Справа №463/2699/23
Провадження №2/463/1129/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого - судді Мармаша В.Я.,

з участю секретаря с/з - Гавц О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити, -

в с т а н о в и в

позивач звернувся до суду, просив стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) суму основної заборгованості в розмірі 72 000 євро, 35000 доларів США; штрафні санкції в євро: інфляційні втрати - 34 576,90 євро; 3%річних - 6 647,26 євро; штрафні санкції в доларах США: інфляційні втрати -14 059,48; 3% річних - 2 190,82 з підстав та мотивів викладених у позові.

Від позивача у судове засідання надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання з розгляду даної справи повторно не прибув із невідомих причин, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим шляхом надсилання судових повісток за адресою реєстрації місця проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі Судової влади України «Личаківський районний суд м. Львова» в мережі Інтернет - http://court.gov.ua., від нього не надходила заява про розгляд справи за його відсутності, також від нього не надходила заява про застосування строку позовної давності. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі наявних у справі матеріалів та постановити заочне рішення.

Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, постановляючи рішення відповідно до вимог ст.ст. 265, 281, 282 ЦПК України, суд вважає, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.11.2017 між позивачем, як позичальником та відповідачем, як позикодавцем укладено договір позики грошей у формі боргової розписки на суму 45000 Євро, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 21).

27.04.2018 між позивачем, як позичальником та відповідачем, як позикодавцем укладено договір позики грошей у формі боргової розписки на суму 10000 Євро, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 22).

10.09.2018 між позивачем, як позичальником та відповідачем, як позикодавцем укладено договір позики грошей у формі боргової розписки на суму 17000 Євро та 20000 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 23).

30.10.2018 між позивачем, як позичальником та відповідачем, як позикодавцем укладено договір позики грошей у формі боргової розписки на суму 15 доларів США, що підтверджується борговою розпискою (а.с. 24).

Таким чином, беручи на себе зобов`язання щодо повернення позики, позичальник визнав факт отримання грошей за цими договорами.

Як вбачається зі змісту ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

З огляду на наведене, суд визнає належним і допустимим доказом укладення договорів позики між сторонами та факту передачі визначеної ним грошової суми наявні в матеріалах справи розписки, підписані позичальником.

У встановленому законом порядку договір позики недійсним не визнаний.

Відповідач, в порушення договорів позики, позичені кошти не повернув.

Згідно статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Крім цього, згідно з ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

При цьому суд враховує, що предметом договору були кошти в іноземній валюті, а саме в доларах США та в Євро. Правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 04.07.2018 у справі № 761/12665/14-ц, у разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Враховуючи вищенаведене, характер грошового зобов`язання, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідача в користь позивача зазначені у боргових розписках грошові кошти в іноземній валюті, а саме: 35000 доларів США (загальна сума позичених коштів в доларів США: 20 000 +15 000=35000) та 72 000 Євро (загальна сума позичених коштів в Євро: 45000+10000+17000=70000).

При цьому, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.

Враховуючи зазначені правові норми, щодо стягнення з відповідача трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання суд дійшов до наступного висновку.

Згідно наданих позивачем розрахунків заборгованості за договорами позики грошей у формі боргових розписок від 29.11.2017, 27.04.2018, 10.09.2018, 30.10.2018 (а.с. 8-13) позивач просить стягнути з відповідача (крім суми основного боргу 35000 доларів США та 72 000 Євро): інфляційні витрати 34576,90 Євро; 14059,48 Доларів США; три проценти річних від простроченої суми: 6647,26 Євро, 2190,82 Доларів США (загальна сума заборгованості 113 224,16 Євро та 51 250,30 Доларів США)

Разом з тим, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до статті 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан. Враховуючи подальші зміни до цього наказу, воєнний стан триває й досі.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який доповнено згідно із Законом № 2120-IX від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Отже, з врахуванням зазначених правових норм по борговій розписці від 29.11.2017 позичальник зобов`язався повернути позичені кошти у строк 03.04.2018. Однак, позивач, як позикодавець направив 09.09.2018 (а.с. 26) відповідачу, як позичальнику письмову вимогу де у відповідь на прохання відповідача погоджується, що строк повернення боргу за борговою розпискою від 29.11.2017 до 18.04.2019.

За загальним правилом обчислення строків днем пред`явлення документа поданого шляхом поштового відправлення вважаться день прийняття цього документу працівником пошти та прославлення дата-штампу.

В обумовлений строк відповідач кошти не повернув, а тому у позивача виникло право на три проценти річних від простроченої суми з 19.04.2019 по 23.02.2022. Згідно розрахунку проведеного судом заборгованість за цей період становить 3 850,27 (період прострочення грошового зобов`язання 1042 дня, розрахунок здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення).

Таким чином за борговою розпискою від 29.11.2017 з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума 3 850,27 Євро - три проценти річних за користування коштами в період з 19.04.2019 по 23.02.2022.

