Провадження №4-с/369/117/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Дубас Т.В.,

за участю секретаря: Варварової М.П.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи Супрун А.М.,

розглянувши в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції(м. Київ), на дії державного виконавця, про визнання протиправною та скасування постанови,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з скаргою на дії державного виконавця, про визнання протиправною та скасування постанови.

Заявлені вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 12.09.2016 у цивільній справі № 369/3717/16-ц з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи із 21.04.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

Заявник зазначив, що сумлінно сплачував стягнуті за рішенням суду аліменти та надав з метою доказу такого факту до суду відповідні копії платіжних доручень.

Проте, в подальшому, на виконання рішення суду у вищезазначеній справі було видано виконавчий лист від 15.09.2023 за № 369/3717/16-ц, який було прийнято до виконання Вишневим ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) та по ньому відкрито виконавче провадження № 72812447.

Після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження, заявник повідомив телефоном державного виконавця про те що за весь час, починаючи з 2016 року сумлінно виконував рішення Апеляційного суду Київської області від 12.09.2016, а 20.10.2023 відправив листа до Вишневого ВДВС у Бучанському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) з роз`ясненнями щодо відсутності у нього заборгованості та надав копії квитанцій про сплату аліментів на користь ОСОБА_2 за весь період, починаючи з квітня 2016 року та просив здійснити перерахунок і закрити виконавче провадження.

Також заявник зазначив, що в рамках вищезазначеного виконавчого провадження здійснено накладення арешту на грошові кошти боржника (що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику) у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 48 566 грн.

Заявник вважав вищезазначену постанову про накладення арешту від 02.11.2023 безпідставною, оскільки він сплачував аліменти добровільно, має відповідні квитанції про їх сплату та згідно таких квитанцій має переплату в розмірі 8 560 грн.

Також зазначив про незаконність та несправедливість повторної сплати аліментів, враховуючи що це є надмірним тягарем в воєнний стан при тому, що він має на утриманні ще троє дітей від шлюбу з іншою жінкою.

ОСОБА_1 просив суд визнати протиправними дії державного виконавця (Супрун Анюти Миколаївни) щодо накладення арешту на кошти боржника; визнати протиправною та скасувати постанову від 02.11.2023 у виконавчому провадженні № 72812447 про арешт боржника в частині накладення арешту на грошові кошти; всі витрати щодо виконавчого провадження (виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження також відшкодування послуг друку) покласти на стягувача.

10.11.2023 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у справі.

В судове засідання 25.12.2023 заявник з`явився. Скаргу підтримав та просив суд задовольнити.

Заінтересовані особи в судове засідання 25.12.2023 не з`явилися. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Згідно вимог ст. 447 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Київської області від 12.09.2016 у цивільній справі № 369/3717/16-ц було скасовано рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 липня 2016 року та ухвалено нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково, зокрема стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно, починаючи із 21.04.2016 і до досягнення дитиною повноліття.

На виконання даного рішення, 15.09.2023 був виданий виконавчий лист по справі № 369/3717/16-ц (провадження № 2/369/2087/16).

В подальшому, 05.10.2023 Державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Супрун Анютою Миколаївною було відкрито виконавче провадження № 72812447 про примусове виконання вищезазначеного виконавчого листа.

За змістом ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (кошти) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

02.11.2023 Державним виконавцем Вишневого відділу державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Супрун Анютою Миколаївною в рамках ВП № 72812447 була винесена постанова про арешт коштів боржника, відповідно якої було постановлено накласти арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ( ОСОБА_1 ), крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 48 566 грн.

Звертаючись до суду зі скаргою на дії державного виконавця, ОСОБА_1 просив скасувати постанову про арешт коштів боржника у зв`язку із відсутністю заборгованості зі сплати аліментів на дитину.

Частиною 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою ст. 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому ст. 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності" ; у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Тобто, як вбачається із вищезазначеної норми, законодавець чітко визначає підстави для зняття арешту з майна (коштів) боржника.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).

Так, звертаючись до суду із даною скаргою ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що звертався до державного виконавця з метою отримання розрахунку заборгованості по аліментам, що в свою чергу могло б слугувати підтвердженням факту наявності/відсутності заборгованості по аліментам заявника. При чому, суд акцентує увагу, що у випадку не погодження з таким розрахунком заборгованості, наявності документів, що підтверджують виконання рішення суду в добровільному порядку, такий розрахунок може бути оскаржений в суді.

На даному етапі, враховуючи відсутність розрахунку заборгованості, суд вважає передчасним задоволення вимоги про скасування арешту, оскільки немає підстав безальтернативно стверджувати про відсутність заборгованості по аліментам.

Також, матеріали справи не містять доказів того, що заявник звертався із вимогою про отримання розрахунку заборгованості, його оскарження чи з вимогою про зняття арешту, чи що оскаржував бездіяльність виконавця у зв`язку із ігноруванням таких заяв.

Відносно покладення витрат щодо виконавчого провадження на стягувача суд вважає за необхідне зазначити, що розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.

Міністерство Юстиції України наказом від 02.04.2012 № 512/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802) затвердило Інструкцію з організації примусового виконання рішень, котра містить розділ VI «Фінансування виконавчого провадження» такого змісту: Фінансування виконавчого провадження здійснюється за рахунок коштів виконавчого провадження, визначених статтею 42 Закону.

Використання коштів виконавчого провадження органами державної виконавчої служби здійснюється відповідно до Порядку використання коштів виконавчого провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2004 року № 554.

Витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Виконавець виносить постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини) та надсилає її сторонам виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня після її винесення.

Мінімальні витрати виконавчого провадження складаються з плати за користування автоматизованою системою виконавчого провадження та витрат, пов`язаних з винесенням постанов про: відкриття виконавчого провадження; стягнення виконавчого збору (крім випадків, коли виконавчий збір не стягується); стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім випадків, коли основна винагорода не стягується); стягнення витрат виконавчого провадження; закінчення виконавчого провадження (повернення виконавчого документа стягувачу).

Витрати, пов`язані з винесенням постанов, включають такі види витрат виконавчого провадження: виготовлення постанов та супровідних листів до них (папір, копіювання (друк) документів, канцтовари); пересилання постанов (конверти, знаки поштової оплати (марки) або послуги маркувальної машини (послуги поштового зв`язку)).

До додаткових витрат виконавчого провадження належать витрати виконавчого провадження, які не визначені цим пунктом як мінімальні витрати виконавчого провадження.

Якщо під час примусового виконання рішення органом державної виконавчої служби (приватним виконавцем) було здійснено додаткові витрати виконавчого провадження, виконавець на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами Закону виносить постанову про визначення розміру додаткових витрат виконавчого провадження (крім виконавчих проваджень щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини), в якій зазначає розміри та види додаткових витрат виконавчого провадження, що здійснені у відповідному виконавчому провадженні.

По суті визначення витрат виконавчого провадження на даному етапі виконання рішення, здійснене державним виконавцем відповідно до вимог закону та не порушує прав позивача як боржника у виконавчому провадженні. Питання ж стягнення з боржника конкретної суми витрат буде вирішуватися державним виконавцем шляхом винесення окремого рішення (постанови про стягнення витрат виконавчого провадження, котра виноситься не пізніше наступного робочого дня з дня закінчення виконавчого провадження) залежно від підстав закінчення виконавчого провадження.

Більш того, просивши суд покласти на стягувача всі витрати щодо виконавчого провадження заявник не обґрунтовує дану вимоги нормами законодавства, не надає доказів для її мотивування, у зв`язку з чим суд не вбачає можливості для її задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 447, 450-451 Цивільного процесуального кодексу України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Вишневий відділ державної виконавчої служби у Бучанському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), на дії державного виконавця, про визнання протиправною та скасування постанови відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали суду виготовлено 29.12.2023.

Суддя Тетяна ДУБАС