П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2023 року м. Київ

Справа №357/11403/22

Апеляційне провадження №22-ц/824/13428/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Бевзи А.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Орєхова О.І., 26 червня 2023 року в м. Біла Церква, повний текст рішення складений 26 червня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

В С Т А Н О В И В

В грудні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь 3% річних у розмірі 73234,72 грн та інфляційні втрати у розмірі 283714,70 грн. Судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 29 квітня 2010 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області винесено заочне рішення у справі №2-1667/2010, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики на загальну суму 812936,09 грн.

24 лютого 2011 року на виконання рішення Білоцерківським міськрайонним судом Київської області видано виконавчий лист, який знаходиться на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Станом на момент звернення з даною позовною заявою рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2010 року по справі №2-1667/2010 залишається не виконаним ОСОБА_1 , тому позивач змушений звернутися до суду з даною позовною заявою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період з 01 листопада 2019 року по 31 жовтня 2022 року за порушення грошового зобов`язання, встановленого рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2010 року у справі № 2-1667/2010.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних в розмірі 73097,43 грн, інфляційні втрати в розмірі 283714,70 грн та судовий збір в розмірі 3578,06 грн, а разом 360390,19 грн.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач допустила прострочення виконання грошового зобов`язання, а отже на вимогу кредитора (позивача) зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням, в частині задоволення позовних вимог, ОСОБА_1 , нею подана апеляційна скарга, в якій зазначається про порушення судом норм матеріального та процесуального права і неповного з'ясування обставин справи.

Відповідач вказує на те, що позивачем належних, достатніх та допустимих доказів щодо невиконання відповідачем (боржником) грошового зобов'язання, про стягнення коштів, розмір яких визначений рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, протягом тривалого часу, до суду надано не було, а згідно відомостей зазначених на виконавчому листі, в квітні 2016 року виконавчий лист повернуто на підставі Закону України «Про виконавче провадження», що не узгоджується з витягом з автоматизованої системи виконавчого провадження де значиться запис про виконавче провадження. Таким чином, позивачем не надано докази, які б у своїй сукупності дали змогу дійти висновку про наявність обставини, які входять до предмету доказування.

Також вказує на те, що визначаючи період стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання зобов`язання та процентів, судом першої інстанції помилково не враховано встановлене п.18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України обмеження з 24 лютого 2022 року щодо нарахування пені та інших платежів, та визначено до стягнення інфляційні витрати та пеню за відповідні періоди по жовтень 2022 року.

З огляду на вказані положення, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог в частині стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат за період з 24 лютого 2022 по 31 жовтня 2022 року, а тому і в цій частині рішення також підлягає скасуванню.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вказує на те, що доводи наведені відповідачем в апеляційній скарзі вже були розглянуті судом першої інстанції та їм була надана відповідна оцінка, зокрема в матеріалах справи містяться належні та допустимі докази, які підтверджують наявність невиконаного ОСОБА_1 зобов`язання щодо повернення боргу. Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а вимоги викладені в апеляційній скарзі безпідставними та необгрунтованими.

На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні представник відповідача - адвокат Долгова Л.В. підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила про її задоволення.

Позивач та/або її представник у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення судових повідомлень на електрону пошту, про причини неявки у судове засідання суду не повідомили.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2010 року у справі № 2-1667/2010 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики на загальну суму 812936, 09 грн (а.с. 10). Вказане судове рішення набрало законної сили.

На виконання вказаного судового рішення 24 лютого 2011 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики на загальну суму 812936, 09 грн (а.с. 11).

За даними автоматизованої системи виконавчого провадження (дата пошуку - 24 листопада 2022 року) на виконанні у Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1, відкрите 27 травня 2016 року, де стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником - ОСОБА_1 (а.с.12).

