Справа № 712/5159/23
Провадження № 2/712/1990/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 грудня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.
при секретарі Білик О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні, -
Позивач звернувся з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про припинення права на частку у спільному майні. Просить
припинити право власності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на 1/9 частки квартири АДРЕСА_1 після померлої ОСОБА_4 , 1942 року народження, та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну йому частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 в розмірі 73 711,11 грн. Визнати право власності за ОСОБА_1 , на 1/9 частки квартири АДРЕСА_1 .
В обгрунтування позовних вимог зазначає, що на він є власником 7/9 частин квартири АДРЕСА_1 .
Згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.01.1997, йому належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 .
Після смерті батька ОСОБА_5 , він успадкував ще 1/3 частину указаної вище квартири, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 14.07.2015, реєстровий № 4344.
Після смерті матері ОСОБА_4 , відкрилась спадщина на належну їй 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 .
Позивач зареєстрував право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та 21.09.2022 у державного нотаріуса Першої Черкаської державної нотаріальної конторі та отримав свідоцтво про право власності за законом після смерті матері - ОСОБА_4 , яка померла (свідоцтво було видано на 1/9 частки).
Відповідачу ОСОБА_2 та третій особі ОСОБА_3 , які є братом та сестрою позивача було виділено по 1/9 частки у праві власності на квартиру. Відповідач своє право не реалізував, свідоцтво про право власності на 1/9 частини квартири не отримав, а сестра ОСОБА_3 зареєструвала право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та 21.09.2022 у державного нотаріуса Першої Черкаської державної нотаріальної конторі отримав свідоцтво про право власності за законом після смерті матері - ОСОБА_4 , яка померла (свідоцтво їй було видано на 1/9 частки).
Таким чином, квартира за адресою: АДРЕСА_2 належить позивачу, відповідачу та третій особі на праві спільної часткової власності з відповідними частками (йому належить 7/9 часток та по 1/9 частки належить відповідачу та третій особі.)
Зазначив, що третя особа ОСОБА_3 не має заперечень щодо спільного майна та має бажання про передачу йому в дар безоплатно 1/9 частки квартири.
Водночас, відповідач із сім`єю протягом 20 років проживає в Португалії, та має паспорт громадянина Португалії, там працює та має житло. Він ніколи не проживав та не був зареєстрований в даній квартирі ніякого інтересу до квартири не виявляв, та після отримання своєї частки в квартирі кошти на утримання не надає.
Згідно звіту про оцінку майна трикімнатної квартири АДРЕСА_3 станом на 10.05.2023 року складає 663 400 грн, а вартість спірної частки була визначена згідно зі звітом складає 73 711,11 грн., яку позивач зобов`язується внести на депозитний рахунок Соснівського районного суду м. Черкаси після відкриття провадження у повному обсязі.
Частка відповідача у майні є незначною і не може бути виділена в натурі, що підтверджується технічними характеристиками об`єкта.
Враховуючи, що спір щодо володіння та користування квартирою вирішити в добровільному порядку не є можливим, позивач вимушений був звернутися з даним позовом до суду.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 червня 2023 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Відповідачу було запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву та протягом п`яти днів - заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідач у встановлений судом строк не надіслав відзив на позов.
Позивач в судове засідання не з`явився, до початку розгляду справи його представник адвокат Білоглазенко Г.П. скерувала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без участі позивача. Заявлені вимоги підтримала. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Третя особа: ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечувала.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, із заявами чи клопотаннями до суду не звертався.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
З урахуванням положень статтей 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши всі обставини справи, суд приходить до наступного.
Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2, 3 ст. 77 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
В судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_1
на праві спільної часткової власності належить трьом співвласникам, а саме: позивачу ОСОБА_1 (7/9 частин - на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.01.1997 (1/3 частина), свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.07.2015, реєстровий № 4344.( 1/3 частина) та свідоцтва про право власності за законом від 21.09.2022 (1/9 частина); ОСОБА_3 - 1/9 частина на підставі свідоцтва про право власності за законом від 21.09.2022, ОСОБА_2 1/9 частина на підставі свідоцтва про право власності за законом від 21.09.2022.
За даними технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 , загальна площа квартири становить 61,3 кв.м. Квартира складається з 3 кімнат житловою площею 45,0 кв.м. Будинок панельного типу.
Згідно звіту про оцінку майна, виконаного ФОП ОСОБА_6 , трикімнатна квартира АДРЕСА_3 станом на 10.05.2023 року складає 663 400 грн. Ринкова вартість об`єкту оцінки в частці 1/9 становить 73 711,11 грн.
За відомостями Департаменту «Центр надання адміністративних послуг» від 25.05.2023, відсутні відомості про зареєстроване місце проживання (перебування) гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначає, що протягом 20 років відповідач проживає із сім`єю у Португалії та будь-якого інтересу до своєї частини квартири АДРЕСА_1 не виявляє, ніколи у квартирі не був зареєстрований та не проживав, коштів на утримання житла не надає.
Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до приписів статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно зі статтею 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом ч. ч. 1-3 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
Статтею 365 ЦК України унормовано, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.
Отже, за змістом зазначеної норми закону припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-яких із передбачених п.п. 1-3 ч.1 ст. 365 ЦК України підстав, які є самостійними, але за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.
Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.
Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику та членам його сім`ї, вирішується в кожному окремому випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об`єкта, який є спільним майном.
Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-81цс11, від 02 липня 2014 року в справі №6-68цс12, від 24 лютого 2016 року в справі №6-2784цс15,від 23 листопада 2016 року у справі №6-1943цс16 та в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року в справі №908/1754/17.
Надаючи оцінку кожній з підстав для припинення частки у спільному майні, яка визначена у ст. 365 ЦК України, суд зазначає наступне.
Так, відповідно до звіту про оцінку майна, виконаного ФОП ОСОБА_6 , трикімнатна квартира АДРЕСА_3 станом на 10.05.2023 року складає 663 400 грн. Ринкова вартість об`єкту оцінки в частці 1/9 становить 73 711,11 грн.
В ході розгляду справи установлено, що
На переконання суду, частка відповідача у квартирі не є істотною в розумінні п. 1 ч. 1 ст. 365 ЦК України, крім того, відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва, виділити в натурі 1/9 частку квартири, що належить відповідачу ОСОБА_2 технічно неможливо.
Також, на думку суду, спільне володіння і користування майном є неможливим, адже між сторонами неможливо встановити справедливий порядок користування майном, який би відповідав їх часткам.
Враховуючи те, що позивачем доведено суду наявність сукупності виключних обставин для припинення частки відповідачки у спірному майні, які передбачені ст. 365 ЦК України, та за відсутності будь-яких заперечень з боку відповідача, який до суду не з`явився та не скористався своїм правом подати письмовий відзив проти позову з посиланням на відповідні та допустимі письмові докази, як на обґрунтування своїх заперечень проти позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити.
При цьому, суд зважає, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника відповідача ОСОБА_2 .. Крім того, як убачається з матеріалів справи інший співвласник третя особа: ОСОБА_3 не заперечує проти задоволення позовних вимог та припинення права власності ОСОБА_2 на 1/9 його частку у спільному майні.
Згідно з вимогами абз. 4 ч. 2 ст. 364 ЦК України право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав грошову компенсацію, припиняється з дня її отримання.
Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої угоди судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості.
Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Таким чином, суд вважає, що у даному випадку є усі передбачені чинним законодавством підстави для припинення за ОСОБА_2 права власності на належні йому 1/9 частки у спільному майні, а саме квартирі АДРЕСА_1 з одночасним визнанням за ОСОБА_1 права власності на вказану частку нерухомого майна та стягненням з останнього на користь відповідача грошової компенсації вказаної частки, що складає 73 711,11 грн.
За таких підстав, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 16, 319, 356, 358, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 141, 247, 258, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -
Припинити право власності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на 1/9 частку квартири АДРЕСА_1 після померлої ОСОБА_4 , 1942 року народження.
Визнати право власності за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2
на 1/9 частки квартири АДРЕСА_1 .
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст. 354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: