Справа № 932/2197/23
Провадження № 2/201/1992/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та відповідача

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 25 квітня 2023 року за підсудністю з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що від спільного проживання сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя між сторонами не склалось, тож сторони розлучились. Відповідач не допомагає з утриманням спільного сина, допомога має виключно періодичний характер. Дитина має певні захворювання, які потребують системного лікування. Лікування є дуже затратним, нервова та м`язова дисфункція сечового міхура, бронхіальна астма, рецидивуючий бронхіт, халазіон, косоокість, атопічний дерматит, та інші супутні хвороби. Це є суттєвим порушенням, як моральних, так і правових принципів сімейних відносин.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 вересня 2022 року за № 932/4329/22 (судовий наказ) відповідачу присуджено сплачувати на користь ОСОБА_1 на утримання дитини щомісячно аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. Судовий наказ пред`явлено до державної виконавчої служби Соборного району в м. Дніпро та відкрито виконавче провадження № ВП70055381. Станом на лютий 2023 року за довідкою ДВС Відповідач має заборгованість та надає добровільно інформацію, для не врегулювання даного питання.

Вирішуючи питання що до розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен з батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. Так, ОСОБА_1 було витрачено на неповнолітню дитину, сина: ОСОБА_4 в розмірі 25104,60 грн. Відповідно до викладеного відповідач зобов`язаний сплатити на користь позивача 1/2 частину зазначених витрат.

Не погодившись з позовними вимогами, відповідач через канцелярію суду 09 червня 2023 року, подав відзив, в якому вказав що в період з 2021 по 2023 рік він, у добровільному порядку, до розірвання шлюбу та до отримання позивачем судового наказу про стягнення з відповідача аліментів, сплачував на картковий рахунок позивача грошові кошти і як додаткові витрати на дитину і як платежі з цільовим призначенням - «перерахування аліментів».

Відповідач здійснює систематично грошову допомогу на утримання свого сина, але позивач, з невідомих підстав замовчує той факт, що на будь-яке прохання останньої про матеріальну допомогу, чи то непередбачувані витрати на сина, відповідач жодного разу не відмовляв у такій допомозі та в межах своїх матеріальних можливостей, відповідно реагував, перераховуючи необхідну суму на рахунок позивача.

З копії банківської виписки вбачається перерахування відповідачем на рахунок позивача як додаткової допомоги, так і аліментів на утримання дитини за період 2021-2023рр., зокрема, щодо допомоги: за січень 2021 р. у розмірі 2994 грн.; за лютий 2021р. у розмірі 3994 грн.; за березень 2021 р. у розмірі 6492 грн.; за квітень 2021р. у розмірі 5998 грн.; - за травень 2021 р. у розмірі 2495 грн. Разом за 2021 рік: 21973, 00 грн.

Слід зазначити, що позивач, перебуваючи на військовій службі в ЗСУ, у період з 03 березня 2022 року по 18 листопада 2022 ріку, теж здійснював відповідні платежі на рахунок позивача.

Однак, позивач, будучи обізнаною про наявність у ОСОБА_3 інших неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, теж з невідомих причин, в період перебування позивача на військовій службі, звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська та отримала судовий наказ від 08 вересня 2022 року про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 від заробітку.

На утриманні відповідача перебуває троє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після звільнення з військової служби, йому випадково стало відомо, що на виконання вищевказаного Судового Наказу, Соборним ВДВС відкрито виконавче провадження, у зв`язку з чим, після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, почав сплачувати аліменти.

Відтак, відповідач не погоджується та заперечує проти задовлення позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення додаткових витрат на дитину на загальну суму 7602,31 грн., яка складається з: придбання ліків на загальну суму 282,31 грн., медичних послуг на суму 5900 грн. та прибання абонементу в басейн на загальну суму 1420 грн., як таких що не є додатковими витратами, понесених позивачем за особливих обставин.

23 червня 2023 року від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій вона заперечувала проти недостовірних фактів викладених у відзиві.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 березня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Кудрявцевій Т.О. (а.с.49).

Ухвалою судді від 28 березня 2023 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини направлено за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська. (а.с.54).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 квітня 2023 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.59).

Ухвалою судді від 26 квітня 2023 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. (а.с.60-61).

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позовних вимог.

