Справа № 308/5531/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

20 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Савинець В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Ужгородської окружної прокуратури Юрія Домніцького на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2023 року, постановлену головуючою суддею Сарай А.І., у справі за позовом Ужгородської окружної прокуратури до Оноківської сільської ради Закарпатської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, та витребування земельної ділянки

встановив:

У червні 2020 року Ужгородська окружна прокуратура звернулася до суду з позовом до Оноківської сільської ради Закарпатської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, витребування земельної ділянки.

В обґрунтування позову вказувала, що рішенням № 715 від 06.04.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 затверджено проект із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0716 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером :11:011:0211, що знаходиться на території Оноківської сільської ради.

Вказану земельну ділянку за договором купівлі-продажу від 17.08.2018, посвідченого приватним нотаріусом Форкош М.М., відчужено ОСОБА_2 .

Вказане рішення Оноківської сільської ради прийнято всупереч вимогам земельного та містобудівного законодавства України, у зв`язку з чим воно підлягає визнанню незаконним, а земельна ділянка витребуванню на користь територіальної громади с. Оноківці.

Оспорювана земельна ділянка відведена за рахунок території з функціональним призначенням запроектованої вулиці, проїзду, вилучення її з комунальної власності відбулося всупереч вимогам законодавства. Підтвердженням того, що Оноківською сільською радою затверджено проект із землеустрою, яким передано частину запроектованої дороги у приватну власність, є відповідь Ужгородської РДА від 28.04.2020 № 02-24/712 з відповідними засвідченими картографічними матеріалами, виготовленими з графічної частини генерального плану с. Оноківці, затвердженого рішенням Оноківської сільської ради від 22.12.2015. Використання вказаної земельної ділянки під індивідуальну житлову забудову не передбачене генеральним планом населеного пункту, а тому, надання земельної ділянки без внесення і затвердження змін до нього суперечить чинному законодавству України.

Враховуючи викладене Ужгородська окружна прокуратура просила суд визнати незаконним та скасувати рішення № 715 від 06.04.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» в частині затвердження ОСОБА_1 проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0716 та для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером :11:011:0211, що знаходиться на території Оноківської сільської ради; витребувати від ОСОБА_2 земельну ділянку за кадастровим номером :11:011:0211, площею 0,0716 га, вартістю 78760 грн. на користь територіальної громади с. Оноківці Ужгородського району Закарпатської області.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2023 року позов залишено без розгляду.

Скасовано заходи забезпечення позову в цивільній справі № 308/5531/20, вжиті ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.01.2021, згідно з якою накладено арешт на нерухоме майно - земельну ділянку за кадастровим номером :11:011:0211, площею 0,0716 га, що знаходиться на території Оноківської сільської ради.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Ужгородська окружна прокуратура подала апеляційну скаргу в якій просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд в основу свого рішення вклав думку про те, що прокурор звернувшись з позовом без передбачених законом підстав, перебрав на себе функції іншого державного органу - Держгеокадастру. Однак таких висновків суд дійшов при неправильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, зокрема ст. 19, ст. 131-1 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст. ст. 15-2, 122 Земельного кодексу України, ст. ст. 5, 6, 10 Закону України «Про державний контроль за використанням та з охороною земель», Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою КМУ від 14.01.2015 № 15 (в редакціях, чинних на момент звернення до суду з позовом), ст. ст. 2, 10, 56, 257, 263 ЦПК України, неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду.

Не заперечуючи наявності у Держгеокадастру функції контролю за використанням і охороною земель, цивільний позов у даній справі подано самостійно прокурором в інтересах держави, оскільки чинним законодавством та іншими відомчими документами Держгеокадастру не надано повноважень на звернення до суду в інтересах держави у спірних правовідносинах та щодо спірної категорії земель.

Як вбачається зі змісту цивільного позову, встановлених та перевірених доводів сторін при розгляді справи, аргументації незаконності оскаржуваного рішення відповідача (Оноківської сільської ради), зазначеного предмета спору, характеру спірних правовідносин, прокурором належно обґрунтовано наявність виключного випадку, визначеного чинним законодавством та згаданими позиціями Верховного Суду для самостійного звернення прокурора до суду за захистом інтересів держави та, відповідно, розгляду його позовних вимог по суті.

Звергаючись із позовною заявою до суду прокурором зазначено, що рішення Оноківської сільської ради № 715 від 06.04.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» в частині затвердження ОСОБА_1 проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0716 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером :11:011:0211 прийнято всупереч вимогам земельного та містобудівного законодавства України, оскільки оспорювана земельна ділянка відведена за рахунок території з функціональним призначенням запроектованої вулиці, проїзду.

Відтак, розміщення на цій земельній ділянці індивідуальної житлової забудови не передбачене генеральним планом населеного пункту і надання дозволу на його розміщення без внесення і затвердження змін до генерального плану суперечить чинному законодавству України.

Передача земельної ділянки комунальної власності у власність фізичній особі без жодних правових підстав, шляхом прийняття незаконного рішення, не є вираженням волі самої територіальної громади як первинного суб`єкта місцевого самоврядування та основного носія його функцій і повноважень (ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), порушує права власника майна (територіальної громади с. Оноківці) і відповідно вимагає від органу місцевого самоврядування, який зобов`язаний діяти виключно в її інтересах, вжиття своєчасних та вичерпних заходів щодо захисту інтересів територіальної громади.

Оскільки спірна земельна ділянка не належить до земель сільськогосподарського призначення державної власності, тому Держгеокадастр у цьому випадку не наділений повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства не надають Держгеокадастру права для звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.

Зважаючи на те, що в даних спірних правовідносин відсутній альтернативний позивач, непред`явлення прокурором позову в даному випадку слугувало б демонстрацією відсутності у держави волі на захист інтересів, що стосуються правомірності володіння, користування та розпорядження землею, яка згідно ст. 14 Конституції України є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.У свою чергу перешкоджання судом на звернення прокурора з позовом та розгляд заявлених вимог по суті спору обмежує доступ до правосуддя для реалізації в даному випадку керівника Ужгородської окружної прокуратури конституційної функції на захист інтересів держави у сфері земельних відносин як єдиного можливого в цій справі самостійного позивача.

Оноківська сільська рада Ужгородського району подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.

Зазначає, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).При цьому у будь-якому разі наявність підстав для представництва інтересів держави має бути обґрунтована прокурором у позовній заяві відповідно до норм закону.Позивач не довів реального правового підґрунтя представництва інтересів держави, а також подав позов без визначення органу, уповноваженого на здійснення відповідних функцій щодо спірних відносин.

Вважає, що з огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що уповноваженим органом, який здійснює відповідні функції держави і який повинен був бути визначений як позивач, є територіальний орган Держгеокадастру, оскільки саме він здійснює контроль за використанням і охороною земель усіх категорій і форм власності, а також за додержанням земельного законодавства, у тому числі органами місцевого самоврядування.Отже, судом першої інстанції було вірно застосовано норми матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції.Вважає позицію позивача щодо праа на пред`явлення позову безпідставною та такою, що спростовується актуальною практикою Верховного Суду. Зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.06.2021 року у справі № 925/929/19 (з подібними правовідносинами) зроблено висновок, про те, що уповноваженим органом, який здійснює відповідні функції держави і який повинен був бути визначений як позивач, є територіальний орган Держгеокадастру, оскільки саме він здійснює контроль за використанням і охороною земель усіх категорій і форм власності, а також за додержанням земельного законодавства, у тому числі органами місцевого самоврядування (пункт 43).

В пункті 50 вказаної вище постанови Великої Палати зроблено також висновок ,що органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі з позовами щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. Вказані правові висновки, зроблені Великою Палатою Верховного суду у постанові від 01.06.2021 року є актуальними і застосовуються судами по сьогоднішній день.

Відтак, висновки суду першої інстанції про те, що Позивачем помилково вказано у позові про відсутність органу, уповноваженого здійснювати захист інтересів держави у визначених правовідносинах, а також про те, що Позивачем не обґрунтовано, у чому саме полягає порушення інтересів держави в даному конкретному випадку, повністю відповідають фактичним обставинам справи, чинному законодавству, а також актуальній практиці Верховного Суду у даній категорії справ.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги та доводів відзивів на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною другою статті 4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

В силу положень пункту три частини першої статті 131-1 Конституції України, в Україні діє прокуратура, яка здійснює, зокрема, представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру», частина перша якої визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною третьою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.

Вказаним приписам кореспондують приписи частини четвертої статті 56 ЦПК України, якими визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Системне тлумачення наведених норм права дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках:

1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах;

2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

У цій справі прокурор звернувся до суду з позовом до Оноківської сільської ради в якому зазначено, що рішення Оноківської сільської ради № 715 від 06.04.2018 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність» в частині затвердження ОСОБА_1 проекту із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0716 га для будівництва і обслуговування індивідуального житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за кадастровим номером :11:011:0211 прийнято всупереч вимогам земельного та містобудівного законодавства України, оскільки оспорювана земельна ділянка відведена за рахунок території з функціональним призначенням запроектованої вулиці, проїзду. Тож, розміщення на цій земельній ділянці індивідуальної житлової забудови не передбачене генеральним планом населеного пункту і надання дозволу на його розміщення без внесення і затвердження змін до генерального плану суперечить чинному законодавству України.

Передача земельної ділянки комунальної власності у власність фізичній особі без жодних правових підстав, шляхом прийняття незаконного рішення, не є вираженням волі самої територіальної громади як первинного суб`єкта місцевого самоврядування та основного носія його функцій і повноважень (ст. 6 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»), порушує права власника майна (територіальної громади с. Оноківці) і відповідно вимагає від органу місцевого самоврядування, який зобов`язаний діяти виключно в її інтересах, вжиття своєчасних та вичерпних заходів щодо захисту інтересів територіальної громади.

Оскільки спірна земельна ділянка не належить до земель сільськогосподарського призначення державної власності, тому Держгеокадастр у цьому випадку не наділений повноваженнями власника на захист права власності, а надані законом функції державного нагляду (контролю) в частині дотримання земельного законодавства не надають Держгеокадастру права для звернення до суду з позовними вимогами, заявленими у цій справі.

При цьому як на підставі представництва інтересів держави прокурор зазначив, що Оноківська сільська рада, яка мала б захищати інтереси територіальної громади, є відповідачем у справі, оскільки прийняла незаконне, на його думку рішення, яке не може сама скасувати, а інший орган, який би міг здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах, відсутній.

А зідси, пред`явивши позов до Оноківської сільської ради Закарпатської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, та витребування земельної ділянки, прокурор на виконання вимог статті 56 ЦПК України, статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтував у позовній заяві підставу самостійного звернення з позовом до суду і відповідно виконав вимоги частини п`ятої статті 175 ЦПК України.

Щодо висновку суду першої інстанції про те, що належним позивачем у цій справі є орган Держгеокадастру, колегія суддів не погоджується з огляду на те, що спірна земельна ділянка з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, до прийняття Ужгородською міською радою оспорюваного рішення належала до земель комунальної власності, не є земельною ділянкою сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу, тому Держгеокадастр у цьому випадку не наділений повноваженнями на звернення до суду з позовом про скасування рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі у власність фізичній особі, для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельної ділянки комунальної власності.

Такий висновок відповідає приписам зазначеним в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 в якій закрема зроблено висновок про відсутні підстави для відступу від правових висновків, наведених у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 925/929/19, оскільки обставини справи є різними.

У постанові від 1 червня 2021 року у справі № 925/929/19 року Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі з позовами щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. При цьому Велика Палата Верховного Суду не погодилась із доводами прокурора про те, що органи Держгеокадастру не наділені правом звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Однак, позов у справі № 910/5201/19 поданий в межах спору про право користування земельною ділянкою, у якому територіальна громада міста Києва є учасником цивільних відносин та стороною спору. Територіальна громада здійснює свої цивільні права та обов`язки через орган місцевого самоврядування в межах його компетенції, встановленої законом, - Київраду, замість якої й діє прокурор, а не в межах відносин, зазначених у статті 1 Закону України від 19 червня 2003 року за № 963-IV «Про державний контроль за використанням та охороною земель».

У переглядаємій апеляційним судом справі правовідносини є аналогічними тим, які зазначені в справі № 910/5201/19, а не в справі № 925/929/19 року.

Зазначеного суд першої інстанції не врахував та безпідставно дійшов до висновку, що у даному спорі з позовом до суду має звертатись орган Держгеокадастру, позаяк прокурор таким повноваженням не наділений у спірних правовідносинах.

Щодо підстав залишення позову без розгляду

Діючи у відповідності до положень частини третьої, четвертої і абзацу другого частини п`ятої статті 56 ЦПК України та частини першої, третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру», керівник Ужгородської місцевої прокуратури Кириленко Д.П., звертаючись до суду з позовною заявою, здійснював представництво прокурором інтересів держави в суді, що полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Такі дії прокурора підтверджують його здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність). Зазначене у своїй сукупності дає підстави стверджувати колегії суддів ту обставину, що керівник Ужгородської місцевої прокуратури Кириленко Д.П., при зверненні до суду з позовною заявою на захист інтересів держави, був наділений цивільно-процесуальною дієздатністю.

Крім цього з матеріалів справи слідує, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 січня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою керівника Ужгородської місцевої прокуратури Кириленко Д.П. Визначено, що розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, а.с. 60-61.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження у справі за позовом керівника Ужгородської місцевої прокуратури Кириленко Д.П. та призначено справу до судового розгляду по суті на 24 грудня 2021 року, а.с. 154-158.

Зазначені процесуальні судові рішення стверджують ту обставину, що відкриваючи провадження у справі за позовною заявою керівника Ужгородської місцевої прокуратури Кириленко Д.П., суд першої інстанції перевірив виконання прокурором обставини зазначених у ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та не встановивши жодних недоліків такої заяви, у тому числі в частині відсутності обґрунтування прокурором підстави для здійснення представництва інтересів держави, суд першої інстанції не виявив та позовну заяві прокурора, як з цих так і з інших підстав без руху не залишав. Судом першої інстанції таким чином встановлено, що прокурор зазначив у позовній заяві підставу для здійснення ним представництва. Тобто, прокурор виконав вимогу ч. 5 ст. 175 ЦПК України.

Згідно приписів пунктів 1, 2 частини 1 статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо:

- позов подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності;

- позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Водночас, залишаючи на стадії судового розгляду по суті позов без розгляду, з підстав подання такого особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності (п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України), суд першої інстанції діяв всупереч вищенаведеного та у порушення вимог статей 47, 200, 209, 257 ЦПК України. Якщо ж суд першої інстанції все ж таки вважав, що прокурор не має повноважень на ведення справи, що зовсім не можна визнати обґрунтованим у даних правовідносинах, то суд першої інстанції повинен був залишати такий позов без розгляду з підстав пункту 2 частини 1 статті 257 ЦПК України. Дані правові підстави є різними, але суд першої інстанції неправильно визначився з процесуальною підставою залишення позовної заяви без розгляду та при цьому не перевірив наявність підґрунтя для такої підстави при застосуванні її судом.

За наведених обставин на переконання колегії суддів, суд першої інстанції після відкриття провадження у справі за позовною заявою керівника Ужгородської місцевої прокуратури Кириленко Д.П. не мав правових підстав залишати дану позовну заяву без розгляду за приписами п. 1 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

А звідси, ухвала суду першої інстанції не ґрунтується на засадах верховенства права та є і незаконною і необґрунтованою, що не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 257, 367, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу керівника Ужгородської окружної прокуратури Юрія Домніцького, задовольнити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 травня 2023 року про залишення позову без розгляду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 01 січня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: