Справа № 128/6312/14-ц
Провадження № 22-ц/801/1339/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бондаренко О. І.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 рокуСправа № 128/6312/14-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

учасники справи:

позивач Публічне акціонерне товариство «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 128/6312//14-ц за апеляційною скаргою адвоката Стягайла Олександра Павловича, поданою в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року, ухвалене у складі судді Бондаренко О. І. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У грудні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного кредитного договору б/н від 09.08.2010 року, переоформленого 13.08.2012 року, відповідач отримала кредит у розмірі 12 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Gold» зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов кредитного договору, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 30.11.2014 року має заборгованість в сумі 16 445 грн. 45 коп., яка складається з наступного: 11 984 грн. 72 коп. заборгованість за кредитом; 2 971 грн. 42 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 230 грн. 00 коп. заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов кредитного договору: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 759 грн. 31 коп. - штраф (процентна складова).

За наведених обставин позивач, звернувшись в суд з даним позовом, просив стягнути на його користь із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.08.2012 року в сумі 16 445 грн. 45 коп., а також понесені ним судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року позов ПАТ «Приватбанк» задоволено:

-стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк заборгованість за договором №б/н від 13.08.2012 року в сумі 16 445 грн. 45 коп., яка складається з наступного: 11 984 грн. 72 коп. заборгованість за кредитом; 2 971 грн. 42 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом; 230 грн. 00 коп. заборгованість з комісії за користування кредитом, а також штрафи: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 759 грн. 31 коп. - штраф (процентна складова).

-стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 243,6 грн судового збору.

Вказане рішення суду першої інстанції обгрунтоване тим, що є доведеним факт укладення договору між сторонами, а також невиконання відповідачем зобов`язань за договором, тому з ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість згідно з наданим позивачем розрахунком.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У травні 2023 року адвокат Стягайло О. П. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 29 травня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 червня 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 червня 2023 року справу витребувано із місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19 червня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 червня 2023 року справу призначено до розгляду на 06 липня 2023 року в порядку письмового провадження.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не було надано первинного документу, а саме виписки із банківського рахунку ОСОБА_1 , тому неможливо встановити дійсний розмір заборгованості.

Також ОСОБА_1 не була ознайомлена із умовами кредитування, тому усі нарахування банку стосовно відсотків та штрафних санкцій є незаконними, як і нарахування комісії за кредитним договором, що прямо суперечить ЗУ «Про захист прав споживачів».

До апеляційної скарги додано виписку із карткового рахунку, відповідно до якого скаржник зазначає, що ОСОБА_1 сплатила банку 30 445,47 грн на погашення заборгованості, а отже заборгованість відсутня взагалі, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

09 серпня 2010 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у Приватбанку, що явилось підставою для отримання в подальшому відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 12 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а. с. 12 - 39).

Як видно із наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 30.11.2014 року:

-заборгованість за кредитом становить 11 984,72 грн.;

-заборгованість по процентам за користування кредитом становить 2 971, 42 грн;

-несплачені проценти на поточну заборгованість 558,81 грн;

-несплачені проценти за прострочену заборгованість 2 412,61 грн;

-нарахована комісія 100 грн;

-прострочена комісія 130 грн;

-заборгованість по судовим штрафам 1 259,31 грн.

Всього заборгованість становить 16 445,45 грн (а. с. 8-11).

Відповідно до тарифів за престижними картами VISA базова процентна ставка складає 2,5% на місяць (а. с. 13).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на підставі статті 369 ЦПК України розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не у повній мірі.

Звертаючись в суд із позовом ПАТ КБ «Приватбанк» заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання нею умов кредитного договору.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В апеляційній скарзі зазначено, що у анкеті-заяві про приєднання до Умов і Прави надання банківських послуг не вказані процентна ставка, порядок сплати та розмір штрафних санкцій. При цьому довідка про умови кредитування для використання кредитного ліміту, а також долучені банком Правила надання банківських послуг не містять підпису відповідачки, відтак не можна вважати, що вона була ознайомлена саме із тими умовами надання кредитних коштів, що долучені позивачем до позовної заяви.