Фактичні обставини встановленні судом

Сторони перебували у шлюбі, від якого у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 .

Судовим наказом Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_3 стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. (а.с.44-45).

Малолітня дитина ОСОБА_4 має ряд захворювань, а саме нервова та м`язова дисфункція сечового міхура, бронхіальна астма, рецидивуючий бронхіт, халазіон, косоокість, атопічний дерматит, та інші супутні хвороб. (а.с.16. 18-25. 27-31.33-34.42).

Відповідно до наданих позивачем чеків про оплату товарів для дітей, сумарно позивач витратила 25 104,60 грн. на утримання дитини, з урахуванням витрат на лікування. (а.с.6-15, 17, 26, 31-32, 35-37).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням №70055381 відповідач ОСОБА_3 має заборгованість за виплатою аліментів у розмірі 59 766,50 грн. (а.с.43).

Відповідно до наданої відповідачем копії тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_2 відповідач має військове звання старший лейтенант.

Відповідачем також було надані виписки з рахунку, відповідно до яких відповідач здійснював перекази грошових коштів на користь позивача, в період з 2021 по 2023 рік.

Довідкою Соборного відділу виконавчої служби м. Дніпра Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10 січня 2023 року, підтверджується відсутність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів.

Від попереднього шлюбу у відповідача є ще двоє дітей, які знаходяться на його утриманні, а саме ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ч. 8 ст. 7, ч. 2 ст. 150, ст. 180 СК України, ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той і батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Відповідно до вимог Закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, згідно якого СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязан брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних ї здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, зазначено, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обгрунтувати, тобто надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Додаткові витрати заявляються у зв`язку з хронічними або разовими проблемами зі здоров`ям дитини або які пов`язані з розвитком здібностей дитини.

Звертаючись до суду з позовом позивач зазначає, що нею особисто понесені додаткові витрати на їх спільного з відповідачем сина.

У перелік додаткових витрат на дитину позивач включає витрати на лікування, абонемент у басейн, та на загальні необхідні речі на дитину на загальну суму 25 104,60 грн., 50% від яких позивач просить стягнути з відповідача.

Виходячи зі змісту положень статті 185 СК України можна дійти висновку про те що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов та їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесения разово, періодично або постійно.

Тобто, заявляючи разові, періодичні або постійні витрати, необхідно надати суду докази усієї суми витрат та їх необхідність, тобто, якщо це витрати, пов`язані з розвитком здібностей дитини, то суду необхідно надати рекомендації щодо навчання дитини, підтвердити витрати, пов`язані з придбанням усіх необхідних знарядь або інструментів та вказати періодичність їх придбання. Або ж якщо це витрати, пов`язані з особливим станом здоров`я дитини, то необхідно надати медичні довідки, висновки лікарів, їх рекомендації щодо лікування дитини в Україні чи за кордоном, а також вартість ліків, які необхідно придбавати дитині та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров дитини (хвороба, каліцтво) і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, на думку суду позивач не довела належними та допустимими доказами, що витрати, які позивач віднесла до додаткових витрат, пов`язаних з придбанням ліків та сезонної одежі та речей першої необхідності, були викликані особливими обставинами, у зв`язку із хворобливим станом дитини: навпаки на думку суду, такі витрати не відносяться до додаткових, а є систематичними та постійними, адже дитина має хронічні захворювання, про що каже безпосередньо сам позивач, а прикладені копії чеків свідчать про купівлю сезонних речей та предметів особистої гігієни, що не можна віднести до додаткових витрат. (а.с.7-8).

Крім того суд звертає увагу на те, що у відповідача відсутня заборгованість по сплаті аліментів.

Відповідно до вимог закону, у витратах, понесених при звичайному способі життя. хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою. А отже витрати, зазначені позивачем, є поточними витратами на утримання дитини, входять до складу аліментів призначених до щомісячного стягнення, і не належать до додаткових витрат в розумінні ст. 185 ск України.

Згідно ст. 13 ч. 1. 3 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі № 450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. Європейський суд з прав людини зауважив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України. № 63566/00, § 23. ЄСПЛ. від 18 липня 2006 року).

На підставі викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та підстав позову, наданих сторонами доказів, та оцінивши наявні у справі докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, аналізуючи встановлені у справі обставини. суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору, суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 03 липня 2023 року.

Суддя С.О. Демидова