ПОСТАНОВА

Іменем України

29 грудня 2023 року м. Кропивницький

справа № 395/357/23

провадження № 22-ц/4809/1440/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Карпенка О. Л., Чельник О. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.08.2023 у складі головуючого судді Шевченко І. М.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

13.04.2023 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 29.11.2021 у розмірі 38115,63 грн станом на 13.03.2023.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 29.11.2021.

Банк виконав свої зобов`язання по кредитному договору та надав відповідаці можливість розпоряджатися кредитними коштами, на умовах встановлених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідачка станом на 13.03.2023 має заборгованість у розмірі 38115.63 грн, що складається з: - 35720.97 грн заборгованість за тілом кредиту; - 2394,66 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.08.2023 відмовлено у задоволенні позову.

Відмовляючи у задоволенні позову за їх необґрунтованістю та недоведеністю, суд першої інстанції виходив з того, щоу анкеті-заяві містяться лише анкетні дані відповідача та волевиявлення ОСОБА_1 на отримання кредитної картки. Відповідно до Витягу з Умов та правил надання банківських послуг банк у разі прийняття позитивного рішення випускає клієнту картку на підставі заяви. З копії анкети-заяви наданої позивачем неможливо встановити, яке саме рішення було прийнято банком та тип банківської картки, яку отримала ОСОБА_1 .

Анкета-заява є неналежним доказом на підтвердженням ознайомлення відповідача з умовами кредитування, оскільки позивачем не надано підписаних ОСОБА_1 Умов та правил надання банківських послуг, які містять істотні умови договору. З Анкети-заяви, долученої до позовної заяви, не вбачається, чи відповідачка ознайомлена з Умовами у такій редакції.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ КБ ПриватБанк подало апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування вказаного судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, просило стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПРИВАТБАНК" заборгованість за кредитним договором в розмірі 38115,63 грн.

Зазначало, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 29.11.2021.

29.11.2021 відповідачці відкрито картковий рахунок та видано кредитну карту Універсальна № НОМЕР_1 , зі строком дії до 12/25, з встановленням кредитного ліміту в розмірі 35000,00 грн, 22.12.2021 вона отримала кредитну карту Універсальна Голд № НОМЕР_2 , зі строком дії до 12/25.

Станом на 13.03.2023 відповідачка має заборгованість у сумі 38115,63 грн, що складається з: 35720,97 грн заборгованість за тілом кредита; 2394,66 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Заборгованість за тілом кредиту підтверджується випискою з рахунку про рух коштів по картці відповідачки.

Зазначає, що банк 29.11.2021 надав відповідачці відповідну інформацію у формі паспорту споживчого кредиту, який підписано особисто нею.

Паспорт споживчого кредиту від 29.11.2021 містить відомості, передбачені ч. 3 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування».

Вважає, що кредитодавець ознайомив відповідачку з умовами споживчого кредитування в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Після ознайомлення з умовами споживчого кредитування, відповідачем 29.11.2021 підписана заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг, у якій зазначено: персональні дані, адреса проживання, та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки.

Відповідно, до заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг позичальник, який діє на підставі власного волевиявлення, згідно ст. 634 Цивільного кодексу України приєднується до розділів «Загальні положення», «Кредитні картки», «Оплата частинами та Миттєва розстрочка», Миттєва розстрочка. Кредит готівкою. Умов та Правил надання банківських послуг розміщені в мережі Інтернет за в редакції, затвердженій протоколом засідання Правління Банку № 8 від 19.02.2019.

Вирішуючи спір та зазначаючи в оскаржуваному рішенні, що надані позивачем докази взагалі не містили умов, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, суд належним чином матеріали справи не дослідив та не звернув уваги на те, що у заяві від 29.11.2021 про приєднання до Умов та Правил надання послуг сторонами погоджено процентну ставку за кредитним договором 42,0 % - для карт Універсальна 40,08 % - для карт Універсальна Gold на суму залишку заборгованості за кредитом, процентну ставку, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту в розмірі 84 % - для карт Універсальна 81.6 % - для карт Універсальна Gold, а також розмір щомісячних платежів, строк і порядок їх внесення тощо.

Підписавши вказану заяву, яка є складовою частиною кредитного договору, відповідачка відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодилась на такі умови кредитного договору, взяла на себе відповідні зобов`язання, а тому посилання суду, що позивач не надав документів, які б підтверджували погодження між сторонами всіх умов надання банківських послуг, у тому числі обов`язку позичальника зі сплати процентів, не відповідає фактичним обставинам справи.

Відповідачка після отримання кредитних карт за умовами укладеного з Банком договору здійснила дії щодо проведення їх активації, користувалась картами: отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, здійснювала часткове погашення заборгованості. Активація нею картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору. За змістом виписки по картці є очевидним здійснення операцій, у тому числі із ідентифікацією особи, яка поповнює рахунок, а також здійснення операцій через Приват 24, відповідачка користувалась кредитними коштами, знімала кошти в банкоматах, однак використані кредитні кошти Банку не повернула.

Судом першої інстанції було проігноровано висновки Верховного Суду, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 по справі №342/180/17 та постанові Верховного Суду від 09.06.2021 по справі №138/356/17, що Банк має право вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Відповідачка подала відзив на апеляційну скаргу, в якому ставить питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважає рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними,оскільки вона повернула всі одержані у кредит кошти.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно наданої позивачем копії заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 29.11.2021 ОСОБА_1 погодилася отримувати послуги АТ КБ «Приватбанк», тип кредиту- відновлювальна кредитна лінія, при цьому розмір відсоткової ставки, пені та комісії, штрафу у заяві не визначені, заява містить підпис ОСОБА_1 , що ніким не оспорюється (а.с. 14-).

Заява містить загальні Умови та Правила надання банківських послуг по карткам «Універсальна» та "Універсальна Gold".

До позовної заяви долучено Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», на яких відсутній підпис сторін договору (а.с. 31-33).

Також надано копію паспорту споживчого кредиту, який містить підпис ОСОБА_1 , та зберігає чинність та є актуальним до 14.12.2021 (а.с.26-30).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 13.03.2023 відповідачка ОСОБА_1 має заборгованість у сумі 38115,63 грн, що складається з: - 35720,97 грн заборгованість за тілом кредита; - 2394,66 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с.8-9).

З посиланням на виписку з особового рахунку за договором з ОСОБА_1 (а.с. 10-11), довідку про зміни кредитування (а.с. 12,13) банк стверджує, що відповідачка користувалась двома кредитними картками, по яких змінювався кредитний ліміт: № НОМЕР_3 , видана 29.11.2021 строк дії 12/25, № НОМЕР_4 картка Унівкрсальна, видана 22.12.2021 зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 12/25 року картка Універсальна Gold.

Про рух коштів зазначено у наданій позивачем виписці по рахунку ОСОБА_1 за період з 29.11.2021 по 18.03.2023, станом на 18.03.2023 (а.с.10-11).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частини першої статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга статті 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).

Публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що «у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту.

Пунктом 3,4, 6, 8 та 9 частини 3 вищевказаної статті встановлено, що інформація, яка надається кредитодавцем споживачу, зазначена у частині другій цієї статті, має містити відомості про: суму кредиту на строк кредитування, мету отримання та спосіб надання кредиту; тип процентної ставки (фіксована, змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок її зміни, а також індекси, що застосовуються для розрахунку змінюваної процентної ставки. Індекс, що застосовується для розрахунку змінюваної процентної ставки, повинен відповідати вимогам встановленим Цивільним кодексом України; реальну річну процентну та орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача на дату надання інформації виходячи з обраних споживачем умов кредитування.

Встановлено, що заява від 21.09.2021 містить анкетні дані та волевиявлення ОСОБА_1 на отримання кредитної картки, в заяві вказані загальні Умови та Правила надання банківських послуг по карткам «Універсальна» та "Універсальна Gold".

До позовної заяви долучено копію паспорту споживчого кредиту з підписом ОСОБА_1 , який зберігає чинність та є актуальним до 14.12.2021 (а.с.26-30).

Як зазначає у своїх висновках Велика Палата Верховного Суду правила надання банківських послуг Приватбанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору (справа № 342/180/17).

Матеріали справи не містять підтверджень того, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи банку розумівла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим AT КБ «ПриватБанк».

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. 526, 527, 530 ЦК України, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Таким чином, виписка з карткового рахунку, що міститься в матеріалах справи є належним доказом заборгованості відповідачки.

Згідно виписки по рахунку у період з 29.11.2021 по 18.03.2023 ОСОБА_1 активно користувалась карткою, проводила розрахункові операції, зокрема, оплачувала продукти, знімала готівку, отримувала перекази від третіх осіб тощо (а.с. 10-11).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 13.03.2023 відповідач має заборгованість у сумі 38115,63 грн, що складається з: - 35720,97 грн заборгованість за тілом кредита; - 2394,66 грн заборгованість за простроченими відсотками (а.с.8-9).

Проаналізувавши інформацію, що міститься у розрахунку заборгованості та виписці по особовому рахунку ОСОБА_1 , апеляційний суд визначив, що відповідачка фактично використала кредитні кошти в сумі 47673,58 грн, поповнила картку на суму 22217,39 грн, залишок використаних, але не повернутих коштів складає 25456,19 грн., що не було враховано судом першої інстанції.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У долучених позивачем письмових доказах заяві позичальника від 29.11.2021 та паспорті споживчого кредиту процентна ставка за користування кредитом визначена не чітко, містить альтернативні варіанти, про підстави застосування яких не зазначено у наведеному банком розрахунку.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідачка користувалась коштами в межах ліміту, проте неналежно виконувала взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, внаслідок чого виникла заборгованість по тілу кредита у розмірі 25456,19 грн (47673,58 грн 22217,39 грн), яка підлягає стягненню на користь позивача.

В іншій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх недоведеність.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк не пред`являв.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у сумі 25456,19 грн є помилковим і не відповідає вимогам норм матеріального права, зроблений з порушенням норм процесуального права, без врахування і належної оцінки всіх обставин та наданих доказів.

Рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову і стягнення з відповідачки на користь позивача 25456,19 грн заборгованості за тілом кредиту.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір 6710,00 грн (а.с. 1, 104), пропорційно до задоволених вимог в сумі 4475,57 грн (66,7%), за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 10.08.2023 скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту в сумі 25456,19 грн.

В решті позовні вимоги залишити без задоволення.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» -4475,57 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко

О. І. Чельник