Верховний Суд неодноразово висловлював правову позицію у аналогічних спорах, зокрема у постанові від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15),

Так, суд зазначив, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постановах Верховного Суду і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Конституційний Суд України у рішенні у справі щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22.11.1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11.07.2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем банк дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону № 1023-XII, щодо повідомлення про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципам справедливості, добросовісності, розумності і уможливив би покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

У такому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови обслуговування рахунків фізичної особи, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (13.08.2012) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (29.12.2014), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Умови і Правила у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Законом визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відтак, надані позивачем Тарифи та Умови і Правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За викладених обставин, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, тому апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги у цій частині заслуговують на увагу.

Відтак з ОСОБА_1 не підлягають стягненню зазначені позивачем суми, а саме проценти за користування кредитом (2 971,42 грн) та штрафи (1 259,31 грн).

Щодо стягнення комісії за користування кредитом, апеляційний суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, висловлену 20 лютого 2019 року по справі №666/4957/15-ц, відповідно до яких суд визнав банківську комісію за кредит незаконною і зазначив, що банки не можуть зобов`язати клієнтів її сплачувати.

Верховний суд дійшов висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Згідно з абз. 2 і 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору), споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного договору), нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, така дія, як надання фінансового інструменту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником.

Оскільки надання кредиту це обов`язок банку за кредитним договором, така дія, як надання фінансового інструменту, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає сплаті позичальником. Оскільки надання фінансового інструменту у зв`язку із наданням кредиту відповідає економічним потребам лише самого банку, такі дії не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Відтак нарахована позивачем комісія за користування кредитом у розмірі 230 грн не підлягає стягненню з відповідачки.

За таких обставин в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачки відсотків за користування коштами, комісії та штрафів слід відмовити.

При цьому колегія суддів звертає увагу на те, що вимог про стягнення 3% річних та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не пред`явив.

Окрім цього, як слідує з матеріалів справи безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому колегія судді приходить до висновку, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Визначаючись щодо розміру заборгованості, суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. (частина перша статті 80 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина друга статті 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (частина четверта статті 77 ЦПК України).

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої).

З матеріалів справи видно, що фактично ОСОБА_1 не заперечує отримання кредитних коштів та щодо розміру тіла кредиту, який просить стягнути банк.

До апеляційної скарги долучена виписка з карткового рахунку відповідачки за період з 13 серпня 2012 року до 30 листопада 2014 року, із якої вбачається рух коштів по карті (а. с. 104-162).

Таку ж виписку по картковому рахунку відповідачки надано ПАТ КБ «Приватбанк» (а. с. 224-235).

При дослідженні вказаних виписок, апеляційним судом встановлено, що позивачем з рахунку ОСОБА_1 списувалися проценти за користування кредитом.

Так, ОСОБА_1 було сплачено проценти за користування кредитом за період з 28.09.2012 року по 30.11.2014 року в загальному розмірі 7 252,13 грн.

Проте оскільки судом встановлено, що проценти за користування кредитними коштами не підлягають стягненню, як такі, що не були погоджені сторонами, колегія суддів приходить до висновку, що зазначену суму слід відняти від суми заборгованості за тілом кредиту, яку просить стягнути позивач.

За таких обставин апеляційний суд виснує, що з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 4 732,59 грн.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачкою вносилися кошти на картковий рахунок апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки із виписки вбачається як внесення коштів на картку, так і зняття готівки, а також розрахунки карткою за товари і послуги.

Підсумовуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи частково знайшли підтвердження під час апеляційного перегляду справи, а суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Щодо судових витрат

Згідно з частинами 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позовної заяви ПАТ КБ «Приватбанк» сплатило 243,6 грн. При цьому позовні вимоги задоволено на 28,78 % (ціна позову 16 445,45 грн, з них задоволено 4 732,59 грн), тому з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 70,10 грн (243,6 грн х 28,78%) судового збору за подання позовної заяви.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатила 365,4 грн судового збору, при цьому вимоги апеляційної скарги задоволено на 71,22%, тому з ПАТ КБ «Приватбанк» слід стягнути на користь відповідачки 260,24 грн.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України різниця судового збору, яка підлягає стягненню з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 становить 190,14 грн. (260,24 грн - 70,10 грн).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Стягайла Олександра Павловича, поданою в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором №б/н від 13 серпня 2012 року у розмірі 4 732,59 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір за перегляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 190,14 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький