2/465/728/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

29.06.2023 року м.Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Ванівського Ю.М.

з участю: секретаря Лозинського Т-Р.А.

представника позивача ОСОБА_1

представника третьої особи Заяць Б.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за позовом Львівської міської ради до ОСОБА_2 з участю третіх осіб: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Паук Андрія Ярославовича про відшкодування шкоди,-

встановив:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 з участю третіх осіб: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Паук Андрія Ярославовича про відшкодування шкоди.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 21.07.2015 року Франківський районний суд м.Львова ухвалив рішення у справі за позовом ОСОБА_3 , до Франківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про спонукання до вчинення дій та визнання права на реєстрацію місця проживання. Вказаним рішенням визнано за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,3 кв.м., яка складається з коридору під інд. 1 площею 3,50 кв.м., санвузла під інд. 2 площею 7,70 кв.м., кухні під інд. 3 площею 12,3 кв.м., житлової кімнати під інд. 4 площею 16,8 кв.м., житлової кімнати під інд. 5 площею 11,0 кв.м.

Цим рішенням територіальну громаду м. Львова в особі Львівської міської ради позбавлено права власності на нежитлові приміщення на АДРЕСА_2 .

14.02.2018 розглянувши заяву Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про перегляд заочного рішення у справі №465/4019/15-ц, Франківський районний суд м.Львова скасував заочне рішення у справі від 21.07.2015 року.

Будинок за адресою АДРЕСА_2 належить територіальній громаді м. Львова відповідно до рішення виконкому Радянської районної ради народних депутатів №271 від 26.05.1987. Крім того, в управлінні комунальної власності обліковується договір оренди № Ф-5330-7 від 18.05.2007, укладений між Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради та ОСОБА_4 на нежитлові приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , площею 49,40 кв.м. Вказані приміщення не відчужувалися дійсним власником Львівською міською радою у встановленому законом порядку, а також управлінням комунальної власності не надавалось жодних дозволів на вчинення дій з комунальним майном. Згідно з технічним паспортом Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 23.11.2005 в підвальному поверсі будинку АДРЕСА_2 знаходяться нежитлові приміщення загальною площею 49,4 кв. м., які складаються з приміщення під інд. 12-1 площею 3,5 кв.м, приміщення під інд. 12-2 площею 7,7 кв.м., приміщення під інд. 12-3 площею 11,2 кв.м., приміщення під інд. 12-4 площею 16,4 кв.м., приміщення під інд. 12-5 площею 10,6 кв.м.

26.09.2015 державним реєстратором Бойко Т.Я, було внесено запис про набуття права власності на нежитлові приміщення комунальної власності загальною площею 51,3 кв.м. за ОСОБА_3 , які рішенням суду у справі №465/4019/15-ц визнано квартирою АДРЕСА_3 .

Пізніше здійснено перший продаж вказаних приміщень ОСОБА_5 за договором купівлі продажу №3053 від 29.12.2015, посвідченим приватним нотаріусом Дулик М.Б.

Через деякий час здійснено перепродаж нежитлових приміщень ОСОБА_2 за договором купівлі продажу №695 від 25.03.2016, посвідченим приватним нотаріусом Паук А.Я., який на сьогодні є останнім набувачем спірних приміщень.

Вказує, що внаслідок вибуття вазаного нежитлового приміщення із комунальної власності було порушено права, майнові інтереси законного власника майна територіальної громади міста Львова. Просить позов задоволити.

18.04.2023 року від представника третьої особи на стороні позивача надійшли письмові пояснення у справі, про те, що будинок за адресою АДРЕСА_2 належить територіальній громаді м. Львова відповідно до рішення виконкому Радянської районної ради народних депутатів №271 від 26.05.1987. Просить позов задоволити в повному обсязі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила залишити без розгляду вимогу в частині скасування державної реєстрації права приватної власності.

Представник третьої особи на стороні позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила такі задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечила.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду.

Третя особа на стороні відповідача в судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце судового розгляду.

З врахуванням положень ч. 1 ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі доказів, які знаходяться в матеріалах справи.

Як передбачено ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 12 ЦПК Українипередбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до положень ст. ст.12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Радянської районної ради народних депутатів №271 від 26.05.1987 будинок за адресою АДРЕСА_2 належить територіальній громаді м. Львова.

Згідно з технічним паспортом Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 23.11.2005 в підвальному поверсі будинку АДРЕСА_2 знаходяться нежитлові приміщення загальною площею 49,4 кв. м., які складаються з приміщення під інд. 12-1 площею 3,5 кв.м, приміщення під інд. 12-2 площею 7,7 кв.м., приміщення під інд. 12-3 площею 11,2 кв.м., приміщення під інд. 12-4 площею 16,4 кв.м., приміщення під інд. 12-5 площею 10,6 кв.м.

Згідно договору оренди №Ф-5330-7 від 18.05.2007 року саме Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської ради виступає Орендодавцем нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 49,40 кв.м. Орендарем виступає ОСОБА_4 .

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.07.2015 року у цивільній справі №465/4019/15-ц позов ОСОБА_3 до Франківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про спонукання до вчинення дій та визнання права на реєстрацію місця проживання, задоволено та вказаним рішенням визнано за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,3 кв.м., яка складається з коридору під інд. 1 площею 3,50 кв.м., санвузла під інд. 2 площею 7,70 кв.м., кухні під інд. 3 площею 12,3 кв.м., житлової кімнати під інд. 4 площею 16,8 кв.м., житлової кімнати під інд. 5 площею 11,0 кв.м.

Ухвалою суду від 14.02.2018 року задоволено заяву Франківської районної адміністрації Львівської міської ради та скасовано заочне рішення від 21.07.2015 року у справі №465/4019/15-ц.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01.07.2019 року у цивільній справі №465/4019/15-ц визнано за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 51,3 кв.м., яка складається з коридору під інд. 1 площею 3,50 кв.м., санвузла під інд. 2 площею 7,70 кв.м., кухні під інд. 3 площею 12,3 кв.м., житлової кімнати під інд. 4 площею 16,8 кв.м., житлової кімнати під інд. 5 площею 11,0 кв.м. Визнано за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право на реєстрацію за місцем проживання в квартирі АДРЕСА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 28.07.2020 року рішення Франківського районного суду м.Львова від 01.07.2019 року у справі №465/4019/15-ц скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Франківського районного відділу Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області про спонукання до вчинення дій та визнання права на реєстрацію місця проживання.

В силу ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Зазначена правова норма кореспондується з ч. 4 ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. ст.321,328 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, та вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97/ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Пунктом 14 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності проводиться на підставі інших документів, які відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2015 державним реєстратором Бойко Т.Я. було внесено запис про набуття права власності на нежитлові приміщення комунальної власності загальною площею 51,3 кв. м. за ОСОБА_3 , які за рішенням суду у справі №465/4019/15-ц визнано квартирою АДРЕСА_4 .

Згідно ч. 1 ст. 143 Конституції України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності

Відповідно до статті 327 ЦК України у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до п.30 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна; затвердження місцевих програм приватизації, а також переліку об`єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; визначення доцільності, порядку та умов приватизації об`єктів права комунальної власності; вирішення питань про придбання в установленому законом порядку приватизованого майна, про включення до об`єктів комунальної власності майна, відчуженого у процесі приватизації, договір купівлі-продажу якого в установленому порядку розірвано або визнано недійсним, прийняття рішення про здійснення державно-приватного партнерства щодо об`єктів комунальної власності, у тому числі на умовах концесії, про створення, ліквідацію, реорганізацію та перепрофілювання підприємств, установ та організацій комунальної власності відповідної територіальної громади.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Отже правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності належать органу місцевого самоврядування, яким у спірних правовідносинах є Львівська міська рада. Територіальна громада як власник спірного об`єкта нерухомості делегує Львівській міській раді повноваження щодо здійснення права власності від імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, передбачених законом.

На підставі аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, судом встановлено, що Львівська міська рада, як дійсний власник спірного майна, не передавала майнові права на нежитлові приміщення 51,3 кв.м. по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 01) шляхом видачі відповідного розпорядження або іншого відчуження законним шляхом. Рішення на підставі якого реєструвалось право приватної власності на приміщення не існує. Тому, таке нерухоме майно слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею.

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. (ч.3ст. 388 ЦК України).

Також, частиною першою вказаної статті передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як зазначено в пункті 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5,якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387,388 Цивільного кодексу України).

Якщо в такій ситуації пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387,388 Цивільного кодексу України. У зв`язку з цим, необхідно розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише і випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Таким чином, у відповідності до вимог ст. ст.330,388 ЦК України, право власності на нежитлові приміщення, які були відчужені поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване.

Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна.

Пунктом 23 вищевказаної постанови ВССУ від 07.02.2014 № 5 встановлено, що відповідно до ст.387 ЦК України та ч.3ст 10 ЦПК України, особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Верховний Суд у своїй постанові №6-140цс 14 від 17.12.2014 зробив правовий висновок про те, що власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст.387,388 ЦК України.

Окрім цього, Верховним Судом України звернуто увагу на те, що при розгляді спорів щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у ст.388 ЦК України. Під час розгляду спорів про витребування майна мають бути встановлені всі юридичні факти, які визначені ст. ст. 387,388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.Аналогічна правова позиція міститься в постанові колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України № 6-53цс12.

Таким чином, враховуючи вище викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Львівської міської ради до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, є законними та обґрунтованими, а відтак підлягають задоволенню.

Згідно з ч. 7ст.158ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи наведене та на підставі ст.ст. 12, 81, 258, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

позов Львівської міської ради до ОСОБА_2 з участю третьої особи: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Паук Андрія Ярославовича про відшкодування шкоди задоволити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 ( РНОКПП: НОМЕР_2 ) нежитлове приміщення, загальною площею 51,3 кв.м. по АДРЕСА_2 (реєстраційний номер майна 01) на користь територіальної громади м. Львова в особі Львівської міської ради ( , місцезнаходження: м. Львів, площа Ринок,1).

Заходи забезпечення позову у виді накладання арешту на на нерухоме майно на АДРЕСА_5 (реєстраційний номер 01) від 07.04.2021 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання цим рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом поданя апеляційної скарги.

Повний текст рішення виготовлено 05 липня 2023 року.

Сторони:

Позивач: Львівська міська рада, , адреса: 79008, м. Львів, площа Ринок, 1;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_6 ;

Третя особа на стороні позивача: Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, , адреса: 79008, м. Львів, площа Галицька, 15%

Третя особа на стороні відповідача: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Паук Андрій Ярославович, адреса: 79005, м. Львів, вул. К. Левицького, 3/1а.

Суддя Ванівський Ю.М.