Номер провадження: 22-ц/813/5983/23
Справа № 521/8932/23
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Коновалової В.А.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2023 року

про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви,

встановив:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, згідно якої просила суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , шляхом заборони будь-яким суб`єктам державної реєстрації прав, державним реєстраторам, у том числі нотаріусам вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

В обґрунтування заяви заявниця зазначила, що з 06 вересня 2002 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 17 вересня 2020 року шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу у сторін народився син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні.

Стверджувала, що починаючи з 01 березня 2022 року відповідач, як працездатна особа, грошові кошти на утримання сина не надає та ухиляється від їх сплати на її звернення.

Заявниця зазначила, що у зв`язку з тим, що на теперішній час відповідач добровільно не сплачує аліменти остання вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення сином повноліття, а також про стягнення з відповідача аліментів за минулий час - з 01 березня 2022 року по 31 березня 2023 року у загальному розмірі 195 000 грн.

Вказувала, що з урахуванням того, що відповідачем повідомлено про відсутність грошових кошів, забезпечення позовних вимоги шляхом накладенням арешту на грошові кошти неможливо.

Крім іншого, станом на теперішній час, у зв?язку з невиконанням відповідачем свого обов?язку з утримання сина, у зв?язку з його ухиленням від сплати аліментів, відповідач має змогу вчинити договір, направлений на позбавлення його права власності на вказану частину квартири з метою уникнення відповідальності та завдання ускладнень у виконанні рішення суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2023 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подачі позовної заяви залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову.

За доводами апеляційної скарги, судом першої інстанції залишено поза увагою, що розмір позовних вимог співрозмірний з предметом забезпечення позову, а заявлений ОСОБА_1 вид забезпечення позову буде ефективно сприяти фактичному виконанню судового рішення. Також, за твердженнями скаржниці, судом не враховано, що у зв`язку з невиконанням відповідачем свого обов`язку з утримання сина, у зв`язку з його ухиленням від сплати аліментів, відповідач має змогу вчинити договір, направлений на позбавлення його права власності на вказану частину квартири з метою уникнення відповідальності та завдання ускладнень у виконанні рішення суду, що саме по собі несе очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам неповнолітнього сина, а також ризики завдання шкоди і третім особам, набувачам такого нерухомого майна, оскільки їм не буде відомо про наявні невиконані зобов`язання відповідача, а позивач, в свою чергу, буде вимушений звертатися до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним або фіктивним.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника скаржниці адвоката Єргієва Д.І. за доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам судове рішення відповідає.

Висновок суду про відмову у забезпеченні позову мотивований тим, що позивачка просить забезпечити позов у визначений спосіб без надання жодних доказів того, що в разі невжиття заходів забезпечення може бути утрудненим та неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову, зважаючи на зміст позовних вимог.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Ключовим завданням при вирішенні необхідності забезпечення позовних вимог є забезпечення в подальшому виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Як убачається із матеріалів справи у квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову до подачі позовної заяви, згідно якої просила суд вжити заходи забезпечення позову, я, у якій вказала про те, що оскільки ОСОБА_3 у добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання сина, на користь позивачки підлягають стягненню аліменти за минулий час у розмірі 195 000 грн.

Позивачка зауважила, що ОСОБА_3 є працездатною особою та працює моряком на закордонних судах, має добрий стан здоров`я, а його матеріальне становище дозволяє сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 15 000 грн на місяць.

При цьому ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_2 повідомлено про відсутність у нього грошових кошів, що унеможливлює забезпечення позовних вимоги шляхом накладенням арешту на грошові кошти, отже єдиним видом забезпечення позову, що може бути застосований у цьому випадку є накладення арешту на майно відповідача.

На думку заявника, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне боржникові інше нерухоме майно та заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії відносно майна боржника може призвести до того, що кошти будуть стягнуті, а майно відповідача може бути відчужене ним з метою уникнення відповідальності та завдання ускладнень у виконанні рішення суду, що саме по собі несе очевидну небезпеку заподіяння шкоди правам неповнолітнього сина, а також ризики завдання шкоди і третім особам, набувачам такого нерухомого майна, оскільки їм не буде відомо про наявні невиконані зобов`язання відповідача, а позивач, в свою чергу, буде вимушений звертатися до суду з позовом про визнання такого правочину недійсним або фіктивним.

На вказані вище обставини позивач також посилається в апеляційній скарзі.

Як визначено положеннями статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно вимог статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову. Отже, при поданні заяви про забезпечення позову недостатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених цим Кодексом.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй постанові від 17 жовтня 2018 року, справа N 183/5864/17-ц (провадження N 61-38692св18).

Подана у цій справі заява про забезпечення позову не містить доказів про існування обставин, які унеможливлять виконання рішення суду, у разі невжиття, вказаного в заяві виду забезпечення позову, зокрема, заява не містить обґрунтування ризиків здійснення відповідачами будь-яких дій направлених на відчуження майна, а заявником не наведено будь-яких підстав необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно до подання позовної заяви у визначений заявником спосіб.

У матеріалах справи також відсутні докази, які б підтверджували доводи скаржника про те, що невжиття заходів забезпечення позову унеможливить або істотно ускладнить виконання рішення суду в подальшому, тобто посилання банку на доведеність даних обставин ґрунтуються на припущеннях, що не відповідає положенням статті 81 ЦПК України.

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції з урахуванням фактичних обставин справи дійшов правильного висновку про відсутність підстав для забезпечення позову до його пред`явлення.

Колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки самі лише твердження позивача про потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення у разі задоволення позову без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову.

Окрім того апеляційний суд звертає увагу на суперечливість позиції ОСОБА_1 про те, що з одного боку, за її твердженнями, майновий стан ОСОБА_3 дозволяє сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 15 000 грн на місяць, а з іншого у такого відсутні грошові кошти, які б дозволили виконати рішення суду у випадку задоволення позовних вимог про стягнення аліментів.

Виходячи із наведеного, колегія суддів вважає, що заявницею не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання можливого майбутнього рішення суду, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви в цій справі.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та суб`єктивного тлумачення скаржницею норм права, що регулюють питання забезпечення позову та обставин необхідності вжиття заходів забезпечення позову, і не спростовують правильність висновків суду. Правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04)..

Отже, підстави для вжиття обраних заявницею заходів забезпечення позову в цій справі відсутні, а тому ухвала суду першої інстанції є законною.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання судом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий Ю.П.Лозко

Судді: В.В.Кострицький

В.А. Коновалова