Справа №333/4820/23
Провадження №2/333/2500/23
РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2023 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Тучкова С.С., за участю секретаря судового засідання Шелесько Ю.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу №333/4820/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 43 947,06 гривень та судові витрати, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору № б/н від 03 лютого 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», яке було перейменовано 14.06.2018 року на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», і відповідачем, останньому було відкрито кредитний рахунок і встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшено до 35 000 тисяч гривень, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку. ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між ним і банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов`язався повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені цим договором. Однак, відповідач порушує вимоги кредитного договору, в зв`язку з чим станом на 10 березня 2023 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 43 947,06 гривень.

04 липня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Тоцької О.В. через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості, згідно якого відповідач та її представник не згодні з позовними вимогами в частині стягнення нарахованих відсотків. У розрахунку позивач визначив заборгованість за тілом кредиту станом на 10.03.2023 року у розмірі 43 947,06 гривень. За випискою про рух коштів підраховано, що всього відповідачем протягом періоду з 06.03.2018 року (дата встановлення кредитного ліміту вперше) по 10.03.2023 року (дата, на яку визначено розмір заборгованості Банком) здійснено витрат на суму 302 637,55 гривень. В той же час, Відповідачем за цей же період внесено коштів на суму 268 640,31 гривень, до яких входить поповнення, як шляхом внесення через термінал, так і шляхом здійснення переказів зі своєї карти або карток третіх осіб. Списання відсотків, здійснене банком за рахунок надання кредитних коштів, які в подальшому включалися в тіло кредиту, враховувати не можна, оскільки такі умови між сторонами не узгоджувалися. Також не можна враховувати й нарахування пені і штрафів страхових платежів, які також погашалися за рахунок кредитних коштів та включалися в тіло кредиту, оскільки й ці умови не були погоджені між сторонами. Оскільки зазначені платежі не встановлені умовами кредитного договору, укладеного між сторонами, нараховані банком безпідставно, то вони повинні бути віднесені в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, а тому заборгованість відповідача за тілом кредиту в сумі 36 123,27 гривні повинна бути зменшена на суму здійснених ним платежів. За таких обставин відповідач та його представник вважають, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме стягненню з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту в сумі 33 997,24 гривень, що вирахувано із суми 302 637,55 сума витрат Позичальника 268 640,31 гривень сума внесених коштів відповідачем. Оскільки представник позивача не додає до позову кредитний договір, а лише Умови надання споживчого кредиту фізичним особам, без доказів того, що саме ці Умови діяли на час підписання Анкети-заяви. Крім цього, з наданих матеріалів неможливо встановити з якого і на який строк надавався кредит, не зазначено строк договору. Крім цього, відповідач є інвалідом 2 групи та звільняється від його сплати на підставі п.9 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

24 липня 2023 року від представника позивача через канцелярію суду надійшла відповідь на відзив. Згідно даної відповіді позивач наполягає на задоволенні позову виходячи з того, що відповідач ознайомився та підписав заяву, що в свою чергу означає згоду з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі і з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованих на сайті банку, Тарифами банку, які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, зазначає що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з якими засвідчено підписом відповідача в Заяві про приєднання. Оскільки банк та клієнт підписали заяву вони зобов`язалися виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому. Сторони під час укладання договору погодили усі істотні умови. Позивач погоджується, що відповідач під час користування карткою банку здійснював і її поповнення, але з порушення умов договору, що призвело до нарахування відсотків за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, що підтверджується «Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна», з якої чітко вбачається, що відповідачу встановлено поточну проценту ставку у розмірі 3,6 % (43,2% на рік), вказано розміри комісії та штрафів. Враховуючи викладене позивач просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

15 серпня 2023 року через канцелярію суду від представника відповідача надійшли письмові заперечення на відповідь на відзив. Відповідач зазначає, що позивач помилково посилається на позицію Верховного Суду більш ранніх висновків, хоча Велика Палата Верховного Суду зазначає, що суду під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно і належним чином, через канцелярії суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Відповідач та її представник, будучи повідомленими судом належним чином про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилися. Представник відповідача через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, проти позовної заяви заперечував в частині нарахування та стягнення заборгованості за простроченими відсотками.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, дійшов наступних висновків.

Сторони, скористалися в повній мірі своїми правами наданими судом в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження у цивільній справі від 16 червня 2023 року подавши на розгляд всі докази які в них є.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

03 лютого 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заявку про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с.52), на підставі якої він отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який 07 квітня 2021 року було збільшено до 35 000,00 гривень, а 26 грудня 2022 року зменшено до 0,00 гривень, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а.с.50).

З Анкети-заяви позичальника вбачається, що останній надав свою згоду на те, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 06.03.2018 року (а.с.53-54), отримав картку типу: «Універсальна».

