Єдиний унікальний номер: 448/1329/23
Провадження № 2/448/430/23
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

27.12.2023 м. Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді Гіряк С.І.

за участі секретаря судового засідання Семен І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 )

до

відповідача ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 )

предмет та підстави позову: про стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

учасники справи - не з`явилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача

1. ОСОБА_1 14.08.2023 звернулася з позовною заявою до ОСОБА_2 з вимогою про стягнення про стягнення додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 53 057,41 гривень.

2. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 20 лютого 2003 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 зареєстрований шлюб. У шлюбі в них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22 січня 2005 року шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає разом з ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19 лютого 2010 року по справі № 2-180 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 в розмірі, 500 гривень щомісячно, починаючи з 09 лютого 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13 травня 2022 року по справі

№448/103/22 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в розмірі 1300 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не пізніше досягнення нею 23 років.

Вказує, що позивачка понесла додаткові витрати на утримання дитини, зокрема витрати на навчання, оздоровлення та лікування. Зазначає, що ОСОБА_3 є студенткою денної форми навчання Інституту комп?ютерних наук та інформаційних технологій НУ «Львівська політехніка». Згідно Договору № 15-3 від 27 серпня 2020 року про надання освітніх послуг виконавець, навчання в особі Національного університету «Львівська політехніка» бере на себе зобов?язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги. На виконання умов договору, позивачкою було оплачено навчання ОСОБА_3 на загальну суму 69 690,00 гривень. У зв?язку з чим просить стягнути з відповідача половину вартості навчання 34 845,00 грн. Крім цього, позивачка понесла витрати за проживання ОСОБА_3 у гуртожитку в розмірі 4800, грн., половина яких підлягає стягненню з відповідача.

Позивачка також понесла витрати на лікування ОСОБА_3 згідно виписки центу сучасної стоматології щодо наданих медичних послуг. Загальна вартість витрат позивачки пов?язаних з лікуванням ОСОБА_3 становить 7 050, гривень. У зв?язку з чим, з відповідача підлягає стягненню 3 525,00 гривень.

Вказує, що також понесла витрати на оздоровлення ОСОБА_3 . Зокрема, згідно договору про надання туристичних послуг від 15 липня 2021 року та розрахункової квитанції - у розмірі 9 280,62 гривень. Згідно договору про надання туристичних послуг №18/4/1 від 18 квітня 2019 року та розрахункової квитанції у розмірі 8600,00 грн. Згідно договору про надані туристичних послуг №15/9 від 15 вересня 2020 року та розрахункової квитанції - у розмірі 6 694,00 грн. Загальна сума витрат позивачки на оздоровлення дитини становить 24 574,82 гривень. Тому, з відповідача підлягає стягненню 12 287,41 гривень.

За наведених обставин вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача додаткові дитини на утримання дитини в розмірі 53 057,41 грн.

Правовою підставою зазначає ст.ст 185, 199 СК України.

3. Представник відповідача 24.11.2023 подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що просить відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Посилається на те, що в обгрунтування позовних вимог позивачка вказує, що вона понесла додаткові витрати на утримання дитини, зокрема витрати на навчання, оздоровлення та лікування. На підтвердження вказаного позивачка додає відповідні квитанції про оплату вартості навчання дитині, а також квитанції про оплату проживання в гуртожитку, квитанції, які підтверджують понесення витрат на лікування ОСОБА_3 , а також розрахункові квитанції на підтвердження витрат, понесених із оздоровленням дитини. Загальна сума додаткових витрат на утримання ОСОБА_3 , як зазначила позивачка, і які нібито підлягають стягненню з відповідача становить 53 057,41 грн. Також, обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на норми ст. 185 СК України, яка регулює додаткові витрати на утримання дитини.

Звертає увагу, що особа віком від 18 років є повнолітньою згідно Закону України Про охорону дитинства". Донька сторін ОСОБА_3 вже не є дитиною в розумінні 1 Закону України "Про охорону дитинства", оскільки 13.10.2021 року досягла повноліття.

Вказує, що, положення ст. 185 СК України, яка регулює виключно питання стягнення додаткових витрат на утримання дитини, не можуть застосовуватися до вказаних правовідносин у даній справі, оскільки ОСОБА_3 вже досягла повноліття.

Крім того, зазначає, що згідно ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов?язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв?язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Разом з тим, статтею 199 СК України передбачений обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов?язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов?язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов?язань, обов?язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Стверджує, що законодавством передбачений обов?язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання, які продовжують навчання і у зв?язку з цим потребують матеріальної допомоги. Проте, обов?язок компенсовувати додаткові витрати на повнолітнього законодавством непередбачений.

Просить суд врахувати, що позивачкою не заперечується той факт, що рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13.05.2022 року з відповідача ОСОБА_2 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в розмірі 1300 гривень щомісячно, починаючи з 26.01.2022 року і до закінчення навчання, але не пізніше 23 років.

Зазначає, що відносини між сторонами регулюються статтею 199 СК України (утримання дитини, яка продовжує навчання), тому правила ст. 185 СКУ, на які посилається позивачка у змісті позовної заяви, не застосовуються.

Наголошує, що додаткові витрати в даному випадку були викликані не особливими обставинами у вигляді розвитку здібностей дитини в розумінні статті 185 СК України, а у зв?язку з бажанням дитини продовжити навчання у вищому навчальному закладі.

