Провадження №: 2-п/755/31/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" липня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Марфіної Н.В.,

за участі секретаря - Булгакової Є.І.,

представника відповідача ОСОБА_1 в режимі відео-конференції - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2023 року у справі №755/12270/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності, -

у с т а н о в и в:

03.04.2023 року шляхом формування документів в системі «Електронний суд» до суду надійшла заява представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2023 року у справі №755/12270/22, у якому представник просить переглянути відповідне рішення, скасувати його, призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження та за результатами розгляду справи прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Вимоги заяви мотивовано тим, що відповідачка ОСОБА_1 дізналась про наявність заочного рішення суду 28.03.2023 року із мобільного застосунку «Дія», раніше цього рішення вона не отримувала та не знала про його наявність. Останнім днем подачі заяви про перегляд заочного рішення є 02.04.2023 року, однак оскільки цей день є неробочим, то фактично останнім днем подачі є 03.04.2023 року. Відповідачка з поважних причин не подала відзиву на позовну заяву, оскільки не була обізнана про наявний на розгляді суду спір, будь-якої судової кореспонденції не отримувала. Крім того, увесь час розгляду справи і до тепер вона перебувала за кордоном в зв`язку із збройною агресією рф. Відповідачка повністю не погоджується із доводами позовної заяви, оскільки договір дарування квартири укладався з дотриманням загальних правил цивільного законодавства і на момент його вчинення усі істотні умови було передбачено та погоджено сторонами. На час укладення договору право власності відповідачки ОСОБА_4 на квартиру будь-якою особою не оспорювалось, під арештом, забороною та в іпотеці квартира не перебувала, а рішення про стягнення з відповідачки ОСОБА_4 грошових коштів на користь позивача ухвалене не було. На момент укладення договору наявності боргу не було доведено і відповідачка ОСОБА_4 не погоджувалась із тим, що має борг перед позивачем. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва про стягнення коштів було ухвалене через рік після укладання договору дарування - 14.07.2021 року, постанова апеляційної інстанції датована 20.07.2022 року, а ВП відкрите 30.08.2022 року, тобто через два роки після дарування квартири. Таким чином, на момент укладання правочину були відсутні підстави для заборони власнику розпоряджатись своїм майном та вчиняти щодо нього будь-які дії. Крім того, квартира була подарована під час епідемії коронавірусу, а відповідачка ОСОБА_4 має хронічне захворювання та входить до групи ризику осіб, яким захворювання на цей вірус загрожує смертельною небезпекою. Відповідачка ОСОБА_4 самостійно виховує двох неповнолітніх дітей і на момент дарування та до теперішнього часу має численні судові справи з батьком дітей, які почались із його насильства над дітьми та їх матір`ю. Відповідачка ОСОБА_4 переживала, що вона може захворіти та померти, а батько може й надалі кривдити дітей, тому вона попросила свою сестру відповідачку ОСОБА_1 у разі настання таких обставин взяти опіку над дітьми та прийняти у дар квартиру, з метою забезпечення у подальшому дітей житлом. Позивач не довів умислу у діях сторін договору дарування та не довів, що на момент його укладення у боржниці було відсутнє інше майно, за рахунок якого вона може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Укладаючи договір відповідачі не мали на меті уникнення виконання зобов`язання зі сплати боргу. Крім того, законодавство не обмежує власника помешкання у виборі осіб, котрих він може зареєструвати у своїй квартирі, і не встановлює правило за яким, при даруванні квартири дарувальник зобов`язаний змінити місце реєстрації (виписатись з квартири). На момент дарування квартири відповідачка ОСОБА_4 не мала іншого житла, тому відповідачі домовились про збереження її місця реєстрації у квартирі аби не порушувати чинного законодавства щодо проживання без реєстрації місця проживання. Відповідачка ОСОБА_1 також не має наміру змінювати своє місце реєстрації на тимчасово окупованій частині України, оскільки не має доступу до свої квартири на вказаній території, прописка є для неї нагадуванням про рідну домівку, крім того законом не встановлено обов`язку набувача житлового приміщення реєструвати у ньому своє місце проживання. Місця реєстрації відповідачів не можуть свідчити про те, що договір дарування спрямований не на настання реальних наслідків, а на ухилення від виконання рішення суду про стягнення коштів. Ураховуючи, що відповідачка ОСОБА_1 не знала про наявність судової справи, вона не змогла подати відзив на позовну заяву, що призвело до незабезпечення реалізації принципу змагальності сторін.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 підтримала вимоги заяви з підстав викладених у ній, просить задовольнити заяву про перегляд заочного рішення і додатково пояснила суду, що спірний договір був укладений до ухвалення судового рішення про стягнення коштів та до відкриття виконавчого провадження, тому укладаючи договір дарування сторони не мали умислу на уникнення виконання боргових зобов`язань. Договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, передбачених ним, будь-яких заборон відчуження не було. Крім того, не було з`ясовано яке ще майно є у боржниці для погашення заборгованості, при цьому вона має у власності і інше нерухоме майно. Якби сторони мали умисел на ухилення від виконання боргових зобов`язань, то мало б місце і наступне відчуження квартири, однак цього не було, тож сторони не мали наміру укласти фраудаторний договір.