Крім того відповідач отримав витяг із тарифів обслуговування кредитних карток «Універсальна»

Згідно довідки про виданні картки між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був підписаний кредитний договір №б/н, за яким було надано кредитні картки, однією з яких є кредитна карта «Універсальна» № НОМЕР_1 від 06.03.2018 року з терміном дії до 12/21 року (а.с.51).

Отже, АТ КБ «Приватбанк» відкрило на ім`я відповідача картковий рахунок, видало кредитну картку, на яку були перераховані кредитні кошти.

Згідно виписки за договором №б/н за період 06.03.2018 року 14.03.2023 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість 43 875 гривень 06 копійок (а.с.25-49).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 03.02.2012 року, станом на 10.03.2023 року, заборгованість складається з 43 947,06 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту 36 123,27 гривні; заборгованість за простроченими відсотками 7 823,79 гривні (а.с.9-24).

Відповідач зазначає, що згідно свого розрахунку проведеного за період з 06.03.2018 року по 10.03.2023 року ним здійснено витрат на суму 302 637,55 гривень та на протязі даного періоду повернуто кошти на суму 268 640,31 гривень. За такого заборгованість за тілом кредиту складає 33 997,24 гривень. Отже, з даного розрахунку відповідач не може погодитися із сумою заборгованості за тілом кредиту про яку зазначає позивач у сумі 36 123,27 гривні, та просить суд, вважати його розрахунок правильним та стягнути на користь позивача саме суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 33 997,24 гривень без врахування відсотків сплачених відповідачем.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ч.1 ст.526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1048 Цивільного кодексу України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно статті 1055 Цивільного кодексу України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Статтею 634 Цивільного кодексу України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлено однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

На підставі ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та його вимог.

Згідно ст. ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідач, підписавши анкету-заяву приєдналася до умов договору приєднання, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору, позовну давність щодо вимог банку та інші умови.

Матеріали справи не містять доказів, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Суд вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 Цивільного кодексу України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим позивачем в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч.4 ст.263ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

У цій постанові Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а Правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

За такого суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що 03.02.2012 року між сторонами дійсно був укладений договір про надання банківських послуг на умовах, які відображені у Витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, в тому числі з правом банку нараховувати відсотки на неустойку за кредитом.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для нарахування банком заборгованості з процентів та пені за кредитним договором, в зв`язку з чим суд не приймає наданий банком розрахунок заборгованості.

Суд погоджується з позицією представника відповідача, що позичальник повинен повернути виключно суму використаного тіла кредиту, без врахування відсотків та штрафів, які неправомірно нараховувалися банком весь строк користування карткою.

Як встановлено вище, анкета-заява, підписана відповідачем, не містить домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами та посилання на паспорт споживчого кредиту, як складову договору.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного відповідачем зобов`язання та є неналежним доказом.

З огляду на зазначене, відсутні правові підстави для стягнення на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за простроченими відсотками, оскільки в матеріалах справи відсутні дані щодо прийняття відповідачем умов і тарифів кредитування.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у виді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а також вимоги ч.2 ст.530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що право позивача на повернення фактично отриманої суми кредитних коштів підлягає захисту в судовому порядку. За наведених обставин позов підлягає частковому задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути лише заборгованість за тілом кредиту в сумі 33 997,24 гривень без врахування раніше сплачених відсотків.

Досліджені докази доводять факт оформлення відповідачем кредитної картки, активне користування ним кредитними коштами.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 2076 гривень 34 копійки (що становить від 77,36 % задоволених вимог).

Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 виданого 24.03.2022 року Управлінням соціального захисту населення Запорізької міської ради по Комунарському району відповідач ОСОБА_1 є інвалідом 2 (другої) групи (а.с.105).

У зв`язку з викладеним, так як ОСОБА_1 є інвалідом другої групи, тому понесені позивачем судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2076 гривень 34 копійки (що становить від 77,36 % задоволених вимог) не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст.ст.141, 263-265 ЦПК України, ст.ст.207, 509, 526, 546, 549, 610, 626, 628, 633-634, 638, 1048-1049, 1054-1055 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , МФО 305299, рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_4 ) заборгованість за кредитним договором від 03.02.2012 року у розмірі 33 997,24 гривні яка складається із заборгованості за тілом кредиту 33 997 (тридцять три тисячі дев`ятсот дев`яносто сім) гривень 24 копійки.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України у Запорізькій області (), яке розташоване за адресою: 69107, м. Запоріжжя пр. Соборний, 168, повернути Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» (01001, Київ, вул.Грушевського, буд.1Д, , МФО 305299, рахунок в АТ КБ «ПриватБанк» НОМЕР_4 ) сплачений судовий збір у сумі 2076 гривень 34 копійки за подачу позовної заяви до Комунарського районного суду м.Запоріжжя за платіжним дорученням №ІНВ90В3Y6W, від 30.05.2023 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29.12.2023 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя С.С. Тучков