КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер провадження №22-ц/824/3236/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі Рагушіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року, постановлене під головуванням судді Дарницького районного суду міста Києва Якусик О.В.,

у цивільній справі №753/21795/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 за результатами розгляду якого, просила стягнути пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 296 647 грн. 75 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначаючи, що рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2009 року було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 серпня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття. Однак, через несплату відповідачем аліментів, станом на 23 вересня 2021 року утворилась заборгованість у сумі 296 647 грн. 75 коп., а відтак, пеня за період з червня 2019 року по серпень 2021 рік становить 483 717 грн. 16 коп. Проте, оскільки ч. 1 ст. 196 СК України встановлено обмеження щодо стягнення суми неустойки (пені), вважала, що з відповідача до стягнення підлягає пеня у сумі 296 647 грн. 75 коп.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 32 000 грн..

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що відповідач не сплачував аліменти з початку відкриття виконавчого провадження, тобто, ще до того, як за його словами, у нього погіршився стан здоров`я. Крім того, відповідач міг скористатися своїм правом на відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами, що зроблено не було. Також, відповідач не звертався до державного виконавця із заявами щодо перерахунку заборгованості чи уточнення своїх даних про здоров`я. За 10 років, відповідач жодного разу не надавав державному виконавцю інформацію щодо рівня своїх доходів. Вказана поведінка відповідача, на думку скаржника, свідчить про ухилення його від сплати аліментів.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

Учасники справи до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у встановленому законом порядку. Про причини неявки суду не повідомили.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції врахувавши надані відповідачем виписки з медичної картки щодо стану його здоров`я, керуючись загальними засадами регулювання сімейних відносин та беручи до уваги, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує розмір заборгованості за аліментами, вважав, що розмір неустойки, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 , слід зменшити до 32 000 грн. (що відповідає сумі, обчисленій виходячи з мінімального гарантованого розміру аліментів за спірний період).

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Голованівського районного суду Кіровоградської області від 21 вересня 2009 року у справі № 2-271/2009 стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) на дитину, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 серпня 2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 08-09).

Постановою старшого державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві Ілляшик Ю.С. від 04 лютого 2010 року відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 2-271 виданого Голованівським районним судом Кіровоградської області 25 вересня 2009 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів (а.с. 10).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) станом у ВП НОМЕР_1, станом на 23 вересня 2021 року у ОСОБА_2 наявна заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 296 647 грн. 75 коп.

Відповідно до виписки з історії хвороби ОСОБА_2 № 2221, останньому поставлено діагноз: стійкі залишкові явища перенесеної черепно-мозкової травми (1995 р.) у вигляді посттравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом з кризами (01 лютого 2019 року, 04 лютого 2019 року, 08 лютого 2019 року); прогресуюча енцефалопатія ІІ - ст. складного ґенезу (післятравматична та дисциркуляторна гіпертонічна. Виражений вестибуло-атактичний синдром з вираженими стато-дінамичними та стато-координаторними розладами, стійкій виражений церебрастенічний синдром, мнестичне зниження. Полінейропатія, виражений нижній парапарез, порушення функцій ходи (а.с. 63).

Згідно з довідки № 061/104-367/07 від 12 лютого 2019 року, ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні неврології з цереброваскулярною патологією та медичною реабілітацією Київської міської клінічної лікарні № 1 з 31 січня 2019 року по 12 лютого 2019 року (а.с. 64).

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 10 червня 2022 року ОСОБА_2 поставлено діагноз: Перферичний неврит, нейропатія, остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, порушення функції ходи (а.с. 65)

Згідно виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого для розгляду питання направлення для лікування за кордон, ОСОБА_2 проходив стаціонарне лікуванні у відділенні неврології КМКЛ № 1 з 31 січня 2019 року по 02 лютого 2019 року. Амбулаторне лікування (стаціонар вдома) у сімейного лікаря, 15 травня 2019 року, 09 вересня 2019 року, 14 січня 2020 року (а.с. 70).

Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до приписів ст. 51 Конституції України та ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) дійшла висновку про те, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Частиною 2 ст. 196 СК України встановлено, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просила стягнути з відповідача пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів за період з червня 2019 року по серпень 2021 року у розмірі 296 647 грн. 75 коп.

Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, наданим державним виконавцем, за вказаний період, у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів у сумі 296 647 грн. 75 коп.

Із наявних в матеріалах справи медичних документів вбачається, що із січня 2019 року відповідач неодноразово і протягом тривалого часу перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у зв`язку із хворобами, які носять довготривалий характер, зокрема, йому було поставлено наступні діагнози: стійкі залишкові явища перенесеної черепно-мозкової травми (1995 р.) у вигляді посттравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом з кризами (01 лютого 2019 року, 04 лютого 2019 року, 08 лютого 2019 року); прогресуюча енцефалопатія ІІ - ст. складного ґенезу (післятравматична та дисциркуляторна гіпертонічна. Виражений вестибуло-атактичний синдром з вираженими стато-дінамичними та стато-координаторними розладами, стійкій виражений церебрастенічний синдром, мнестичне зниження. Полінейропатія, виражений нижній парапарез, порушення функцій ходи; цереброваскулярна патологія; перферичний неврит, нейропатія, остеохондроз попереково-крижового відділу хребта, порушення функції ходи.

Наявні в матеріалах справи медичні документи не містять протипоказання чи обмеження на виконання відповідачем якої-небудь роботи.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що неодноразове та тривале перебування відповідача на лікуванні та наявність у нього хвороб, вплинули на спосіб життя, роботи та розмір його доходів.

Доказів на підтвердження того, що відповідач у період з червня 2019 року по серпень 2021 року був працевлаштований та отримував стабільну заробітну плату чи інший дохід, матеріали справи не містять.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та виходячи з приписів ч. 2 ст. 196 СК України, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача неустойки за період з червня 2019 року по серпень 2021 рік у сумі 32 000 грн., що відповідає сумі, обчисленій виходячи з мінімального гарантованого розміру аліментів за спірний період.

Посилання скаржника на те, що відповідач не сплачував аліменти з моменту відкриття виконавчого провадження, не спростовує висновки суду першої інстанції, оскільки позивач просить стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів починаючи не з моменту прийняття відповідного судового рішення про сплату аліментів, а за період з червня 2019 року по серпень 2021 рік. При цьому, згідно наявних в матеріалах справи медичних документів, у вказаний період відповідач неодноразово і протягом тривалого часу перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у зв`язку із хворобами, які носять довготривалий характер, що є підставою для зменшення розміру неустойки.

Посилання скаржника на те, що відповідач міг, проте не скористався своїм правом на відстрочення або розстрочення сплати заборгованості за аліментами; не подавав до державного виконавця інформації про стан свого здоров`я, не може бути безумовною підставою для стягнення з відповідача неустойки у повному розмірі, виходячи з обставин даної справи.

З урахуванням того, що інші доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам позовної заяви, яким суд надав належну оцінку, висновки суду першої інстанції є достатньо аргументованими, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи позивача, при цьому враховуючи, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст.ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 12 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Суддя - доповідач:

Судді: