потрапити в під`їзд треба було подзвонити в 24 квартиру або в 30, а двері в квартиру ОСОБА_5 не були замкнені, вона самостійно пересувалась по квартирі, раніше з нею проживав син,вона була дуже ретельна в розрахунках. Якщо не могла попасти в квартиру, то дзвонила до ОСОБА_7 .. На запитання адвоката свідок уточнила, що останні 1-2 місяці ОСОБА_10 була лежача, в спальні в її присутності пенсію отримувала ОСОБА_8 , саме її паспортні дані вписувала у відомість. Соціальних працівників у неї вдома не бачила.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_28 пояснив, що являється чоловіком відповідачки, та бачив ОСОБА_19 в будинку ще до одруження з ОСОБА_8 у 2009 році, тоді ж познайомився з ОСОБА_9 , згодом довідався що він родич ОСОБА_12 . Періодично спілкувався з ОСОБА_9 , після смерті сина вона проживала сама, їй було тяжко ходити, але по квартирі пересувалась самостійно. ОСОБА_19 бачив коли той хотів потрапити в під`зд, орієнтовно за півтора року до смерті. Окулярів у ОСОБА_5 не бачив, вона добре орієнтувалась в часі та просторі, читала газету. Про заповіт довідався незадовго до смерті ОСОБА_5 від відповідачки.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_29 пояснила, що працювала дільничним терапевтом орієнтовно з 1999 року по 2018 рік, а з 2018 року у ОСОБА_5 була укладена декларація з сімейним лікарем ОСОБА_30 . У ОСОБА_5 були проблеми з серцем, гіпертонія, цуктовий діабет, деформуючий артеоартроз переважно нижніх кінцівок, всі записи наявні в медичній карті. Діабет дає ускладнення на зір, а гіпертонія викликає головні болі, але ОСОБА_10 завжди була адекватна, розладів психіки чи розумової діяльності у неї не було. Огляди за 2015-2018 рр. здійснювались за місцем проживання, скарг на зір, психіку не поступало, вона добре орієнтувалась, впізнавала людей та розрізняла їх, читала самостійно, можливо не могла прочитати дрібний шрифт, ОСОБА_8 та соціальний працівник приходили за рецептами.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_31 пояснила, що з жовтня 2018 року у неї укладена декларація з ОСОБА_9 за рекомендацією ОСОБА_8 , яка доглядала ОСОБА_32 . Вона ж здійснювала виклик сімейного лікаря раз чи двічі. ОСОБА_10 мала гіпертонічну хворобу та діабет, тому ОСОБА_8 постійно замовляла їй ліки від цих хвороб через державну програму «Доступні ліки». Жодних ознак психічного розладу не було. Явних ознак поганого зору - теж, тому і відсутні рекомендації про огляд окулістом.

В судовому засідання свідок ОСОБА_33 пояснила, що являється соціальним працівником та надавала ОСОБА_15 допомогу з січня до смерті взамін ОСОБА_34 полягала у прибиранні, купівлі ліків та продуктів. При відвідинах ОСОБА_5 завжди бачила там ОСОБА_8 , хоча ОСОБА_10 була при здоровому глузді, однак їй було важко рухатись, вона мала високий показник цукру. Про існування заповіту не відомо нічого. В окулярах ОСОБА_35 не бачила, грошові купюри рахувала самостійно, вона всіх впізнавала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_36 пояснила, що проживає в будинку АДРЕСА_2 з 1970 року, знайома з ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , яка дуже якісно доглядала ОСОБА_32 . Стверджує, що до зими 2020-2021 року ОСОБА_10 виходила на подвір`я, хоча мала діабет давно, всіх добре впізнавала, бачила, сиділа на балконі, дивилась постійно телевізор, ознак психічних хвороб не мала.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_37 пояснила, що як соціальний працівник доглядала за ОСОБА_9 з 2016 року, та вперше побачила ОСОБА_8 коли помер ОСОБА_38 . Відомо, що через 6 місяців після смерті ОСОБА_13 , ОСОБА_8 приводила когось, щоб ОСОБА_10 написала заповіт, однак ОСОБА_10 сказала, що нічого не підписувала. Окулярів вона не носила. ОСОБА_8 писала скаргу щодо неналежного здійснення нею обов`язків соціального працівника.

Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, встановивши дійсні обставини та відповідні їм норми матеріального права, перевіривши докази в їх сукупності та оцінивши такі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.1,2 ст.77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Ч.1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживаюча за адресою: АДРЕСА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.160).

