Справа № 355/468/23
Провадження № 2/355/374/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Баришівський районній суд Київської області в складі:

головуючого судді Чальцевої Т.В.,

за участю секретаря судового засідання Ющенко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

24.03.2023 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів. В обґрунтування позову зазначив, що 05 березня 2023 року він придбав (03 березня 2023 року замовив ) у відповідача товар: ковпаки для колес Le Mans Pro Silver Black с логотипом R15 Renault 4 Racing (комплект 4 шт.) Придбання товару підтверджується документом на переказ готівки № від 05 березня 2023 року на суму 1340,00грн., квитанцією до платіжної інструкції Р38068888 на суму 100,00грн., та копією ТТН на отримання товару. Загальна вартість товару становила 1 440,00 (одна тисяча чотириста сорок) грн. Після отримання товару на «Новій Пошті» та більш детального огляду товару у себе вдома, позивач зрозумів, що надісланий товар не відповідає замовленому, а саме - позивач замовив ковпаки для колес бренду 4 Racing, а відповідач надіслав ковпаки для колес бренду ARGO. Отриманий товар значно дешевший від замовленого. Позивачем товар не використовувався, відповідно збережено: заводське пакування (товар не розпакувався), товарний вигляд, споживчі властивості, маркування.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів за товар, про що повідомив його 06 березня 2023 року у телефонній розмові та надіслав заяву щодо товару на повернення коштів засобами дистанційного зв`язку. Товар був відправлений, у той самий спосіб (наложеним платежем) і на ту ж саму адресу. Товар прибув у відділення «Нової Пошти» (Харків, НП №5), 07 березня 2023 року о 10.56 год., (про що було додатково повідомлено відповідача засобами дистанційного зв`язку), де зберігався до 14 березня 2023 року на безоплатній основі, але за весь час, так і не був забраний, а кошти не були повернені позивачу. Щоб не нести додаткові фінансові втрати за зберігання товару у відділенні «Нової Пошти», позивачем було прийнято рішення про повернення товару. 14 березня 2023 року товар виїхав, 15 березня 2023 товар повернувся, був забраний та розміщений позивачем на належне зберігання до кінця розгляду позовної заяви, але не більше ніж на 60 днів. На законну вимогу про повернення коштів щодо неналежного товару, направлену позивачем відповідачу, останній в телефонній розмові намагався змінити умови повернення товару, обмежуючи права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, агресивно з елементами примусу пробував істотно вплинути на свободу вибору і примусити позивача не повертати товар або повернути товар без повернення коштів позивачу. На момент подачі позовної заяви, відповідач не запропонував ніяких законних взаємовигідних варіантів для можливого вирішення питання (обмін на альтернативний товар, компенсацію, повернення коштів і т.д.), а в зухвалій та неприпустимій формі, поставив під сумнів його законне право на повернення товару. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», окрім матеріальної шкоди, позивачу було завдано моральної шкоди. Позивач був вимушений приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми Декілька разів змушений був їздити у відділення «Нової Пошти», організовував місце для зберігання товару, багаторазово звертався до відповідача, звертався за юридичною консультацією тощо. Спричинену моральну шкоду позивач оцінює в 1000,00 (одну тисячу) грн. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з позовом про захист прав споживачів, який просить задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 28.03.2023р. відкрито провадження у вищевказаній цивільній справі та вирішено розглядати справу за загальними правилами позовного провадження.

17.05.2023р. від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач частково визнав позовні вимоги.

26.06.2023р. від відповідача на адресу суду надійшла заява щодо розгляду справи у відсутність відповідача за наявними матеріалами справи.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином; надав на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у його відсутність, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 - у судове засідання не з`явився, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином; надав на адресу суду письмове клопотання щодо розгляду справи у його відсутність, з позовним вимогами погодився частково.

Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши письмові докази, подані у даній цивільній справі, суд вважає, що позові вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.81 ЦПК України, кожна із сторін зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ст. 263 ч.5 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 05 березня 2023 року ОСОБА_1 придбав (03 березня 2023 року замовив) у відповідача товар: ковпаки для колес Le Mans Pro Silver Black с логотипом R15 Renault 4 Racing (комплект 4 шт.) Придбання товару підтверджується документом на переказ готівки № від 05 березня 2023 року на суму 1340,00грн., квитанцією до платіжної інструкції Р38068888 на суму 100,00грн., та копією ТТН на отримання товару. Загальна вартість товару становила 1 440,00 (одна тисяча чотириста сорок) грн. (а.с. 7-9).

Після отримання товару на «Новій Пошті» та більш детального огляду товару у себе вдома, позивач зрозумів, що надісланий товар не відповідає замовленому, а саме - позивач замовив ковпаки для колес бренду 4 Racing, а відповідач надіслав ковпаки для колес бренду ARGO. Отриманий товар значно дешевший від замовленого (а.с.10-12).

Позивачем товар не використовувався, відповідно збережено: заводське пакування (товар не розпакувався), товарний вигляд, споживчі властивості, маркування. В подальшому позивач звернувся до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів за товар, про що повідомив його 06 березня 2023 року у телефонній розмові та надіслав заяву щодо товару на повернення коштів засобами дистанційного зв`язку (а.с. 13).

Товар був відправлений, у той самий спосіб (наложеним платежем) і на ту ж саму адресу. Товар прибув у відділення «Нової Пошти» (Харків, НП №5), 07 березня 2023 року о 10.56, (про що було додатково повідомлено відповідача засобами дистанційного зв`язку), де зберігався до 14 березня 2023 року на безоплатній основі, але за весь час, так і не був забраний, а кошти не були повернені позивачу (а.с. 14-17).

Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Також судом зазначається, що ковпаки для колес не включені до Переліку товарів належної якості, що не підлягають обміну (поверненню), затвердженому постановою КМУ від 19.03.1994 № 172, тому позивачем використане право, передбачене ч. 4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», на розірвання укладеного на відстані договору шляхом повернення матеріальних речей. Строк для розірвання договору, укладеного на відстані, протягом 14 днів з моменту одержання товару, передбачений ч. 4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», позивачем дотриманий.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право розірвати укладений на відстані договір шляхом повідомлення продавця (виконавця) про це протягом чотирнадцяти днів з моменту підтвердження інформації або з моменту одержання товару чи першої поставки товару. У разі продажу матеріальних речей їх повернення також свідчить про розірвання договору.

Між тим, у судовому засіданні встановлено, що грошові кошти за повернуті ковпаки для колес не були перераховані відповідачем позивачу до теперішнього часу.

Згідно до ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов`язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до ч.3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Обов`язок повернути гроші, сплачені позивачем, відповідачем не виконані до теперішнього часу.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач неодноразово звертався до відповідачів з приводу повернення сплачених коштів електронними листами, із письмовими заявами. Відповідачами відповіді на заяви позивача не надані, інформація про наявність обставин, які перешкоджали б виконанню обов`язку повернути сплачені кошти не надавалась.

Відповідно до ч. 7 ст. 13 Закону України «Про захист прав споживачів» до договору, укладеного на відстані, застосовуються положення, передбачені частинами п`ятою - дев`ятою статті 12 цього Закону.

Аналізуючи вищевикладені докази суд вважає, що права позивача як споживача в даному випадку порушені, оскільки позивачу гроші за повернутий товар - ковпаки для колес - не повернуті до теперішнього часу, а відтак позовні вимоги в цій частині є цілком обґрунтованими.

Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.

Частиною 1ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч. 4ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права і способом захисту цивільних прав може бути відшкодування, в тому числі, моральної (немайнової) шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (ст.ст.16,1168 ЦК України).

Відповідно дост.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, будь-який факт протиправної поведінки щодо особи має наслідком отримання даною особою моральної шкоди, оскільки вона впевнена, що її права є непорушними (ст.21 Конституції України).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» N 4 від 31 березня 1995 року, (надалі - Пленум ВСУ), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як визначається п.3 Пленуму ВСУ моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Звертаючись з вимогою про відшкодування моральної шкоди, позивач, зокрема, зазначив, що він був вимушений приділяти значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми, декілька разів змушений був їздити у відділення «Нової Пошти», організовував місце для зберігання товару, багаторазово звертався до відповідача, звертався за юридичною консультацією тощо.

Згідно роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Під час судового розгляду встановлена наявність завданої моральної шкоди позивачу, яка полягала у моральних стражданнях у зв`язку з необхідністю з боку позивача змінити звичний спосіб життя, приділивши значну частину свого особистого часу на вирішення даної проблеми. Крім того, позивач змушений був їздити у відділення «Нової Пошти», організовувати місце для зберігання товару, позивачу доводилось залучати додаткові кошти для отримання юридичної консультації та відвідування судових засідань.

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то суд зазначає наступне.

Згідно роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України, з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року).

З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачу є безсумнівним, її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття внаслідок протиправних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань.

Так, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи наведене, розмір відшкодування суд визначає виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 1000 гривень.

При зверненні до суду з зазначеним позовом, позивача ОСОБА_1 , відповідно до приписів Закону України «Про захист прав споживачів», було звільнено від сплати судового збору.

При таких обставинах, суд вважає за необхідно, відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп.

На підставі викладеного, ст.ст. 3, 16 ЦК України, ст.ст. 1, 6, 9, 12, 13, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 259, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про захист прав споживачів - задовольнити.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) вартість неналежного товару та витрати, пов`язані із його придбанням, на загальну суму 1 440 (одна тисяча чотириста сорок) гривень 00 копійок.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду у суму 1 000 (одна тисяча) гривень 00 копійок.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три грн.) грн. 60 коп. Отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м. Київ 22030106, Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) МФО 899998, Рахунок отримувача: UA 0026001 Код класифікації доходів бюджет: 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Баришівський районний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Баришівського

районного суду Т. В. Чальцева