провадження № 2/201/1034/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в особі головуючого судді Ткаченко Н.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

26.12.2022р. АТ КБ ПриватБанк звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с. №3-5).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 15.02.2023р. було відкрито провадження по справі та відповідно до положень ч.5 ст.279 ЦПК України призначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с. №47).

В обґрунтування своїх позовних вимог представник позивача Балагурак В.В. (діє на підставі довіреності від 24.11.2020р. - а.с. № 37) у позовній заяві посилалася на те, що 03.07.2007р. між ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNК0GА000000, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 66 000 дол. США на термін до 02.07.2017р. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №DNK0GA00000038 між банком та поручителем ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 03.07.2007р. №DNK0GA00000038 -1, за яким поручитель відповідає за зобов`язаннями позичальника, як солідарний боржник. Банк зі свого боку виконав зобов`язання за кредитним договором та надав позичальнику кредит, шляхом надання готівки, проте відповідач взяті на себе зобов`язання за договором належним чином не виконував, допустив прострочення виконання зобов`язань. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.12.2010р. позовні вимоги банку було задоволено, стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №DNК0GА000000 у розмірі 146 064, 88 грн., що еквівалентно 18 396, 08 дол. США, яка була нарахована станом на 01.12.2010р. Між сторонами 29.03.2016р. було укладено додаткову угоду №3 від 29.03.2016р. до кредитного договору №DNK0GA00000038 від 03.07.2007р., згідно якої валюта кредиту була змінена з валюти долар США на валюту гривня. Представник позивача також вважала, що ухвалення судового рішення від 23.12.2010р. не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Сума заборгованості за тілом кредиту станом на 29.03.2016р. становить - 238 808,08 грн., яка у подальшому змінювалася по періодам, станом на 09.11.2022р. становить - 107 072,03 грн. Оскільки, з відповідачів було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заборгованості, яка була зазначена в рішенні від 23.12.2010р., тобто за період з 03.07.2007р. по 01.12.2010р., то за період після ухвалення рішення суду, з 29.03.2016р. по 09.11.2022р., відповідачі мають заборгованість у розмірі - 119 513 грн. 44 коп., яка складається з: 91 364 грн.94 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 28 148 грн.50 коп. - 3 % річних від простроченої суми. Звертаючись з позовом до суду, представник позивача просила стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 119 513 грн.44 коп., яка складається з: 91 364 грн.94 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 28 148 грн.50 коп. - 3 % річних від простроченої суми, а також понесені судові витрати.

04.04.2023р. в порядку ст. 178 ЦПК України до суду надійшов відзив на позовну заяву за підписом представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Бразалук С.С. (діє на підставі ордеру від 07.03.2023р. - а.с. № 53), по тексту якого представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову та зазначила, що за кредитним договором ще у 2009р. в рахунок погашення заборгованості було реалізовано предмет іпотеки та за рахунок коштів отриманих від реалізації було здійснено погашення більшої частини кредиту. Оскільки грошові кошти в повному обсязі за рішенням суду сплачені ще в 2015р. з моменту набуття чинності рішення суду, кредитний договір вважається припиненим. Загальний строк позовної давності, що має бути застосований до даних правовідносин, складає 3 роки до звернення банку з позовом до суду, проте борг за договором відсутній, а отже відсутня і підстава для нарахування 3% річних та інфляційної складової. Просила застосувати до позовних вимог банка наслідки пропуску позовної давності, а в задоволенні позову відмовити та стягнути з позивача понесені відповідачем судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000 грн. (а.с. №56-57).

24.04.2023р. в порядку ст. 179 ЦПК України від представника позивача - Меркулової В.В. (діє на підставі довіреності від 09.01.2023р. - а.с. № 65зв, 66) надійшла відповідь на відзив, по тексту якої на спростування заперечень відповідача викладено доводи та аргументи, які вже були викладені в позовній заяві, додатково представник позивача зазначила, що дійсно предмет іпотеки було реалізовано, кошти від реалізації направлено на погашення заборгованості, що підтверджується випискою по кредитному рахунку № НОМЕР_1 , проте отриманих коштів від реалізації не було достатньо для погашення заборгованості. Реалізація предмета іпотеки не припиняє зобов`язання до кредитним договором. Також представник позивача заперечувала проти заявленого представником відповідача до стягнення розміру витрат на правничу допомогу, оскільки час та вартість послуг правничої допомоги є очевидно завищеними, що свідчить про невідповідність заявленої суми витрат вимогам розумності та обґрунтованості (а.с. №60-65).

Отримавши вчасно копію ухвали судді Ткаченко Н.В. від 15.02.2023р. та копію позовної заяви з додатками, про що в матеріалах справи міститься розписка іншого відповідача (а.с. № 49), відповідачка ОСОБА_3 не скористалася своїм правом відповідно до положень ст.178 ЦПК України подати суду відзив на позов.

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.03.2023р. представнику відповідача ОСОБА_1 - адвокату Бразалук С.С. було відмовлено в задоволенні клопотання про перехід до розгляду справи в загальному позовному провадженні (а.с. № 50-51, 54).

Суд, вивчивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи у межах заявлених позовних вимог та наданих письмових доказів, надавши оцінку змісту заперечень проти позовних вимог, оцінивши докази у їх сукупності за принципами ст.89 ЦПК України, дійшов до висновку, в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

03.07.2007р. між ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого є ПАТ КБ ПриватБанк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNК0GА000000, згідно якого позичальник отримав кредит у розмірі 66 000 дол. США з термін до 02.07.2017р (а.с. №25-27).

В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором №DNK0GA00000038 між банком та поручителем ОСОБА_2 було укладено договір поруки від 03.07.2007р. №№DNK0GA00000038 -1, за яким поручитель відповідає за зобов`язаннями позичальника як солідарні боржники. Зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладення відповідної додаткової угоди (а.с. №29).

Оскільки позичальник не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, допустив прострочення виконання зобов`язань, рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 23.12.2010р. позовні вимоги банку було задоволено та стягнуто з відповідачів солідарно заборгованість за кредитним договором №DNК0GА000000 у розмірі 146 064,88 грн. Згідно мотивувальної частині рішення сума стягнутої заборгованості - 146 064,88 грн., що еквівалентно 18 396,08 дол.США, ця сума нарахована станом на 01.12.2010р (а.с. №6-8).

29.03.2016р. між сторонами було укладено додаткову угоду №3 від 29.03.2016р. до кредитного договору №DNK0GA00000038 від 03.07.2007р., згідно якої валюта кредиту була змінена з валюти долар США на валюту гривня, змінено строк повернення кредиту до 03.07.2007р. Для виконання даного договору банк відкриває позичальникові рахунок № НОМЕР_2 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості. Підписання цієї Додаткової угоди не є рішенням банку про анулювання (прощення) позичальнику заборгованості. Також разом з Додатковою угодою сторонами був підписаний Додаток№1 Графік погашення кредиту (а.с. №33-34).

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно до ч.1 ст.76, ч.2 ст.77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Частиною першою ст.612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В позовній заяві представник позивача просила стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за період з 29.03.2016р. по 09.11.2022р. у розмірі - 119 513 грн.44 коп., яка складається з: 91 364 грн.94 коп. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 28 148 грн.50 коп. - 3 % річних від простроченої суми.

Також в позові зазначалося, що сума заборгованості за тілом кредиту станом на 29.03.2016р. (укладення додаткової угоди №3) становила 238 808 грн.08 грн., та яка у подальшому змінювалася по періодам та станом на 09.11.2022р. становила - 107 072 грн.03коп.

Проте, як видно з матеріалів справи, наданий разом з позовом документ на підтвердження основної суми боргу по кредиту (а.с. №9-10) за змістом не відповідає критеріям розрахунку заборгованості (не містить номеру договору, дані позичальника, дати та суми здійснених погашень, враховуючи, що представник позивача вказує, що сума основного боргу зменшувалася), крім того, розмір заборгованості по кредитному договору, враховуючи зміну валюти кредитування з долара США на гривню, не підтверджена представником позивача належними первинними бухгалтерськими документами (виписками по рахункам), а надана позивачем виписка по рахунку НОМЕР_1 відображає облік заборгованості по погашенню заборгованості в валюті дол. США, проте виписку по рахунку № НОМЕР_2 , який повинен бути відкритий банком для зарахування коштів в валюті гривня, спрямованих на погашення заборгованості, представником позивача не надано.

Отже, враховуючи, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає, що представником позивача не надано належних доказів розміру простроченого основного зобов`язання, а відповідно підстав для нарахування сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

За вищезазначеного, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити за недоведеністю.

При ухваленні рішення судом не вирішуються питання про застосування до позовних вимог АТ КБ ПриватБанк строків позовної давності з урахуванням заяви представника відповідача (а.с. № 56-57), оскільки в задоволенні позову суд відмовляє за недоведеністю, при тому, що в межах строків позовної давності захисту підлягає тільки порушене право.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст.141 ЦПК України, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Із положень ч.ч. 1-4 ст.137 ЦПК України слідує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-цвід 20.09.2018р. суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Надання правової допомоги адвокат відповідача ОСОБА_1 Бразалук С.С. здійснювала на підставі договору №12-ЦС про надання правової допомоги від 06.03.2023р. та ордеру про надання правової допомоги АА №1000001 від 07.03.2023р. На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача надано копію договору №12-ЦС про надання правової допомоги від 06.03.2023р., квитанції до прибуткового касового ордера про сплату гонорару на суму 15 000 грн (а.с. №52, 53, 58).

У відповіді на відзив представником позивача було заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (в порядку ч.6 ст.137 ЦПК України), в якому представник позивача зазначала, що справа не є складною та відноситься до категорії малозначних справ, вартість послуг адвоката є значно завищеною.

В постановах Верховного Суду від 07.11.2019р. у справі №905/1795/18, від 08.04.2020р. у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. (висновок викладено в постанові Верховного Суду від 24.01.2022р. у справі № 757/36628/16-ц).

З огляду на характер спірних правовідносин, незначний ступінь складності справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи заперечення представника позивача щодо неспівмірності заявленої суми предмету позову та його складністю, суд вважає необхідним зменшити втричі розмір судових витрат на професійну правничу допомогу та вважає, що з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 слід стягнути понесені судові витрати по оплаті послуг адвоката у розмірі 5 000 грн. (з урахуванням відмови в задоволенні позовних вимог).

Саме такий розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та співмірним предмету позову, враховуючи, що розгляд справи здійснювався у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, даний спір для кваліфікованого юриста не є спором значної складності, великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які б підлягали дослідженню адвокатом, спірні правовідносини не передбачають.

Що стосується судових витрат позивача, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з урахуванням відмови в задоволенні позову, судові витрати по оплаті судового збору при подачі позову у розмірі 2 481 грн. покладаються на позивача (а.с. № 2).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 612, 625, 629, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 133, 137, 141, 259, 263-265, ч.2,3 ст. 274, ч.5 ст. 279 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя: Ткаченко Н.В.