Згідно з листом Білоцерківського відділу державної виконавчої служби у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) від 05 червня 2023 року за №36072 наданим у відповідь на запит адвоката Тарасюка А.В. 24 травня 2016 року до відділу ДВС у м. Біла Церква Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) на виконання надійшов виконавчий лист 2-1667 від 24 лютого 2011 року, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу у розмірі 812936,09 грн. 27 травня 2016 року державним виконавцем на підставі ст.ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 05 липня 2016 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державним виконавцем також винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено її до банківських установ. Борг станом на 01 червня 2023 року становить 812936,09 грн (а.с. 73, 74).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом ст.ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов'язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При цьому, оскільки ст. 625 ЦК України у конструкції Цивільного кодексу розташована у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 Кодексу, приписи цього розділу поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України), а так само й на грошові зобов`язання, що виникли на підставі рішення суду та за своєю правовою природою носять цивільно-правовий характер.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов'язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року по справі № 686/21962/15-ц.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушення, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками які передували подачі такого позову.

Указом Президента від 24 лютого 2022 року за № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, строк дії якого неодноразово продовжувався та триває дотепер.

15 березня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану».

Відповідно до ч. 3 Закону України № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктами 18 і 19.

Пунктом 18 Прикінцевого та перехідних положень ЦК України передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов'язання за договором, відповідно до якого позичальнику надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

За змістом ч. 3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

В порядку ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З наведених обставин справи вбачається, що між сторонами існували правовідносини позики. У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань відповідачем, рішенням суду від 29 квітня 2011 року була стягнута сума заборгованості з відповідача на користь позивача. Вказані обставини встановлені судовим рішення і доказуванню у межах даної справи не підлягають.

Таким чином, встановивши, що відповідач має грошове зобов`язання перед позивачем на підставі заочного рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 квітня 2011 року, яке на даний час не виконано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох процентів річних та інфляційних втрат на грошові кошти за неналежне виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження невиконання або часткового виконання відповідачем вищенаведеного рішення суду, колегія суддів відхиляє, оскільки обов`язок доказування покладається на обох сторін у справі. Відповідач заперечуючи проти позову будь-яких доказів повного чи часткового погашення боргу у розмірі, визначеному рішенням суду, ані у межах виконавчого провадження, ані добровільно, суду не надала.

Також не знайшли свого підтвердження посилання відповідача на відсутність відкритого виконавчого провадження, оскільки не узгоджуються з витягом з автоматизованої системи виконавчого провадження, та за даними виконавчої служби таке провадження триває і розмір заборгованості не змінився.

Разом з тим, виходячи з наведених вище норм чинного законодавства, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо неправомірного нарахування кредитором 3 % річних та інфляційних втрат в період воєнного стану, так як до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Отже, визначаючи період стягнення інфляційних витрат за час прострочення виконання зобов`язання, судом першої інстанції помилково не враховано встановлене п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного Кодексу України обмеження з 24 лютого 2022 року і визначено до стягнення інфляційні втрати та три відсотки річних за період з 01 листопада 2019 року по 30 жовтня 2022 року.

Таким чином, оскільки підстав для нарахування 3 % річних та інфляційних втрат після 24 лютого 2022 року немає, колегія суддів приходить до висновку, що стягненню підлягають відповідні нарахування лише за період з 01 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року.

Розрахунок 3% річних за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році] і становить за період з 01 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року суму 56460,08 грн.

Розрахунок інфляційних втрат за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу].

У період з 01 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року індексація на суму 812936,09 грн становить 152528,43 грн.

Отже, з відповідача за період з 01 листопада 2019 року по 23 лютого 2022 року підлягає стягненню сума 3% річних за прострочення виконання рішення у розмірі 56460, 08 грн та інфляційні втрати у розмірі 152528, 43 грн. А всього до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума 208985,51 грн (56460,08+152528,43=208985,51)

В іншій частині, а саме за період з 24 лютого 2022 року по 30 жовтня 2022 року, позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат, про що зазначається у його рішенні.

Позовні вимоги та вимоги апеляційної скарги підлягають до задоволення частково, а тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги в розмірі 2100,00 грн, а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір за подання позову пропорційно до задоволених позовних вимог в розмірі 2100,00 грн. Оскільки суми судового збору, які підлягають до стягнення є однаковими, колегія суддів вважає за можливе здійснити взаємозарахування вказаних сум.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2023 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних в розмірі 56460,08 грн та інфляційні втрати в розмірі 152528,43 грн, а всього 208985,51 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 28 грудня 2023 року