Справа № 466/8939/22 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/288/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Зими І.Є. від 12 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 12 січня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 36 780 грн. (тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят гривень).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок).

Вказане рішення оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 12 січня 2023 року та прийняти постанову, якою, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення аліментів на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , задовольнити частково у розмірі 5000 грн.

Зазначає, що у зв`язку із втратою роботи та неможливістю працевлаштування був період коли він не отримував доходу на сплату аліментів. А тому, у зв`язку із фактичною неможливістю оплачувати такий розмір, він звертався до суду із позовною заявою про зменшення розміру аліментів. Однак, рішенням від 29.01.2021 року Шевченківського районного суду м. Львова у справі № 606/1030/20 у задоволенні його заяви було відмовлено. Основним аргументом було те, що карантинні обмеження не є постійними. Дане рішення суду ним не оскаржувалося. Однак, і його матеріальний стан не покращився. В свою чергу, він старався оплачувати аліменти, сплачував по мірі фактичного заробітку. Звертає увагу на те, що ним були надіслані документи разом із відзивом у справі, які підтверджують дуже малий дохід. Однак, за сплату аліментів у даній справі він не забував. Так, він її сплачував дещо пізніше, але намагався виконувати свої обов`язки в непростих умовах. Зазначає, що практично кожного місяця ним сплачувалися аліменти, це вбачається, також, і з розрахунку позивача, відповідно до якого проплати здійснювалися в лютому, березні, квітні 2022 року. Вказує на те, що при вирішенні даного спору, судом першої інстанції безпідставно не враховано висновки Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі № 711/679/21, про те, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. Вказує на те, що заборгованість станом на 01.11.2022 року становила 12040, станом на 01.12.2022 року 8990 грн., а тому розмір пені за прострочення зі сплати аліментів не може перевищувати хоча б 12040 грн.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 129-1 Конституції України, 180, 196 СК України, 12, 13, 81, 264, 279, 430 ЦПК України задовольняючи позов, виходив з того, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.05.2019р. шлюб між сторонами розірвано та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 18.07.2018р. до досягнення дитиною повноліття. 03.07.2019р. державним виконавцем Теребовлянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 606/1608/18 про стягнення зі ОСОБА_1 вказаних аліментів. Згідно довідки Теребовлянського ВДВС у Тернопільському районі, Тернопільської області від 14.12.2022р.(а.с.43), заборгованість зі сплати аліментів, згідно виконавчого листа № 606/1608/18, який видано 27.05.2019р. Теребовлянським райсудом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 18.07.2018 року, станом на 01.11.2022р. становила 12040 грн., станом на 01.12.2022р. становить 8990 грн. Суд прийшов до висновку, що розмір пені по несплаті аліментів за період з січня 2021 року по жовтень 2022 року становить 36 780 грн та підлягає стягненню.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак у певній частині їм не відповідають, а тому рішення суду підлягає зміні.

9.11.2022 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила:

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 36 780 грн. (тридцять шість тисяч сімсот вісімдесят гривень).

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі з 14.10.2005 року. За час подружнього життя, у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.05.2019 року шлюб між сторонами розірвано. Цим же рішенням ухвалено стягувати з ОСОБА_1 в її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 18.07.2018 року, до досягнення дитиною повноліття. Однак, відповідач своїх зобов`язань зі сплати аліментів на утримання сина належним чином не виконує. За період з 2021 року та по даний час останній не оплачував аліменти вчасно, мали місце постійні затримки у виконанні ним свого зобов`язання, аліменти за липень-жовтень 2022 року відповідачем так і не сплачені. Таким чином, станом на день подання позову до суду, пеня за прострочення сплати відповідачем аліментів впродовж 2021-2022 року, становить 36 780 грн., згідно долученого позивачкою розрахунку.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і ц ей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

Згідно ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але неї більше 100 відсотків заборгованості. У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України. "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження". Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім. У разі прострочення оплати додаткових витрат на дитину з вини платника такий платник зобов`язаний на вимогу одержувача додаткових витрат сплатити суму заборгованості за додатковими витратами з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних із простроченої суми. Платник додаткових витрат вважається таким, що прострочив оплату, якщо він не виконав свій обов`язок щодо оплати додаткових витрат у строк, встановлений рішенням суду або за домовленістю між батьками, а в разі їх відсутності або у разі невстановлення такого строку після спливу семи днів після пред`явлення відповідної вимоги одержувачем додаткових витрат, який фактично їх оплатив.

Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як вбачається з матеріалів справи,сторони по справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 27.05.2019р. шлюб між сторонами розірвано та ухвалено стягувати з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з 18.07.2018р. до досягнення дитиною повноліття.

03.07.2019р. головним державним виконавцем Теребовлянського районного відділу ДВС ГТУЮ у Тернопільській області відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 606/1608/18 про стягнення зі ОСОБА_1 вказаних аліментів.

Згідно довідки Теребовлянського ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області від 14.12.2022р. №23781, заборгованість зі сплати аліментів, згідно виконавчого листа №606/1608/18, який видано 27.05.2019 р. Теребовлянським райсудом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 18.07.2018 року, станом на 01.11.2022р. становила 12040 грн., станом на 01.12.2022р. становить 8990 грн. (а.с.43).

Відтак, з вказаної довідки вбачається, що у відповідача на час подання позову був наявним борг зі сплати аліментів у розмірі 12040 грн.

Згідно довідки Теребовлянського ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області від 16.12.2022р. №24231, заборгованість зі сплати аліментів, згідно виконавчого листа №606/1608/18, який видано 27.05.2019 р. Теребовлянським райсудом про стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн., але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повнолітнього віку, починаючи з 18.07.2018 року, станом на 16.12.2022р. відсутня, аліменти сплачено по 31.12.2022 року.

Колегія суддів вважає, що сума заборгованості зі сплати аліментів у ОСОБА_1 утворилась з його вини, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідно відповідальність у вигляді неустойки. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, тощо матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 набула право на стягнення з відповідача неустойки, виходячи із розміру заборгованості за аліментами, яка існувала на час звернення до суду з цим позовом.

Відповідно до вимог статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості, про що йшлося.

Отже, з відповідача ОСОБА_1 підлягала стягненню неустойка у розмірі не більше 12040 грн., що становить 100 відсотків заборгованості за аліментами за спірний період, однак була стягнута судом у більшому розмірі.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної від 25 квітня 2018 року, викладеної у постанові №572/1762/15-ц, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Вказане, також, відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 26.02.2020 року у справі №208/7353/16-ц, в постанові від 20 травня 2020 року у справі №127/20291/16-ц та в постанові від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21).

Доводи відповідача про те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася внаслідок відсутності достатньої його матеріальної можливості своєчасно сплачувати встановлений розмір аліментів, спростовуються довідками Теребовлянського ВДВС у Тернопільському районі Тернопільської області від 14.12.2022р. №23781 та від 16.12.2022р. №24231, з яких вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.11.2022р. становила 12040 грн., станом на 01.12.2022р. становить 8990 грн., станом на 16.12.2022р. заборгованість відсутня та аліменти сплачено по 31.12.2022 року, чим підтверджується фінансову спроможність відповідача сплачувати аліменти.

Зважаючи на вказане, апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення. Рішення ж суду першої інстанції слід змінити. А саме слід зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 36780 грн. до 12040 грн.

В решті ж рішення суду слід залишити без змін.

Вказаним слід визнати доводи апеляційної скарги частково обґрунтованими та таку задовольнити частково, як і заявлені позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 12 січня 2023 року змінити.

Зменшити розмір пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 з 36780 грн. до 12040 грн. задовольнивши частково позовні вимоги.

В задоволенні решти позову відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра