Номер провадження: 22-ц/813/7385/23
Справа № 495/1356/21
Головуючий у першій інстанції Заверюха В. О.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича та Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління

на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2021 року

у справі за скаргою ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, стягувач за виконавчим документом АТ «Державний Ощадний банк України» в особі філії ООУ АТ «Ощадбанк» на рішення приватного виконавця,

встановив:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М., заінтересована особа Акціонерне товариства «Державний ощадний банк України» (далі АТ «Ощадбанк»).

Скаргу мотивував тим, що приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. прийняв до примусового виконання виконавчий лист № 2-479/11, виданий 25 листопада 2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з нього на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії.

18 лютого 2021 року приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 64571283.

Заявник вважав, що приватний виконавець допустив виконання виконавчого документа, строк пред`явлення якого до виконання пропущено, у зв`язку із чим вважав постанову про відкриття виконавчого провадження № 64571283 від 18 лютого 2021 року незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Постановою старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області Чекерської Л. В. від 30 червня 2017 року виконавчий лист № 2-479/11, виданий Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 25 листопада 2011 року, було повернуто стягувачу АТ «Ощадбанк».

Строк пред`явлення виконавчого листа № 2-479/11, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 25 листопада 2011 року, в результаті його повернення стягувачу 30 червня 2017 року було перервано та встановлено новий строк пред`явлення його до виконання 30 червня 2020 року.

Це свідчить про те, що приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за № лютого 2021 року поза межами трирічного строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, що є порушенням статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на вказані вище обставини ОСОБА_2 просив суд:

визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 64571283 від 18 лютого 2021 року за виконавчим листом № 2-479/11, виданим 25 листопада 2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області на підставі рішення № 2-479/11 за позовом Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості;

визнати незаконною і скасувати постанову ВП № 64571283 від 18 лютого 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-479/11, виданим 25 листопада 2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області на підставі рішення № 2-479/11 за позовом Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2021 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження № 64571283 від 18 лютого 2021 року за виконавчим листом № 2-479/11, виданим 25 листопада 2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області на підставі рішення № 2-479/11 за позовом Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, протиправними.

Визнано постанову ВП № 64571283 від 18 лютого 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-479/11, виданим 25 листопада 2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області на підставі рішення № 2-479/11 за позовом Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, незаконною та скасовано.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-479/11, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 25 листопада 2011 року, закінчився 30 червня 2020 року. Звернення стягувача із заявами 24 червня 2019 року, 04 листопада 2019 року, 11 лютого 2020 року до державного та приватних виконавців не переривало строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, а тому постанова ВП № 64571283 про відкриття виконавчого провадження від 18 лютого 2021 року приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М., як і прийняті на її підставі постанови про арешт коштів боржника, постанова про арешт майна боржника, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, постанова про стягнення з боржника основної винагороди, були прийняті в порушення вимог статті 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу суду скасувати та відмовити ОСОБА_1 у задоволені вимог його скарги в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

За доводами апеляційної скарги, після винесення старшим державним виконавцем Чекерською Л.В. постанови від 30 червня 2017 року про повернення виконавчого листа №2-479/11, цей виконавчий документ неодноразово пред`являвся на виконання приватним виконавцям. Згідно із відмітками про повернення, що містяться на зворотному боці виконавчого документу (04 листопада 2018 року, 08 липня 2019 року, 19 лютого 2020 року) виконавчий лист повертався стягувачу на підставі того, що виконавчий документ не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме у ньому не зазначено дату народження на реєстраційному номері облікової картки платника податків боржника. У зв`язку з вказаним, 30 червня 2020 року стягувач звернувся до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому документі. Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2020 року у задоволенні заяви відмовлено, та вказано, що відсутність у виконавчому листі відомостей про дату народження боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків та його паспортні дані не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчих документів без прийняття до виконання.

На підставі викладеного, приватний виконавець не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо безальтернативного не переривання строків пред`явлення, поверненням виконавчого документу з підстав викладених у будь-якому пункті ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Також, скаржник вказав, що ОСОБА_1 мав ідентифікатор доступу до виконавчого провадження №62224242 у якому 18 лютого 2021 року була відображена інформація про відкриття провадження №64571283 та зведення виконавчих проваджень, тому скарга є такою, що подана поза межами строків, встановлених ст. 447 ЦПК України, що є підставою для відмови у задоволенні скарги.

Також, не погодившись з ухвалою суду від 13 квітня 2021 року, АТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволені скарги відмовити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги банку загалом ідентичні доводам скарги приватного виконавця, водночас банком зауважено про те, що строк пред`явлення відповідного виконавчого документу до виконання переривався 13 лютого 2020 року у зв`язку із відкриттям виконавчого провадження за № 61268713.

Постановою Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечка Д. М. та АТ «Ощадбанк» задоволено. Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2021 року скасовано. Прийнято постанову, якою скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М., стягувач за виконавчим документом АТ «Ощадбанк», залишено без задоволення.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 липня 2023 року скасовано постанову Одеського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року та передано справу № 495/1356/21 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи постанову апеляційного суду, касаційний суд виходив з того, що поза увагою апеляційного суду залишилось те, що у випадку повернення виконавчого документа без прийняття до виконання не перериває строк пред`явлення такого документа до виконання.

Дійсно, в апеляційній скарзі поданої на ухвалу суду першої інстанції банк зазначав, що 13 лютого 2020 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Щербаков Ю. С. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за № 61268713, а до апеляційної скарги Банку додано постанову від 13 лютого 2020 року про відкриття виконавчого провадження за № 61268713. Разом з тим, апеляційний суд в оскарженій постанові не зробив висновок про необхідність прийняття поданих Банком доказів чи про відмову в їх прийняття, не вирішив питання існування поважних причин не подання таких доказів до суду першої інстанції.

Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д.М. та Єжеленко О. В., належним чином повідомлені дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не з`явились, із заявою (клопотанням) про відкладення розгляду справи не звертались.

У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на зазначене, апеляційний суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце роз гляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника АТ «Ощадбанк» за доводами апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

Як убачається з матеріалів справи, рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 вересня 2011 року у справі № 2-479/11, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 жовтня 2011 року, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» кредитну заборгованість станом на 17 травня 2010 року у розмірі 205 119,79 грн. З ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь держави стягнуто солідарно державне мито у розмірі 1 700,00 грн та витрати на ІТЗ розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

25 листопада 2011 року на виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 вересня 2011 року у справі № 2-479/11 видані виконавчі листи.

Виконавчий лист було направлено на примусове виконання до державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції Одеської області.

30 червня 2017 року старшим державним виконавцем Білгород-Дністровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Чекерською Л. В. винесено постанову про повернення виконавчого листа № 2-479/11, виданого 25 листопада 2011 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області стягувачу ПАТ «Ощадбанк».

18 лютого 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Д. М. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження за № 64571283 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-479/11, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 25 листопада 2011 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, врегульовані нормами Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частина третя статті 451 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно з пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта, п`ята статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»).

У частині п`ятій статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону, крім випадків, коли виконавчий документ не підлягає виконанню або покладені виконавчим документом на боржника зобов`язання підлягають припиненню відповідно до умов угоди про врегулювання спору (мирової угоди), укладеної між іноземним суб`єктом та державою Україна на будь-якій стадії урегулювання спору або розгляду справи, включаючи стадію визнання та виконання рішення, незалежно від дати укладення такої угоди.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 201/13239/15-ц (провадження № 14-75цс22) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що приписи законодавства для ефективності їхнього застосування слід тлумачити з урахуванням вимоги розумності (розсудливості). У випадку повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання можливість переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання зазначеній вимозі не відповідає. Вочевидь, нерозумно застосовувати інститут переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, коли виконавчий документ був повернутий стягувачеві без прийняття до виконання, зокрема, через пропуск встановленого законом строку пред`явлення цього документа до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII), коли виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим статтею 4 Закону № 1404-VIII (пункт 6 частини четвертої цієї статті); коли його пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10 частини четвертої статті 4 Закону № 1404-VIII). Отже, приписи частини четвертої статті 4 та пунктів 1 і 2 частини третьої статті 5 Закону № 1404-VIII щодо повернення виконавчого документа стягувачеві без прийняття до виконання не передбачають можливості застосування приписів статті 12 цього Закону стосовно переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання».

Враховуючи викладене вище, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що строк пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-479/11, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 25 листопада 2011 року, закінчився 30 червня 2020 року, оскільки звернення стягувача із заявами 24 червня 2019 року, 04 листопада 2019 року, 11 лютого 2020 року до державного та приватних виконавців не переривало строку його до виконання та відхиляє протилежні доводи скаржників.

Щодо посилань скаржника АТ «Державний Ощадний банк України» на те, що строк пред`явлення виконавчого листа № 2-479/11, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 25 листопада 2011 року перервався 13 лютого 2020 року, у зв`язку із винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження за № 61268713, апеляційний суд зауважує про таке.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як убачається з матеріалів справи, стягувач - АТ «Державний Ощадний банк України» був сповіщений про перебування на розгляді у Білгород-Дністровському районному суді Одеської області скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавець виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитро Миколайович, щодо якої надав суду письмові заперечення із долученими до них доказами.

Так у своїх поясненнях стягувач виклав послідовність вчинених виконавцем дій щодо виконавчого листа № 2-479/11, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області 25 листопада 2011 року. Зокрема, у період з 2020-2021 років, за твердженнями АТ «Державний Ощадний банк України» виконавчий лист направлявся до Приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова О.С. (11 лютого 2020 року), приватним виконавцем повернуто виконавчий лист без виконання на підставі п.6 ч.4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» (19 лютого 2020 року). Викладені вище стягувачем обставини підтверджувались і долученою до таких заперечень копією виконавчого листа.

Жодних зауважень про відкриття виконавчого провадження 13 лютого 2020 року вказані заперечення не містили, не долучено до них і відповідної копії постанови по відкриття виконавчого провадження, як і не наведено такої у додатках до наведених заперечень.

Щодо долученої до апеляційної скарги постанови про відкриття виконавчого провадження 13 лютого 2020 року, апеляційний суд, відповідно до положень ч.3 ст. 367 ЦПК України не приймає таку, як доказ, оскільки жодних доказів неможливості подання постанови до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від АТ «Державний Ощадний банк України» скаржником не надано, як і взагалі не наведено причин неможливості подання такого доказу суду першої інстанції, на що і звернув увагу Верховний Суд під час касаційного перегляду справи.

Апеляційний суд також відхиляє викладені у клопотанні скаржника від 21 листопада 2023 року причини зволікання із поданням такого доказу. Так, заявляючи клопотання про поновлення строку на подачу у якості доказу постанови про відкриття виконавчого провадження 13 лютого 2020 року, скаржник зазначив, що лише 03 листопада 2023 року після ознайомлення із матеріалами справи дізнався про не долучення стягувачем такої постанови.

Водночас, апеляційний суд наголошує на тому, що скаржник АТ «Державний Ощадний банк України» і є стягувачем, який приймав участь у суду першої інстанції та розпорядився своїми процесуальними правами на власний розсуд, а окрім того, і на тому, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 127 ЦПК України одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк. Разом з цим, після подання стягувачем відповідного доказу до суду апеляційної інстанції до заявлення ним клопотання про поновлення строку на його подання пройшло більше двох років.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" N 2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (SeryavinandOthers v. Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду про визнання незаконною та скасування постанови ВП № 64571283 від 18 лютого 2021 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-479/11, виданим 25 листопада 2011 року, з підстав, наведених у змісті оскаржуваного судового рішення.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційних скарг не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення судом справи.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення суду першої інстанції, з мотивів наведених у скаргах.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційні скарги потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційні скарги приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Колечко Дмитра Миколайовича та Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеське обласне управління залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 27 листопада 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова