Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1584/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лось Л.В
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Талько О.Б., Шевчук А.М.

за участю секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання окремих положень кредитного договору, договору іпотеки недійсними, розірвання кредитного договору

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пилипчук Павло Петрович

на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Лось Л.В.

в с т а н о в и в:

У грудні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі АТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором №014/0917/85/126833 від 18.12.2007 року в сумі 6184,02 доларів США (еквівалент по курсу НБУ 146237,85 грн.), яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5551,96 доларів США (еквівалент по курсу НБУ 131291,08 грн) та заборгованості за відсотками в розмірі 632,06 доларів США (еквіваленті по курсу НБУ 14 946,77 грн.)

У лютому 2016 року відповідач ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до АТ «Райффайзен Банк Аваль», в якому, з урахуванням заяви від 05 серпня 2016 року, просив:

- визнати недійсними - пункт 1.1. статті 1; підпункти 4.1.1., 4.1.2., 4.1.3., 4.1.4., 4.1.5., 4.1.6. пункту 4.1. статті 4; пункт 7.5. статті 7; пункт 11.4. статті 11; пункти 15.4., 15.5., 15.6., 15.7. статті 15; пункти 16.1., 16.2., 16.3., 16.4., 16.5., 16.6., 16.7 статті 16 Кредитного Договору № 014/0917/85/126833 від 18 грудня 2007 року, який укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , як такі, що порушують права як споживача відповідно до вимог ст. 11, 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів»;

- розірвати Кредитний Договір № 014/0917/85/126833 від 18 грудня 2007 року та Додаткову угоду № 1 до нього від 03 квітня 2009 року, укладені між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 ;

- визнати недійсними Договір іпотеки від 18 грудня 2007 року, Договір про внесення змін до Договору іпотеки від 22.09.2008 року та Додатковий договір до Договору іпотеки від 06.04.2009 року на підставі ч. 2 ст. 216 та ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України;

- визнати боргом в якості реституції на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 24 299,44 грн.

29 червня 2023 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду першої інстанції із заявою про залучення його до участі у справі в якості правонаступника позивача - АТ «Райффайзен Банк Аваль».

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначив, що 29 березня 2019 року між AT «Райффайзен Банк Аваль» та Акціонерним товариством «ОКСІ БАНК» (далі - AT «ОКСІ БАНК») був укладений Договір відступлення права вимоги № 114/72, відповідно до якого право грошової вимоги за Кредитним договором №014/0917/85/126833 від 18.12.2007 року, перейшло до АТ «ОКСІ БАНК».

24 квітня 2019 року між AT «Райффайзен Банк Аваль» та AT «ОКСІ БАНК» також був укладений Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В, зареєстрованим за № 601, відповідно до якого право іпотекодержателя за Договором іпотеки, перейшло до AT «ОКСІ БАНК».

29 березня 2019 року між AT «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладений Договір відступлення права вимоги № 114/72/1, відповідно до якого право грошової вимоги за вказаним Кредитним договором, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

24 квітня 2019 року між AT «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладений також Договір про відступлення прав за договорами іпотеки, що посвідчено Мурською Н.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, зареєстрований за № 602, відповідно до якого право іпотекодержателя за Договором іпотеки, перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Посилаючись на те, що у спірному зобов`язанні мала місце заміна кредитора, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відповідно до ст. 55 ЦПК України просило залучити його до участі у справі № 293/1584/15-ц як правонаступника позивача АТ «Райффайзен Банк Аваль».

Ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року заяву ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» про заміну процесуального правонаступника задоволено.

Замінено первісного позивача та відповідача за зустрічним позовом АТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що 29 березня та 24 квітня 2019 року між AT «Райффайзен Банк Аваль» та AT «ОКСІ БАНК», а в послідуючому між AT «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено Договори відступлення прав вимог, відповідно до умов яких в порядку, обсязі та на умовах, визначених цими договорами, до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшли права грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0917/85/126833 від 18.12.2007 року та права іпотекодержателя за іпотечним договором від 18.12.2007 року. Оскільки внаслідок укладення договорів відступлення права вимог до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшло право грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 та право іпотекодержателя за Договором іпотеки, суд першої інстанції вважав за необхідне клопотання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» задовольнити та залучити ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» як правонаступника позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним AT «Райффайзен Банк Аваль» до участі у цій справі.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про заміну позивача у справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи, заявником не надано доказів на підтвердження обставин справи, а тому висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не відповідають дійсним обставинам справи. Також заявником не надано суду документів, які б підтверджували переуступлення права вимог за кредитним договором та договором іпотеки, що в свою чергу вказує на відсутність процесуального правонаступництва. Також, на думку, апелянта вказаний договір відступлення права вимоги є договором факторингу. Крім того, судом не взято до уваги, що ухвалами районного суду ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» вже двічі було відмовлено у задоволенні клопотання про заміну процесуального правонаступника.

У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - без змін. При цьому зазначає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для заміни процесуального правонаступника у справі через те, що АТ «Райффайзен Банк Аваль» не є кредитором ОСОБА_1 та не має права грошової вимоги за кредитним договором №014/0917/85/126833 від 18.12.2007 року.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

Питання процесуального правонаступництва врегульовано частиною першою статті 55 ЦПК України, відповідно до якої, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника.

Підставою для процесуального правонаступництва є правонаступництво у матеріальному правовідношенні, яке настало після відкриття провадження у справі. Таким чином, особливості здійснення процесуального правонаступництва визначаються особливостями норм матеріального права, що регулюють перехід прав й обов`язків у матеріальних правовідносинах від особи до її правонаступника, або в інших випадках зміни сторони у правовідносинах, з яких виник спір.

У кожному конкретному випадку для вирішення питання про можливість правонаступництва суду необхідно досліджувати відповідні фактичні обставини, передбачені нормами матеріального права. Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене статтею 55 ЦПК України, є переходом процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №1005/7136/2012 (провадження №61-18606св21) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 512 ЦК України дозволяє стверджувати, що відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги не є окремим видом договору, це правочин, який опосередковує перехід права. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України). По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу. Аналогічний висновок зроблений і Верховним Судом України в постанові від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс13».

Звертаючись до суду із заявою про заміну процесуального правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» посилалась на те, що Товариство є правонаступником АТ «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №014/0917/85/126833 від 18.12.2007 року та за іпотечним договором від 18.12.2007 року.

На обґрунтування поданої заяви та на підтвердження набуття права нового кредитора у зобов`язанні ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надав копію платіжного доручення №22821 від 22.04.19 (т.2 а.с.152); копію витягу з додатку №1 до Договору про відступлення прав №114/72/1 від 29.03.2019 року за договорами іпотек (реєстр іпотечних договорів від 24.04.2019 (т.2 а.с.158); копію витягу з додатку №7 до Договору про відступлення прав № 114/72/1 від 29.03.2019 року (т.2 а.с.159); копію платіжного доручення № Т284003337 від 29.03.2019 року (т.2 а.с.160); копію платіжного доручення № Т284003540 від 22.04.2019 року (т. 2 а.с.161).

При вирішенні питання про можливість заміни позивача у цій справі районний суд установив, що29 березня 2019 року та 24 квітня 2019 року між AT «Райффайзен Банк Аваль» та AT «ОКСІ БАНК», а в послідуючому між AT «ОКСІ БАНК» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладено договори відступлення прав вимог, відповідно до умов яких в порядку, обсязі та на умовах, визначених цими договорами, до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» перейшли права грошової вимоги до позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №014/0917/85/126833 від 18.12.2007 року та права іпотекодержателя за іпотечним договором від 18.12.2007 року.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про заміну позивача AT «Райффайзен Банк Аваль» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вказаний договір відступлення права вимоги є договором факторингу, виходячи з наступного.

Законодавцем розмежовуються шляхи набуття права вимоги на факторингові та позафакторингові операції (шляхом цесії).

Зазначені правочини не є аналогічними та різняться за певними критеріями: за предметом договорів, за формою вчинення договорів, за суб`єктним складом правочинів, за метою їх укладення.

Щодо розмежування за предметом договору слід зазначити, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, такі не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. Предметом договору факторингу згідно зі ст.1078 ЦК може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги).

При розмежуванні зазначених договорів за формою їх вчинення слід враховувати, що правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст.513 ЦК). Оскільки факторинг згідно з п. 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» є кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Відмінність зазначених договорів за суб`єктним складом полягає в тому, що відповідно до ст. 2, 512-518 ЦК за договором відступлення права вимоги учасниками цесії можуть бути будь-які фізичні або юридичні особи.

Аналіз ч. 1 ст. 1077 ЦК, ст. 350 ГК, ч. 5 ст. 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність», п. 1 ч. 1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» свідчить про те, що суб`єктний склад договору факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (ч. 2 ст. 1079 ЦК), фактора, яким може бути банк або інша банківська (фінансова) установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (ч. 3 ст. 1079 ЦК) та боржника, тобто набувача послуг чи товарів за первинним договором.

Щодо розмежування договорів відступлення права вимоги та факторингу за метою їх укладення слід враховувати, що згідно з п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

У розумінні п. 11 ч. 1 ст. 4 вказаного закону факторинг є фінансовою послугою.

Отже, метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права, тоді як метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

З огляду на це, можна зробити висновок, про те, що факторинг передбачає наявність одночасно трьох обов`язкових умов:

- первинний кредитор поступається новому кредиторові грошовою вимогою в цілях здобуття фінансування;

- новий кредитор сплачує первинному кредитору як компенсацію певну грошову суму (фінансування);

- новий кредитор отримує плату за користування грошовими коштами, наданими первинному кредиторові. Способи визначення доходу нового кредитора можуть бути самими різними - знижка з вартості боргу, відсотки, комісійні, їх поєднання.

Відсутність цих ознак, при відступленні права вимоги вказують на те, що має місце цесія або договір купівлі-продажу права грошової вимоги (ст. 656 ЦК України).

Однак, апелянт не наводить жодних доказів, які б доводили наявність, або відсутність таких ознак.

Враховуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що за всіма ознаками, вказані договори не можуть бути договорами факторингу, а є нічим іншим як договорами цесії, операції з якими не потребують отримання дозволів (ліцензії) від контролюючих органів, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Крім того, як вбачається з офіційної інтернет-сторінки Національного Банку України: https://kis.bank.gov.ua/Home/SrchViewLic/2763 ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» на день укладення договорів відступлення прав вимоги мала ліцензію на надання послуг з факторингу, яка була видана 11.05.2017 року та діяла до 09.06.2020 року за заявою Товариства.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Пилипчук Павло Петрович, залишити без задоволення, а ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 січня 2024 року.

Головуючий Судді