Справа № 299/4125/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кожух О.А., Джуга С.Д.,

з участю секретаря: Терпай С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України та в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області на рішення Виноградівського районного суду Закарпатської області від 31 січня 2020 року у справі № 299/4125/19 (Головуючий: Леньо В.В.),-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Виноградівської міської ради Закарпатської області, у якій просив визнати за ним право власності на будівлю кіоску, загальною площею 26.5 кв.м, що розташована в АДРЕСА_1 .

Заявлений позов мотивовано тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради від 22 січня 2019 року № 11 Про надання ОСОБА_1 , дозволу на розміщення стаціонарної тимчасової споруди (кіоску), загальною площею 30 кв.м. погоджено місце розташування торгового павільйону, розташованого в АДРЕСА_1 .

25 січня 2019 року між позивачем та відповідачем Виноградівською міською радою було укладено Договір оренди земельної ділянки за АДРЕСА_2 , загальною площею 30 кв.м.

На даний час позивач є законним користувачем вказаної земельної ділянки площею 30 кв.м., розташованої в АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для розміщення кіоску.

На зазначеній земельній ділянці у 2019 році позивач здійснив реконструкцію кіоску без отримання відповідного на те дозволу.

Під час проведення будівельних робіт, позивачем були дотримані архітектурні, будівельні, санітарні та екологічні норми.

Із початку будівництва і до його завершення у листопаді 2019 року, жодних заяв, претензій та скарг не надходило, що свідчить про відсутність порушення прав інших осіб цим будівництвом. Збудувавши дану нерухомість, не було порушено права та інтереси територіальної громади та Виноградівської міської ради. Вказана будівля є завершеним будівництвом.

У подальшому, на вказану будівлю кіоску позивачем 22.11.2019 року було виготовлено у КП Виноградівське РБТІ Технічний паспорт, згідно з яким площа будівлі складає 26,5 кв.м та інвентаризаційна вартість такої будівлі, становить 70 417 грн., що стверджується Довідкою КП Виноградівського РБТІ за № 1136 від 07.12.2019 року.

З отриманим Технічним паспортом та наявними документами позивач звернувся до нотаріуса з метою проведення державної реєстрації права власності на вищезазначену будівлю кіоску, однак 20.12.2019 року приватним нотаріусом Кобрин М.В., його було повідомлено про неможливість здійснення відповідної державної реєстрації права власності на будівлю кіоску, що розташований в АДРЕСА_1 , оскільки відсутні належні документи для проведення вказаної державної реєстрації, у зв`язку із чим, було рекомендовано звернутися до суду.

Повноваження Департаменту державно-архітектурно-будівекльної інспекції по легалізації самочинного будівництва здійснювалася на підставі Порядку прийнятя в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт (затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.04.2015 р. № 79). Дані повноваження у ДДАБІ існували лише до 31.12.2015 року відповідно до п.9 прикінцевих положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Відповідно до виготовленого Звіту будівельно-технічного обстеження будівлі кіоску, розташованої в АДРЕСА_1 , складеного 23.11.2019 року, експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_2 , (Кваліфікаційний Сертифікат серії АЕ № 000623, виданий 31.07.2012 року, Атестаційною архітектурно-будівельною комісією), складеного за результатами проведеного візуального обстеження приміщень приміщення будівлі кіоску, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації.

Отже, вказаним будівництвом не порушуються будь-чиї права, а зазначене будівництво відповідає будівельним нормам, і все це дає підстави для визнання за позивачем права власності в порядку статті 376 ЦК України.

У зв`язку з відсутністю чіткого механізму реалізації положень порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів нерухомості, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, позивач позбавлений права оформити право власності на збудоване майно в адміністративному порядку.

Вирішення вказаного питання можливе лише після визнання права власності на об`єкт самочинного будівництва в судовому порядку, згідно ст.376 ЦК України, а тому вимушений звернутись до суду.

Самочинне будівництво, визнання права власності на яке є предметом спору, здійснено позивачем на земельній ділянці, яку було виділено в оренду, будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією. Тобто наявні передбачені законом умови, за яких право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Враховуючи неможливість оформити право власності на самочинно збудоване майно в адміністративному порядку, а також відсутності встановлених ст. 376 ЦК України обставин, що унеможливлюють визнання права власності на самочинне будівництво, позивач просив визнати право власності на самочинно збудовану будівлю кіоску, загальною площею 26,5 кв.м.

Рішенням Виноградівського районного суду від 30 січня 2020 року позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на будівлю кіоску загальною площею 26,5 кв. м., що розташована в м. Виноградів, на розі вулиць Миру-П.Тичини Закарпатської області.

Не погоджуючись із даним рішенням суду Закарпатська обласна прокуратура в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України, в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області подали апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як за приписами ч.ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі його будівництва (створення майна). Визнання права власності на самочинне будівництво можливе лише у тому разі, якщо в прийнятті такого об`єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що це питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право. Усупереч вимогам чинного законодавства судом першої інстанції залишено поза увагою, що позивач не звертався до управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області для набуття права власності та введення об`єкту в експлуатацію у встановленому законом порядку, а одразу звернувся з позовом до суду про визнання права власності. У даному випадку суд взяв на себе повноваження притаманні органу контролю, оскільки визнання права власності на самочинне будівництво у судовому порядку є винятковим способом захисту, а в разі визнання такого права необхідна наявність ряду факторів. Крім того, суд своїм рішенням про визнання права власності порушив прямі норми закону, щодо заборони експлуатації закінчених об`єктів будівництва неприйнятих в експлуатацію, адже позивач буз жодного дозвільного документа розпочав будівництво об`єкту, призначеного для масового відвідування людей, здійснив та завершив таке будівництво без контролю з боку уповноваженого державного органу, його оцінки відповідності безпеки та погодження на будівництво та експлуатацію.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 15 червня 2022 року залучено Державну інспекцію архітектури та містобудування у Закарпатській області як правонаступників Державної архітектурно-будівельної інспекції України в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області, до участі у справі № 299/4125/19.

Заслухавши пояснення представника Закарпатської обласної прокуратури Андрейчик А.М. який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

ОСОБА_1 на неодноразові виклики у судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений про що свідчить розписки про вручення йому поштового відправлення і його неявка не перешкоджає розгляду справи у його відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Встановлено, що на підставі рішення виконавчого комітету Виноградівської міської ради №11 від 11.01.2019 року Про надання ОСОБА_1 , дозволу на розміщення стаціонарної тимчасової споруди (кіоску), загальною площею 30 кв. метрів погоджено місце розташування торгового павільйону, розташованого в АДРЕСА_1 .

25 січня 2019 року між ОСОБА_1 та Виноградівською міською радою було укладено Договір оренди земельної ділянки АДРЕСА_2 , загальною площею 30 кв. м..

Із матеріалів справи вбачається, що на зазначеній ділянці позивач здійснив реконструкцію кіоску без отримання відповідного на те дозволу.

22 січня 2019 року позивачем виготовлено у КП Виноградівське РБТІ Технічний паспорт, згідно з яким площа будівлі складає 26,5 кв.м. та інвентаризаційна вартість такої будівлі, становить 70 417 грн., що стверджується Довідкою КП Виноградівського РБТІ за № 1136 від 07.12.2019 року.

З отриманим Технічним паспортом та наявними документами позивач звернувся до нотаріуса з метою проведення державної реєстрації права власності на вищезазначену будівлю кіоску і 20.12.2019 року приватним нотаріусом Кобрин М.В., повідомлено про неможливість здійснення відповідної державної реєстрації права власності на будівлю кіоску, що розташований у АДРЕСА_1 , оскільки відсутні належні документи для проведення вказаної державної реєстрації, у зв`язку із чим рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до виготовленого Звіту будівельно-технічного обстеження будівлі кіоску, розташованої в АДРЕСА_1 , складеного 23.11.2019 року, експертом з технічного обстеження будівель і споруд ОСОБА_3 , (Кваліфікаційний Сертифікат серії АЕ № 000623, виданий 31.07.2012 року, Атестаційною архітектурно- будівельною комісією), складеного за результатами проведеного візуального обстеження приміщення будівлі кіоску, встановлено її відповідність вимогам надійності та безпечної експлуатації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У частині 4 ст. 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Нормативно регламентованим є право власника на забудову, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч.3 ст. 375 ЦК України).

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 375 ЦК України у разі, коли власник здійснює на його земельній ділянці самочинну забудову, її правові наслідки встановлюються статтею 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна не набуває права власності на нього (ч.2 ст. 376 ЦК України).

Частиною третьою, п`ятою, сьомою статті 376 ЦК України передбачено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Згідно з ч.1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У зв`язку із зверненням до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Із матеріалів справи вбачається, що спірний об`єкт є самочинно збудованим нерухомим майном комерційного призначення, будівництво якого розпочато без належного дозволу, без затвердженого проекту, без отримання сертифікату (декларації) про введення його в експлуатацію.

Разом з тим, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього.

На підставі ч.3 ст. 376 ЦК України суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинне збудоване майно на земельній ділянці що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК України).

При вирішенні спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності, а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів що здійснюються власниками або землекористувачами земельних ділянок (п.5 ч.5 ст. Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною 8 статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачено законодавством) в експлуатацію, забороняється.

Суд першої інстанції рішенням про визнання права власності порушив прямі норми закону, щодо заборони експлуатації закінчених об`єктів будівництва неприйнятих в експлуатацію, так як позивач без жодного дозвільного документа розпочав будівництво об`єкту, призначеного для масового відвідування людей, здійснив та завершив таке будівництво без контролю з боку уповноваженого державного органу, його оцінки відповідності безпеки та розпорядження на будівництво і експлуатацію.

У даному випадку, порушення інтересів держави полягає у тому, що визнання за відсутності законних підстав у судовому порядку за ОСОБА_1 право власності на будівлю кіоску порушує встановлений законодавством порядок набуття права власності на майно, оскільки прийняття рішення про прийняття/неприйняття об`єкта в експлуатацію відноситься до компетенції Управління Державної будівельної інспекції у Закарпатській області (ДІАМ на час розгляду справи). Порушення інтересів держави також полягає у тому, що незважаючи на відсутність належних документів, що підтверджують безпечність експлуатації приміщення, всупереч нормам закону, суд безпідставно визнав за позивачем право власності на будівлю кіоску, що може мати наслідком експлуатацію спірного нерухомого майна та створює небезпеку для населення і в свою чергу порушує права компетентних органів щодо контролювання та проведення перевірок відповідності виконання підготовчих будівельних норм і правил, технічним умовам, затвердженими проектними вимогами.

Оскарження Закарпатською обласною прокуратурою переглядає мого апеляційним судом рішення суду, спрямоване саме на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання безпечності існування збудованого об`єкта для жителів та гостей, та необхідністю дотримання права власності.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню і з ухваленням нового рішення у відповідності до п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким у позові ОСОБА_1 слід відмовити із вищезазначених підстав.

Судові витрати у відповідності до ст.ст. 133, 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури у сумі 3 252,00 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Закарпатської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України та в особі Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Закарпатській області задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду від 31 січня 2020 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Закарпатської обласної прокуратури 3 252,00 грн. сплаченого судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 грудня 2023 року.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом:

Суддя Закарпатського

апеляційного суду Г.Г. Собослой