Крім цього, по борговій розписці від 27.04.2018 позичальник зобов`язався повернути позичені кошти у строк 31.12.2018, однак позивач, як позикодавець направив 17.12.2018 (а.с. 30) відповідачу, як позичальнику письмову вимогу де у відповідь на прохання відповідача погоджується, що строк повернення боргу за борговою розпискою від 27.04.2018 до 31.12.2019. У встановлений строк відповідач кошти не повернув, а тому у позивача виникло право на три проценти річних від простроченої суми з 01.01.2020 по 23.02.2022. Згідно розрахунку проведеного судом заборгованість за цей період становить 644,38 (період прострочення грошового зобов`язання 1150 дня, розрахунок здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення).

Таким чином за борговою розпискою від 27.04.2018 з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума 644,38 Євро - три проценти річних за користування коштами в період з 01.01.2020 по 23.02.2022.

У боргових розписках від 10.09.2018 та від 30.10.2018 строк повернення коштів не зазначений. З цього приводу Верховний Суд висловив позицію, що гроші, взяті в борг за договором позики без визначеного у розписці строку їх повернення, мають бути повернені протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це. Такого висновку дійшов Верховний Суд при розгляді справи № 499/144/17.

Позивач, як позикодавець пред`явив 14.09.2020 (а.с. 32) відповідачу, як позичальнику письмову вимогу про повернення позичених коштів за договорами позики від 10.09.2018. Тридцятиденний строк починає обраховуватись з 15.09.2020 та закінчується 14.10.2020. Борг протягом встановленого строку відповідачем не було повернуто. Право вимоги у позивача виникає з 15.10.2020 включно, а тому у позивача виникло право на три проценти річних від простроченої суми з 15.10.2020 по 23.02.2022. Згідно розрахунку проведеного судом заборгованість за цей період становить 816,64 Доларів США та 694,14 Євро (період прострочення грошового зобов`язання 497 дня, розрахунок здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення).

Таким чином за борговою розпискою від 10.09.2018 з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума 816,64 Доларів США та 694,14 Євро - три проценти річних за користування коштами в період з 15.10.2020 по 23.02.2022.

Позивач, як позикодавець пред`явив 08.10.2021 (а.с. 33-34) відповідачу, як позичальнику письмову вимогу про повернення позичених коштів за договором позики від 30.10.2018. Тридцятиденний строк починає обраховуватись з 09.10.2021 та закінчується 07.11.2021. Борг протягом встановленого строку не було повернуто. Право вимоги у позивача виникає з 08.11.2021 включно, а тому у позивача виникло право на три проценти річних від простроченої суми з 08.11.2021 по 23.02.2022. Згідно розрахунку проведеного судом заборгованість за цей період становить 133,15 (період прострочення грошового зобов`язання 108 дня, розрахунок здійснюється за формулою: сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення).

Таким чином за борговою розпискою від 30.10.2018 з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сума 133,15 Доларів США - три проценти річних за користування коштами в період з 08.11.2021 по 23.02.2022.

Враховуючи наведене вище на користь позивача з відповідача підлягають стягненнютри проценти річних від простроченої суми на загальну суму: 5188,79 Євро та 949,79 Доларів США.

Інша частина позовних вимог щодо стягнення трьох відсотків річних в силу вимог пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України задоволенню не підлягає.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат то в цій частині слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до положень Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991, індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні.

Офіційний курс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого, що визначене в іноземній валюті, і не є підставою для застосування положень ч. 2 ст.625 ЦК України щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції.

При цьому, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, як розподілити між сторонами судові витрати.

Порядок розподілу судових витрат визначений ст. 141 ЦПК України.

Позивачем при пред`явленні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 13420 грн., позов задоволено 70 відсотків, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати, зокрема судовий збір в розмірі 9394 грн.

Керуючись ст.ст. ст.ст. 12, 76, 81, 89, 141, 259, 264, 265, 281, 265, 281, 282 ЦПК України, ст. ст. 526, 61, 611, 325, 1046, 1049 ЦК України , суд, -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики грошей від 29 листопада 2017, 27 квітня 2018, 10 вересня 2018, 30 жовтня 2018 на суму в розмірі 72 000 Євро (сімдесят дві тисячі Євро), 35 000 Доларів США (тридцять п`ять тисяч Доларів США), 5188,79 Євро (п`ять тисяч сто вісімдесят вісім Євро сімдесяя дев`ять Євроцентів) три проценти річних за користування коштами у валюті Євро та 949,79 Доларів США (дев`ятсот сорок дев`ять Доларів США сімдесят дев`ять центів США) три проценти річних за користування коштами у валюті Долари США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 9394 грн. (дев`ять тисяч триста дев`яносто чотири гривні) судового збору.

В решті вимог позову відмовити.

Текст рішення складено та підписано 21 грудня 2023 року.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин

Позивачем на рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду в порядку і строки передбачені ст.ст. 354, 355 ЦПК України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 .

Суддя В.Я. Мармаш