Справа № 640/7087/16-ц
УХВАЛА

"10" липня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.

при секретарі Черниш О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у сумі 176 763 грн., моральну шкоду у сумі 10 000 грн., витрати на правову допомогу у сумі 5700 грн., та судові витрати.

Ухвалою судді від 10.05.2016 відкрито судове провадження по вказаній справі.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 04.07.2016 провадження по вище вказаній справі було зупинено до розгляду кримінального провадження №0006098 від 24.12.2014 року за ч.1 ст. 286 КК України за фактом ДТП, що мало місце 19.12.2014 року.

Ухвалою суду від 09.02.2023 відновлено провадження у справі.

Позивач в судове засідання не з`явився, повідомлявся у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив.

Відповідач помер, до суду надійшло клопотання від адвоката Лисенка А.О. про закриття провадження по справі у зв`язку зі смертю відповідача.

Згідно зі ст. 257 ч. 1 п. 3 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Позивач в судові засідання, призначені на 16.03.2023 на 14.00 год. ( судову повістку про виклик було отримано батьком позивача 23.02.2023, а.с. 40), 05.04.2023 на 12.00 год. (судову повістку про виклик було отримано матір`ю позивача 01.04.2023, а.с. 46), 25.05.2023 на 10.00 год. (судову повістку про виклик було отримано матір`ю позивача 14.04.2023, а.с. 51), 10.07.2023 на 14.00 год. ( судова повістка про виклик повернулась на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою») не з`явився, повідомлявся судом у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив. Клопотань про відкладення судових засідань до суду не надходило.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 виданого 24.01.2019 Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Харківській області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Частиною четвертою статті 25 ЦК України визначено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само,

як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Смерть фізичної особи як підстава для процесуального правонаступництва має універсальний характер. При цьому необхідно враховувати, що в тих випадках, коли матеріальні правовідносини тісно пов`язані з особою суб`єкта, правонаступництва матеріального, а відтак, і процесуального не може бути. Зокрема, згідно із ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, які випливають із зобов`язання, що пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Спірні правовідносини в частині позовних вимог про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, не випливають із вказаної у ст.1219 ЦК України категорії правовідносин, отже допускають процесуальне правонаступництво.

Разом з тим, з огляду на вищевказані норми, позовна вимога про стягнення моральної шкоди процесуального правонаступництва не допускає.

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року вказано, що процесуальне правонаступництво за вимогою про відшкодування моральної шкоди не допускається.

Із врахуванням вищенаведеного, провадження в справі в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди слід закрити на підставі п.7 ч. 1 ст.255 ЦПК України, а від так клопотання адвоката Лисенка А.О. підлягає частковому задоволенню.

Відомості про правонаступників відповідача в матеріалах справи відсутні, підстав для зупинення провадження на даний час не існує, оскільки відповідач помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

При чому, процесуальний закон не містить вимог про необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути й поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду.

Правове значення в такому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторний характер неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача. Про обізнаність позивача про судові засідання свідчать зворотні повідомлення.

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Alimentaria Sanders S.A. v. Spain», заява № 11681/85, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Необхідно враховувати, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в судовому розгляді, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до положень частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

У пункті 3 частини першої статті 257 ЦПК України слова «може», «має право», «за власної ініціативи» та інші законодавцем не застосовані. Отже, не передбачено можливість інших варіантів дій суду, окрім залишення позовної заяви без розгляду. З огляду на зазначене повноваження суду залишити позов без розгляду не є дискреційним, а відносяться до імперативних.

Отже, відповідно до пункту 3 частини першої статті 257 ЦПК України в разі повторної неявки позивача в судове засідання за умови, що він був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, суд зобов`язаний залишити позов без розгляду.

Залишення позову без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача є негативним правовим наслідком для позивача у випадку зловживання ним своїми процесуальними правами.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України», заява № 36655/02).

Відтак суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки до суду належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Заяв про розгляд справи у відсутність позивача до суду не надходило.

Зазначене забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору, зокрема, забезпечує захист інтересів відповідачів, які вимушені витрачати час, кошти на свою чи представника явку в судові засідання.

Зважаючи на викладене та з огляду на положення Конвенції щодо обов`язку зацікавленої сторони цікавитися про рух справи, враховуючи вимоги цивільно-процесуального законодавства щодо розумності строків розгляду справи, а також недобросовісність виконання позивачем своїх процесуальних обов`язків, тому суд вважає, що вказана справа підлягає залишенню без розгляду на підставі п.3 ч.1 ст. 257 ЦПК України, що не позбавляє позивача в подальшому після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, права звернутись до суду повторно.

Виходячи з наведеного, керуючись ст. ст. 255, 257, 260,353 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди - закрити.

Роз`яснити, що повторне звернення з такою самою позовною заявою не допускається.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - залишити без розгляду.

Розяснити позивачеві його право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі в 15-денний строк з дня складення повного тексту ухвали апеляційної скарги.

Повний текст ухвали виготовлено 10 липня 2023 року.

Суддя Г.А. ЗУБ