Відповідачка ОСОБА_4 та/або її представник в судове засідання не з`явились, до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_4 про відкладення розгляду справи у зв`язку із погіршенням здоров`я, однак суд протокольною ухвалою відмовив у задоволенні цього клопотання, оскільки до нього не було додано доказів звернення до медичної установи, крім того аналіз положень ч. 1 ст. 287 ЦПК України свідчить про те, що під час судового розгляду заяви про перегляд заочного рішення поважність або неповажність причин неявки до суду не має значення для його проведення, у цьому питанні необхідним є лише належне повідомлення про час та місце проведення судового засідання.

Позивач в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1 , вивчивши зміст заяви про перегляд заочного рішення та додатки до неї, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що заява не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення суду було ухвалене 03.03.2023 року, а із заявою про перегляд заочного рішення сторона відповідача звернулась до суду 03.04.2023 року, тобто в межах встановленого законом процесуального терміну, з урахування, що 02.04.2023 року було вихідним днем.

За змістом ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналіз наведеної норми цивільного процесуального закону свідчить про те, що скасування заочного рішення судом, який його ухвалив, можливе лише у випадку встановлення судом одночасно кількох обставин: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Однак, у даному випадку, судом не встановлено наявності сукупності вказаних обставин, що свідчить про неможливість скасування заочного рішення суду, ураховуючи наступне.

Так, після надходження до суду позовної заяви ОСОБА_3 , суд на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України направив запити для встановлення місця реєстрації, у тому числі відповідача ОСОБА_1 , та отримав відповідь про те, що ОСОБА_1 зареєстрованою у кв. АДРЕСА_1 зареєстрованою не значиться.

Згідно ч. 10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Ураховуючи наведене, ухвалою суду від 02.12.2022 року було відкрите провадження у справі та розміщене оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України стосовно відповідачки ОСОБА_1 .

Отже, відповідачка у встановленому цивільним процесуальним законом порядку була належним чином повідомлена про наявний на розгляді суду спір.

Зі змісту заяви про перегляд заочного рішення і додатків до неї, не вбачається і посилань на докази, які мають істотне значення для правильного вирішення спору.

Наведені у заяві посилання фактично є незгодою із рішенням суду першої інстанції, встановленими ним обставинами, наданою судом оцінкою доказам і застосованими до спірних відносин нормами законодавства, що є підставою для апеляційного оскарження рішення, а не для скасування заочного рішення, адже суд першої інстанції не має права скасовувати заочне рішення для надання іншої оцінки тим самим обставинам та доказам, що вже наявні у матеріалах справи, а нових доказів стороною відповідача суду не надано.

Додані до заяви копії медичних документів датовані 2010 та 2011 роками та жодним чином не мають впливу на висновок суду про визнання недійсним договору дарування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259-261, 284-288, 353-355 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Заяву представника відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 03.03.2023 року у справі №755/12270/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Роз`яснити учасникам справи, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів від дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст ухвали суду складений 06.07.2023 року.

Суддя -