Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/449/23

28 червня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого-судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

його представника, адвоката - Гандзюк І.Р.,

представників третьої особи - Попової Н.В., Білецької Г.Р.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

27.02.2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Надвірнянської міської ради, про позбавлення батьківських прав.

Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо малолітнього сина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та призначити його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном малолітнього брата - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві та просили їх задоволити в повному обсязі. Крім того зазначили, що не заперечують щодо заочного розгляду даної справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: органу опіки та піклування - служби у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області в судовому засіданні підтримала поданий до суду висновок про доцільність встановлення опіки та відповідність її інтересам дитини, та не заперечувала щодо задоволення позову ОСОБА_1 , зазначивши, що встановлення над малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - опіки та призначення його опікуном - ОСОБА_1 відповідає інтересам дитини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність на адресу суду не надходило.

Враховуючи наведене, зі згоди позивача та його представника, згідно ухвали від 28.06.2023 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, представників третьої особи, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти.

У відповідності до положень вказаної Конвенції, ЗУ «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.06 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…».

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає разом з рідним братом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку АДРЕСА_1 .

Їхня мати - ОСОБА_3 після народження останнього ( ОСОБА_2 ) померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 11.08.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис №146 від 11.08.2014 року (а.с.15).

Батьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являється ОСОБА_2 - відповідач по даній справі.

Як з`ясовано в ході розгляду справи, впродовж перших місяців після народження ОСОБА_2 відповідач як батько купляв йому одяг, продукти харчування, здійснював догляд дитини, проте в подальшому обов`язки по догляду за молодшим братом перейшли до позивача ОСОБА_1 та сестри ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка на даний час є повнолітньою і проживає за межами території України.

Також, як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача і не спростовано стороною відповідача, через проблеми з алкоголем та слабохарактерність відповідач як батько чим раз більше проявляв байдужість до своїх дітей, зокрема і до малолітнього ОСОБА_2 , який як дитина дуже потребував батьківської уваги.

Така поведінка ОСОБА_2 26.01.2017 року була предметом розгляду комісії з питань захисту прав дитини Надвірнянської районної державної адміністрації, яка констатувала, що останній як батько нехтує своїми обов`язками щодо виховання та утримання дітей: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Вказані обставини відповідач ОСОБА_2 не заперечував, однак просив не позбавляти його батьківських прав та запевняв, що виправиться.

Згідно витягу з протоколу за №1 від 26.01.2017 року, що міститься в матеріалах справи, комісія вирішила наступне:

1. Попередити та вказати батьку дітей - ОСОБА_2 , кардинально змінити своє ставлення до дітей, піклуватися про їхнє здоров`я, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, належним чином виконувати свої батьківські обов`язки.

2. Рекомендувати старшому сину - ОСОБА_1 у разі подальшого нехтування батьком своїх батьківських обов`язків, - повторно звернутися до Комісії з того ж самого питання.

3. Службі у справах дітей райдержадміністрації, через шість місяців, у випадку повторного звернення ОСОБА_1 винести питання на засідання Комісії, за заявою ОСОБА_1 , про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо неповнолітньої дочки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Разом з тим, як перевірено судом, з часу засідання зазначеної вище комісії минуло вже більше п`яти років, проте ставлення батька до малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 лише погіршилося, відповідач з ними не проживає, коштів на утримання дитини не надає та взагалі не цікавиться ним.

Дані обставини підтверджуються письмовими доказами, долученими до матеріалів справи, зокрема довідкою №12/01-10 від 03.02.2023 року, виданою Надвірнянським закладом дошкільної освіти (ясла-садок) «Світлячок» Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, згідно якої за час перебування малолітнього ОСОБА_2 в цьому закладі, а саме із 2016 року по 2020 рік батько ОСОБА_2 жодного разу не відвідав заклад, не приводив дитину та не забирав, не був присутнім на виховних заходах.

Інформація аналогічного змісту щодо ставлення батька до виконання своїх обов`язків, участі у вихованні дитини відображена і в характеристиці на учня 3-Б класу Надвірнянського ліцею №2 Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області ОСОБА_2 від 01.08.2022 року, зокрема вказано, що «… хлопчик доглянутий, отримує належну допомогу і підтримку від сім`ї, в якій виховується, а саме від старшого рідного брата ОСОБА_1 і його співмешканки ОСОБА_5 .

Батька ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , жодного разу в навчальному закладі не бачили. Останній ніколи будь-яким чином не цікавився своєю дитиною. Шукати контактів з батьком у класного керівника не було необхідності».

Дана характеристика видана за підписами директора навчального закладу та класного керівника малолітнього ОСОБА_2 .

Також, як вбачається із довідки КП «Надвірнянський некомерційний центр первинної медичної допомоги» Надвірнянської міської ради від 24.01.2023 року, батько ОСОБА_2 не цікавиться станом здоров`я дитини - ОСОБА_2 , натомість постійний догляд за останнім виконує його рідний брат ОСОБА_1 , тобто позивач по даній справі (а.с.11).

Вищенаведене підтверджується також актом обстеження умов проживання від 19.03.2023 року, складеним представниками Служби у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області та довідкою про проведену бесіду із малолітнім ОСОБА_2 (а.с.53, 54).

Судом з`ясовано, що на даний час позивач ОСОБА_1 разом з малолітнім братом ОСОБА_2 проживають в будинку батьків, де за власні кошти він зробив ремонт, підвів воду та централізоване опалення, створив для брата належні умови для фізичного, духовного та морального розвитку, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов, складеним депутатом Надвірнянської міської ради від 13.02.2023 року (а.с.8).

Встановлені в судовому засіданні та не спростовані відповідачем викладені вище обставини аналогічно підтверджені допитаними в якості свідків: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , показання яких логічні та послідовні, а тому не викликають сумніву в їх правдивості.

Позивач в ході розгляду справи ствердив, що дуже любить свого брата ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та фактично опікується ним від народження, а тому враховуючи наведені обставини виникла необхідність в отриманні юридичного статусу опікуна, в зв`язку з чим він змушений був звернутися із даним позовом до суду.

Наведені факти в своїй сукупності суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов`язками, а отже вважає, що з боку ОСОБА_2 мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.

Враховуючи положення п.8 ст.7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За встановлених судом фактичних обставин, суд вважає заявлені вимоги про позбавлення батьківських прав - обгрунтованими.

Враховуючи вище наведене суд вважає, що відповідач ухиляється від виховання та утримання своєї малолітньої дитини - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому прийшов до висновку, що наявні передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, сприятимуть захисту інтересів останнього.

Судом перевірено, що відповідач ОСОБА_2 , як батько, впродовж тривалого часу малолітньою дитиною зовсім не цікавиться, не займається ним та не виховує.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету №39 від 29.03.2023 року, комісія з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради вирішила вважати за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 щодо малолітньої дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.50, 51-52).

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, беручи до уваги наведене, а також ту обставину, що відповідач свою поведінку не змінив, суд вважає, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підлягають до задоволення.

Що стосується вимог позову ОСОБА_1 про встановлення над малолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - опіки та призначення його, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - опікуном останнього, суд зазначає наступне.

Згідно ч.3 ст.243 СК України, опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.

Статтею 244 СК України визначено, що опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначенні дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини.

Відповідно до ст.249 СК України, опікун, піклувальник зобов`язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, психічний, духовний розвиток, забезпечити одержання дитиною повної загальної середньої освіти. Опікун, піклувальник має право самостійно визначати способи виховання дитини з урахуванням думки дитини та рекомендацій органу опіки та піклування. Опікун, піклувальник має право вимагати повернення дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Опікун, піклувальник не має права перешкоджати спілкуванню дитини з її батьками та іншими родичами, за винятком випадків, коли таке спілкування суперечить інтересам дитини. Цивільні права та обов`язки опікуна, піклувальника встановлюються Цивільним кодексом України. Підстави для виникнення права на оплату послуг опікуна та піклувальника, її розмір і порядок виплати встановлюються Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч.3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Опіка або піклування встановлюються за місцем проживання фізичної особи, яка потребує опіки чи піклування, або за місцем проживання опікуна чи піклувальника, що визначено в ст.62 ЦК України.

Частинами другою - четвертою статті 63 ЦК України закріплено, що опікуном або піклувальником може бути лише фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

Згідно ч.ч.1, 3, 4 ст.67 ЦК України, опікун зобов`язаний дбати про підопічного, про створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням. Опікун вчиняє правочини від імені та в інтересах підопічного. Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Крім того, слід зазначити, що призначення піклувальника чи опікуна віднесено цивільним законодавством до повноважень суду лише при розгляді справ про обмеження цивільної дієздатності, визнання особи недієздатною, а також при розгляді інших цивільних справ, якщо стало відомо, що дитина залишилася без батьківського піклування (при розгляді судом справи про позбавлення батьківських прав, тощо). Лише за таких умов суд встановлює опіку чи піклування та призначає за поданням органу опіки та піклування опікуна чи піклувальника.

Пунктом 42 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24 вересня 2008 року за №866 визначено, що опіка, піклування над дитиною встановлюється рішенням районної, районної у м.м.Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради за наявності документів, зазначених у пункті 40 цього Порядку, або судом. Опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника.

У відповідності до висновку про доцільність встановлення опіки та її відповідність інтересам дитини, затвердженого рішенням виконавчого комітету №117 від 20.06.2023 року, який досліджено судом в процесі розгляду даної справи, комісія з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради прийшла до переконання, що ОСОБА_1 може взяти на виховання та спільне проживання свого брата та бути його опікуном у разі позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 (батька хлопчика), ІНФОРМАЦІЯ_4 , щодо малолітнього сина ОСОБА_2 .

Зазначені висновок про доцільність встановлення опіки та її відповідність інтересам дитини, а також рішення виконавчого комітету №117 від 20.06.2023 року долучені до матеріалів даної справи.

Отже, наведені вище обставини у їх взаємозв`язку також вказують на наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 щодо встановлення над малолітнім ОСОБА_2 , опіки та призначення його ( ОСОБА_1 ) - опікуном останнього.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання суду, встановлені обставини не спростовані в судовому засіданні стороною відповідача, зокрема щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо свого малолітнього сина, а тому враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, виходячи з інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150, 157, 164, 165, 166, 243, 244, 249 СК України, ст.ст.60, 62, 63, 67 ЦК України, постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.4, 12, 19, 76, 77, 78, 81, 89, 128, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрованого: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Надвірна, Івано-Франківської області, актовий запис про народження №157 від 20.08.2014 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області.

Встановити над малолітнім ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м.Надвірна, Івано-Франківської області, жителем: АДРЕСА_1 - опіку та призначити його опікуном - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителя: АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

складено 07.07.2023 року.