ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2023 року м. Кропивницький

справа № 389/701/20

провадження № 22-ц/4809/736/23

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Голованя А.М. (головуючий, суддя-доповідач), Дьомич Л.М., Письменного О.А.,

учасники справи:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2022 року у складі судді Ябчик Н.М.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що 31.01.2008 ОСОБА_1 уклав з АТ КБ «Приватбанк» договір кредиту № KGZWGI, згідно якого Банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 70 000, 00 грн. на термін до 31.01.2018, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

01.08.2008 укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої кредитний договір переведено з валюти гривня у валюту Долар США. Відповідно до договору, погашення заборгованості мало здійснюватися щомісяця, щомісячний платіж складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Також, згідно умов договору, у випадку порушення зобов`язань, ОСОБА_1 сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Зазначає, що свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 14 710, 95 доларів США на умовах, передбачених кредитним договором. В результаті невиконання своїх фінансових зобов`язань перед Банком, у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 28.11.2019 становить 8558,31 доларів США та складається із: заборгованості за тілом кредиту 5183,95 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1147, 71 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 124,32 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором 1684,86 доларів США, а також штрафи відповідно до Договору: 10,43 доларів США штраф (фіксована частина), 407,04 доларів США штраф (процентна складова).

Окрім цього, в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором ОСОБА_1 , між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки №KGZWGI від 31.01.2008.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просить стягнути з відповідачів солідарно на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №KGZWGI від 31.01.2008 у розмірі 8558,31 доларів США, що за курсом 23.98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.11.2019 року складає 205228,21 грн. станом на 28.11.2019.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь АТ КБ «Приватбанк», , заборгованість за кредитним договором №KGZWGI від 31.01.2008 року в сумі 8558,31 доларів США, що за курсом 23,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 28.11.2019 року є еквівалентом 205228 (двісті п`ять тисяч двісті двадцять вісім) гривень 21 копійка.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір в сумі по 1539,21 гривні з кожного.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в повному обсязі та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимоги банку відмовити в повному обсязі.

Зазначає, що 31.01.2008 згідно з договором про іпотечний кредит йому були надані кошти в розмірі 70 000 гривень, а не будь-якої суми доларів США. Позивач документу який би підтвердив отримання ним доларів СІІІА не надає. Такий документ взагалі не існує.

Вказує, що 31.01.2008 позивач змусив його (позичальника) перевести суму кредиту в долари США на суму 14 710,09 доларів. Він до банку з прохання перевести суму кредиту в доларовий еквівалент не звертався.

Вважає, що таким чином Банк порушив умови договору.

Відповідач зазначає, що Додаткова угода від 01.08.2008, на яку посилається позивач взагалі не є дійсною, у зв`язку з тим що вона не зареєстрована Державному реєстрі іпотек як був зареєстрований договір кредиту.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу, представник АТ КБ «ПРИВАТБАНК» - Бистров С.А. вказав, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням нормам матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає. Відповідачі належним чином не виконали свої зобов`язання за кредитним договором, а тому суд правомірно стягнув з них заборгованість.

Суд першої інстанції встановив такі обставини

Судом встановлено, що 31.01.2008 року відповідач уклав з Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» договір кредиту №KGZWGI (а.с.13-22). Згідно договору АТ КБ «Приватбанк» зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 70000,00 грн. на термін до 31.01.2018 року., а ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. 01.08.2008 року укладено додаткову угоду до кредитного договору №KGZWGI від 31.01.2008 року (а.с.17), згідно якої кредитний договір було переведено з валюти гривня у валюту Долар США. Відповідно до договору, погашення заборгованості мало здійснюватися щомісяця, щомісячний платіж складається з заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору. Також, згідно умов договору, у випадку порушення зобов`язань, ОСОБА_1 сплачує відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В забезпечення виконання зобов`язання за Договором №KGZWGI від 31.01.2008 року, між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 (а.с.23-34).

Свої зобов`язання за договором позивач виконав у повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі 14710,95 доларів США на умовах, передбачених кредитним договором. В результаті невиконання своїх фінансових зобов`язань перед Банком, у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 28.11.2019 року становить 8558,31 доларів США та складається із: заборгованості за тілом кредиту 5183,95 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1147, 71 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 124,32 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором 1684,86 доларів США, а також штрафи відповідно до Договору: 10,43 доларів США штраф (фіксована частина), 407,04 доларів США штраф (процентна складова), що підтверджується наявним в матеріалах справи розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.6-8).

При цьому, позивач звертався до відповідачів з вимогою про усунення порушень щодо виплати кредитної заборгованості, яка залишилася без задоволення (а.с.10,11).

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню з таких підстав.

Щодо договору поруки рішення суду першої інстанції поручителем ОСОБА_2 не оскаржується, тому в цій частині апеляційному перегляду не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором № KGZWGI від 31.01.2008, а ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобов`язання згідно умов договору поруки №KGZWGI від 31.01.2008 не виконали. В результаті чого в них, станом на 29.11.2019, згідно розрахунку позивача, мається заборгованість на загальну суму 8558.31 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 205228,21 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту 5183,95 доларів США, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 1147, 71 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 124,32 доларів США, пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за договором 1684,86 доларів США, а також штрафи відповідно до Договору: 10,43 доларів США штраф (фіксована частина), 407,04 доларів США штраф (процентна складова), які підлягають стягненню з відповідачів в солідарному порядку на користь АТ КБ «ПриватБанк».

Колегія суддів тільки частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Відповідно до умов кредитного договору № KGZWGI боржник ОСОБА_1 (а відтак і поручитель ОСОБА_2 ) узяли на себе зобов`язання здійснювати погашення кредиту в дату сплати відповідно до графіка погашення кредиту, що зазначені в Додатку №1 до даного договору.

Додатковою угодою № 1 від 05.09.2014 внесено зміни до Кредитного договору № KGZWGI від 31.01.2008, зокрема: встановлено розмір щомісячного платежу за Договором, який становить 226,93 доларів США; погашення кредиту провадиться в строки відповідно до Графіка погашення кредиту (Додаток № 1); Додаток 1 (Графік погашення кредиту) викладено в новій редакції, який є невід?ємною частиною цієї Додаткової угоди. Дана додаткова угода набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами зобов`язань за Договором. Всі інші умови Договору лишаються незмінними (т.1 а.с.21).

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

Тобто, крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Отже, в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У кредитному договорі від 31.01.2008, з урахуванням додаткової угоди № 1 від 05.09.2014 сторони погодили, що позичальник зобов`язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 226,93 доларів США у день сплати ануїтетних платежів (пункт 1.). Днем такої сплати сторони визначили 31 число кожного календарного місяця строку кредитування, протягом якого позичальник зобов`язаний сплатити ануїтетний платіж.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 умов кредитного договору належним чином не виконував чим допустив порушення строку повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, тому є підстави для часткового задоволення позовних вимог пред?явлених до нього.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 та від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц).

Встановлення строку дії кредитного договору має важливе значення для правильного вирішення справи з огляду на те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно розрахунку наданого банком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором встановлена станом на 28.11.2019, тоді як за умовами кредитного договору № KGZWGI від 31.01.2008 його було укладено на термін до 31.01.2018 (п. 1.3).

При розгляді справи та, зокрема, у апеляційній скарзі, відповідачем ОСОБА_1 у силу статті 81 ЦПК України не надано іншого розрахунку суми боргу по кредиту на спростування правильності суми борг за кредитом та процентами нарахованої позивачем.

Тому, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягення з відповідача заборгованості за тілом кредиту 5183,95 доларів США та заборгованості по відсоткам за користування кредитом 1147, 71 доларів США.

Як вбачається з матеріалів справи, банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту та процентів, стягнути пеню, комісію та штраф.

Колегія суддів вважає, що заборгованість по комісії за користуванням кредитом в сумі 124,32 доларів США, яка нарахована банком на підставі умов договору про сплату позичальником даної комісії як винагороди за надання фінансового інструменту, не підлягає стягненню з відповідачів, з тих підстав, що вона є необґрунтованою.

Банк не мав права встановлювати у спірному кредитному договорі винагороду за проведення додаткового моніторингу згідно з пунктом 7.2 кредитного договору, тобто за послуги, які банк вчиняє на власну користь.

Згідно з абзацом другим частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц (провадження № 61-8862сво18).

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 16 листопада 2016 року № 6-1746цс16 та від 01 лютого 2023 року № 467/888/15.

Отже, умови додаткової угоди від 31.01.2008, визначені пунктом 8.1., за яким банк стягує винагороду за резервування ресурсів у розмірі 3 (три) % річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороду за проведення додаткового моніторингу, згідно пункту 7.2 даного договору, що дорівнює сумі залишку коштів між сплаченими позичальником на день здійснення моніторингу коштами і нарахуваннями банком на останній термін сплати, є нікчемними, оскільки вказані платежі є платою, встановлення якої було заборонено частиною третьою статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за комісією є необґрунтованими з вищевказаних підстав і задоволенню не підлягають.

Відтак, відсутні підстави для стягнення комісії.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, зважаючи на те, що судом стягнуто штраф, нарахування пені є безпідставним, а рішення в цій частині підлягає скасуванню.

Згідно зі ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно зі ст.5 Декрету Кабінету Мінстрів України №15-93 від 19.02.1993 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього Декрету.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 «Про судове рішення у цивільній справі», суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет).

Отже, якщо в кредитному договорі виконання зобов`язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України), то за наявності хоча б в однієї зі сторін зобов`язання (у банку-отримувача або в ініціатора платежу) індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України (стаття 5 Декрету), суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене, рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту 5183,95 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 1147, 71 доларів США, а також штрафів відповідно до Договору: 10,43 доларів США штраф (фіксована частина), 407,04 доларів США штраф (процентна складова), що складає 6749,16 доларів США зміні не підлягає, а в частині стягнення комісії та пені підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Щодо розподілу судових витрат

За змістом ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно п.10 ч.3 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно із п. 13 ч.3 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як роз`яснено у п. 35 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві - пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Ураховуючи те, що апеляційну скаргу задоволено частково на 78,8%, - рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2022 року скасовано в частині вирішення питання про стягнення заборгованості з комісії та пені і ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у задоволенні зазначених позовних вимог, а в іншій частині, рішення суду змінено, зменшено розмір заборгованості за кредитом до 6749,16 доларів США, що за курсом НБУ від 28.11.2019 є еквівалентом 161 844,85 грн, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для стягнення судового збору з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 233,97 грн, виходячи з розрахунку (1539,21 +4617,63) х 78,8%) : 100 = 4851,60 6156,84 = 1305,24 1539,21 = 233,97) та з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 1212,73 грн, виходячи з розрахунку (1539,21 х 78,8; = 1212,73).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Знам?янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 28 грудня 2022 року скасувати в частині вирішення питання про стягнення заборгованості з комісії та пені і ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити Акціонерному товариству Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» у задоволенні зазначених позовних вимог.

В іншій частині, рішення суду змінити, виклавши резолютивну частину в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором № KGZWGI від 31.01.2008 в сумі 6749,16 доларів США, що за курсом НБУ від 28.11.2019 є еквівалентом 161 844 (сто шістдесят одна тисяча вісімсот сорок чотири) гривні 85 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» 233,97 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПРИВАТБАНК» 1212,90 грн судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя А.М. Головань

Судді Л.М. Дьомич

О.А. Письменний