Внаслідок її смерті відкрилась спадщина, що складалась з ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на квартиру (т.1 а.с.23). Інша ідеальна частка квартири належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 (т.1 а.с.20, 23).

09 березня 2017 року приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Заєць В.М. посвідчено заповіт від імені ОСОБА_5 , яким вона робить розпорядження на випадок своєї смерті щодо належної їй квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_4 . Як вбачається з тексту заповіту, такий складений та підписаний в 12 годині 40 хвилин в двох примірниках, один з яких залишається в справах приватного нотаріуса Червоноградського міського нотаріального округу Заєць В.М. за адресою: вул. Бандери,4а м. Червоноград Львівської області, а другий викладений на бланку нотаріальних документів НВО 973836, видається заповідачеві. В зв`язку з хворобою ОСОБА_5 та на її прохання, заповіт посвідчено за місцем її проживання в АДРЕСА_3 .

12.04.2021 року ОСОБА_2 звернувся до Червоноградської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті тітки ОСОБА_5 (т.1 а.с.154) та за його заявою була відкрита спадкова справа № 119/2021 (т.1 а.с.164). ОСОБА_2 являється сином рідної сестри ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, свідоцтвом про одруження (т.1 а.с.157,158,159).

Разом з тим, 27.04.2021 року ОСОБА_4 подано заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_5 .

Вказаний заповіт оспорив ОСОБА_20 , а відтак спір стосується спадкування частки квартири АДРЕСА_1 , що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності на квартиру.

Заявляючи вимогу про визнання заповіту недійсним (встановлення нікчемності заповіту) позивач посилається на порушення порядку посвідчення заповіту (без свідків та складання поза межами нотаріальної контори), неможливість самостійного підписання такого померлою внаслідок вади зору, що призвело до порушення форми заповіту та невідповідності волевиявлення померлої її волі.

Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, виходячи з підстав та предмету позову, суд вказує наступне:

За ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Ст.1234ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому (ч.1 ст.1236 ЦК України).

Згідно з положеннями ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251 - 1252 цього Кодексу.

Згідно з ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Відповідно до ст. 1248 ЦК України, нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

За ч. 1 ст.1253 ЦК України на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої ст. 1248 і ст. 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт;спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповітузаносяться відомості про особу свідків.

Ст.56 ЗУ «Про нотаріат» (в редакції від 06.11.2016 року, що діяла на момент складання оспорюваного заповіту) визначено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог законодавства України і особисто подані ними нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, а також забезпечують державну реєстрацію заповітів у Спадковому реєстрі відповідно до порядку, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 (в редакції від 09.02.2016 року, що діяла на момент складання оспорюваного заповіту) передбачено, що нотаріальні дії можуть вчинюватися будь-яким нотаріусом на всій території України, за винятком обмежень у праві вчинення нотаріальних дій, установлених статтями 9, 53, 55, 60, 66, 72, 73, 94 Закону України „Про нотаріат" та іншими актами законодавства України. Нотаріальні дії вчиняються у приміщенні державної нотаріальної контори, у державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса. В окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваного правочину, такі нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями, але в межах нотаріального округу. Якщо нотаріальна дія вчинюється поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, у посвідчувальному написі та в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій зазначається місце вчинення нотаріальної дії (удома, у лікарні, за місцезнаходженням юридичної особи тощо) із зазначенням адреси, а також причин, з яких нотаріальна дія була вчинена поза вказаними приміщеннями. Запис про вчинення нотаріальної дії поза приміщенням державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву, приміщенням, яке є робочим місцем (конторою) приватного нотаріуса, заноситься до Журналу (книги) обліку викликів нотаріуса за межі державної нотаріальної контори, державного нотаріального архіву чи робочого місця (контори) приватного нотаріуса згідно з додатком 14 до Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613 (із змінами).

Главою 3 цього ж порядку встановлено, що нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю, у тому числі подружжя, які складені відповідно до вимог статей 1233-1257 Цивільного кодексу України та особисто подані нотаріусу. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. При посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. Фізична особа, на користь якої заповідається майно, не вправі підписувати заповіт за заповідача. Нотаріус при посвідченні заповіту зобов`язаний роз`яснити заповідачу зміст статті 1241 Цивільного кодексу України про право на обов`язкову частку у спадщині та зміст статті 1307 Цивільного кодексу України щодо нікчемності заповіту на майно, яке є предметом спадкового договору. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

Свідками можуть бути особи з повною цивільною дієздатністю. Свідками не можуть бути: нотаріус; особи, на користь яких складено заповіт; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Текст заповіту має містити відомості про особи свідків, а саме: прізвище, ім`я, по батькові кожного з них, дату народження, місце проживання, реквізити паспорта чи іншого документа, на підставі якого було встановлено особу свідка.

Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому.

Як зазначає ВС у постанові від 20 липня 2022 року в справі № 461/2565/20, що право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права; свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача; свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання; кваліфікація заповіту як нікчемного із мотивів розширеного розуміння вимог до форми і порядку його посвідчення, про які згадується у частині першій статті 1257 ЦК України, порушить принцип свободи заповіту. За відсутності дефектів волі та волевиявлення заповідача при складанні і посвідченні заповіту кваліфікація останнього як нікчемного з підстав, що прямо не передбачені ані цією статтею, ані взагалі нормами глави 85 ЦК України, по суті скасовує вільне волевиявлення заповідача без можливості виразити свою волю шляхом складання іншого заповіту у зв`язку з його смертю. Тільки у разі наявності фізичних вад у заповідача, які позбавляють його можливості прочитати заповіт, посвідчення заповіту відбувається лише при свідках. І саме в цьому разі недотримання такої вимоги щодо порядку посвідчення заповіту відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України має наслідком нікчемність заповіту.

Крім цього, у постанові Верховного Суду від 09 червня 2022 року в справі № 369/1913/17 (провадження № 61-12004св21) звернуто увагу, що під час посвідчення заповіту нотаріусом має бути дотримано порядок його посвідчення. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається ним перед його підписом. Якщо заповідач унаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин (наприклад, неписьменна) не може власноручно підписати заповіт, за дорученням заповідача він може бути підписаний іншою фізичною особою. На бажання заповідача, також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись при свідках».

Як вбачається з висновку комісійної судово-медичної експертизи № 20 від 24.04.2023 року, проведеної на підставі ухвали Червоноградського міського суду Львівської області від 12.09.2022 року, згідно медичної карти амбулаторного хворого у гр. ОСОБА_5 має місце захворювання очей у вигляді глаукоми правого ока, ускладненої катаракти обох очей з приводу чого вона стаціонарно лікувалась у 2007 році. В подальшому, у 2012 році після проведеного оперативного лікування їй було виставлено діагноз «Прооперована глаукома правого ока, в/к I-II глаукома лівого ока". Будь-які записи щодо наявних на момент 09.03.2017 року захворювань очей, зокрема гостроти зору, в наданій медичній документації відсутні. Гострота зору правого ока з 2008 року дорівнювала 0, гострота на ліве з корекцією становила 1,0. В 2012 році гострота зору лівого ока з корекцією становила 0,9, що дає можливість самостійно читати та писати. Подальші записи і спостереження офтальмологом після 2012 року в медичній карті амбулаторного хворого відсутні. Таким чином, категорично стверджувати щодо можливості читати, писати гр. ОСОБА_5 , на день складання заповіту 09.03.2017 року комісія не може.

За наведених обставин та правових підстав, порушення порядку посвідчення заповіту 09 березня 2017 року приватним нотаріусом Червоноградського міського нотаріального округу Заєць В.М. за відсутності свідків не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні та не доведено позивачем належними та допустимими доказами.

Що стосується порядку складання та посвідчення заповіту, то з цього приводу слід вказати наступне. Оспорюваний правочин визнається недійсним судом, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом (частина третя статті 215 ЦК України). Правочин, недійсність якого не встановлена законом (оспорюваний правочин), породжує правові наслідки (набуття, зміну або припинення прав та обов`язків), на які він був направлений до моменту визнання його недійсним на підставі рішення суду. Оспорювання правочину відбувається тільки за ініціативою його сторони або іншої заінтересованої особи шляхом пред`явлення вимог про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов). Натомість нікчемним є той правочин, недійсність якого встановлена законом і для визнання його недійсним не вимагається рішення суду (частина друга статті 215 ЦК України). Нікчемність правочину конструюється за допомогою «текстуальної» недійсності, оскільки вона існує тільки у разі прямої вказівки закону. Така пряма вказівка може втілюватися, зокрема, в термінах «нікчемний», «є недійсним». Нікчемний правочин, на відміну від оспорюваного, не створює юридичних наслідків, тобто, не «породжує» (змінює чи припиняє) цивільних прав та обов`язків. Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину. Якщо у правочині не вказане місце його вчинення, то: місцем вчинення одностороннього правочину є місце вираження волі сторони; місце вчинення дво- або багатостороннього правочину встановлюється відповідно до статті 647 цього Кодексу (стаття 211 ЦК України). Як зазначалось вже судом, нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органів місцевого самоврядування, за винятком випадків, передбачених статтями 9, 55, 60, 65, 66, 71 - 73, 85 і 103 цього Закону, та інших випадків, передбачених законодавством України. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, у приміщенні органу місцевого самоврядування, у приміщенні дипломатичного представництва або консульської установи. В окремих випадках, якщо особа не може з`явитися в зазначене приміщення, а також якщо того вимагають особливості вчинюваної нотаріальної дії, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза зазначеними приміщеннями (стаття 41 Закону України «Про нотаріат»).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: місце нотаріального посвідчення та місце вчинення правочину є сутнісно різноплановими категоріями, що виконують різне змістовне навантаження в правовому регулюванні. Перша встановлена для нотаріусів на рівні імперативної публічно-правової норми. У свою чергу, друга закріплена на рівні диспозитивної, яку має можливість змінювати сторона (сторони) правочину; правила визначення місця вчинення правочину передбачені статтею 211 є диспозитивними. Місце вчинення правочину встановлюється, за загальним правилом, у правочині стороною (сторонами), і тільки за умови відсутності такої вказівки для його визначення застосовуються положення ЦК України. При цьому воно пов`язується з місцем: вираження волі сторони одностороннього правочину; проживання фізичної або місцезнаходження юридичної особи, яка зробила пропозицію укласти договір; з огляду на те, що законодавець у диспозитивному порядку урегулював місце вчинення правочину, у цивільному законодавстві йому відводиться незначна роль. Наприклад, порядок видачі, строк дії, припинення та правові наслідки припинення довіреності визначаються правом держави, в якій видана довіреність (стаття 34 Закону України «Про міжнародне приватне право»); у деяких випадках законодавством вимагається вказівка місця вчинення правочину, зокрема, у заповіті повинно містися місце його складення; при викладенні частини першої статті 1247 ЦК України «місце складення» використано поряд із «письмовою формою». У доктрині та судовій практиці під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторони (сторін) та/або його фіксація. Проте розуміння «місця складення заповіту» як певного місця де здійснюється вираження волі спадкодавця, не дозволяє кваліфікувати вказівку на місце як елемент письмової форми; під змістом правочину у доктрині та судовій практиці розуміється сукупність умов, викладених у ньому. Аналіз положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати, що зміст заповіту складає розпорядження заповідача відносно належних йому прав та обов`язків. Тобто розпорядження, як правило, про призначення спадкоємців та розподіл між ними належних спадкодавцю прав та обов`язків. Натомість «місце складення заповіту» сутністно відмінна від розпоряджень спадкодавця, спрямованих на визначення юридичної долі його прав та обов`язків. «Місце складення заповіту» не належить до форми та змісту заповіту, а по своїй суті є реквізитом заповіту. Відсутність у заповіті вказівки на місце його складення не має наслідком його недійсність (нікчемність або оспорюваність), (постанова ВС від 06 липня 2022 року у справі № 681/196/20).

Як вказує ВС у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 620/564/19, за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Судом встановлено, що заповідач ОСОБА_5 мала ряд захворювань, що пов`язані з обмеженням можливості пересуватись поза межами квартири, у зв`язку з чим нотаріальна дія могла і була вчинена за місцем її проживання. Відсутність у тексті оспорюваного заповіту запису, що він технічно складався в приміщенні нотаріальної контори, однак з відміткою що такий посвідчувався поза приміщенням нотаріальної контори та за місцем проживання заповідача не є порушенням щодо його форми та посвідчення, оскільки «місце складення заповіту» не належить до форми та змісту заповіту, а по своїй суті є реквізитом заповіту. Відсутність у заповіті вказівки на місце його складення не має наслідком його недійсність (нікчемність або оспорюваність).

За наведених обставин та правових підстав, в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 12, 13, 81, 141, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 07.07.2023 року.

Суддя: Ю. Д. Дем`яновська