Щодо вимог позивачки про стягнення додаткових витрат на відпочинок та оздоровлення дитини, вважає надані позивачкою докази (розрахункові квитанції та договори про надання туристичних послуг неналежними та недопустимими доказами, оскільки призначення платежів є саме: оплата за туристичні послуги за ОСОБА_1 , а не за ОСОБА_3 , платником за дані послуги є ОСОБА_1 , а також відсутні будь-які докази, що дана оплата була саме за відпочинок та оздоровлення ОСОБА_3 . При цьому, матеріали справи не містять обгрунтувань та доказів щодо необхідності такого відпочинку та оздоровлення саме ОСОБА_3 .

Стверджує, що крім цього, статтею 256 Цивільного кодексу України визначено поняття позовної давності, згідно з якою це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тобто позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відтак, позивачка просить суд стягнути додаткові витрати на утримання дитини за період починаючи з 18.04.2019 року, однак до суду з позовом звернулась лише 14 серпня 2023 року, тобто поза межами строків позовної давності.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 43, 62, 182-183 ЦПК України просить у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити у повному обсязі.

ІІ. Позиція учасників справи

4. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, 27.12.2023 представник позивачки подала заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити у їх відсутності, вказала, що позов підтримує повністю та просить його задовольнити.

5. Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, його представник 27.12.2023 подав заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без їх участі, зазначив, що просить відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі

6. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК), у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

7. Ухвалою суду від 16.08.2023 постановлено проводити розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

8. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

9. Дослідивши надані документи і матеріали, на яких ґрунтуються позовні вимоги та доводи сторони відповідача, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного висновку.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст правовідносин

10. 20 лютого 2003 року між ОСОБА_1 та відповідачем, ОСОБА_2 , зареєстрований шлюб. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу № НОМЕР_1 розірваний від 22.01.2005.

11. Позивачка та відповідач є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 згідно свідоцтва про народження № НОМЕР_2 .

12. Дитина проживає разом з ОСОБА_4 та перебуває на її утриманні. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 19 лютого 2010 року по справі № 2-180 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки, ОСОБА_3 , в розмірі, 500 гривень щомісячно, починаючи з 09 лютого 2010 року і до досягнення дитиною повноліття.

13. Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 13 травня 2022 року по справі №448/103/22 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в розмірі 1300 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не пізніше досягнення нею 23 років.

14. ОСОБА_3 є студенткою денної форми навчання Інституту комп?ютерних наук та інформаційних технологій НУ «Львівська політехніка». Згідно Договору № 15-3 від 27 серпня 2020 року про надання освітніх послуг виконавець, навчання в особі Національного університету «Львівська політехніка» бере на себе зобов?язання за рахунок коштів замовника здійснити надання одержувачу освітньої послуги. На виконання умов договору, позивачка оплатила навчання ОСОБА_3 на загальну суму 69 690,00 гривень, що підтверджується доданими до заяви квитанціями.

15. Позивачка також понесла витрати на лікування ОСОБА_3 . Загальна вартість витрат позивачки пов?язаних з лікуванням ОСОБА_3 становить 7 050, гривень.

16. Позивачка долучила до матеріалі справи договір про надання туристичних послуг від 15 липня 2021 року та розрахунокові квитанції на суму 9 280,62 гривень. Згідно договору про надання туристичних послуг №18/4/1 від 18 квітня 2019 року та розрахункової квитанції у розмірі 8600,00 грн. Згідно договору про надані туристичних послуг №15/9 від 15 вересня 2020 року та розрахункової квитанції у розмірі 6 694,00 грн.

Вказані витрати здійснені позивачко ОСОБА_1 .

Загальна сума витрат позивачки на оздоровлення дитини становить 24 574,82 гривень.

V. Застосоване судом законодавство

А. Загальні засади судочинства

17. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

18. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

19. Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

20. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

21. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Б. Щодо стягнення додаткових витрат на дитину

22. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

23. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може братии участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

24. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Висновок Суду

25. Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, позивачка посилається на те, що понесла додаткові витрати на утримання дитини, зокрема: навчання, лікування, оздоровлення, половину з яких в розмірі 53 057,41 грн., просить стягнути з відповідача як батька дитини.

Правовою підставою позовних вимог зазначає ст.ст. 185, 199 СК України.

26. При дослідженні доказів, долучених до позову, встановлено, що дитина сторін спору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27. Крім того, встановлено, що рішення Мостиського районного суду Львівської області від 13 травня 2022 року по справі №448/103/22 вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в розмірі 1300 грн. щомісячно до закінчення навчання, але не пізніше досягнення нею 23 років.

28. Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

29. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

30. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

31. Виходячи встановлених обставин та наведених норм, суд приходить до переконання, що в даному спорі не підлягає застосуванню правова норма передбачена ст. 185 СК України, яка визначає стягнення додаткових витрат на дитину. Оскільки особа віком від 18 років є повнолітньою згідно Закону України Про охорону дитинства". В даному спорі встановлено, що дочка учасників спору є повнолітньою особою, на не є дитиною в розумінні сімейного законодавства України.

32. А згідно ст. 199 СК України, рішенням суду від 13.05.2022 із відповідача стягуються аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання до закінчення навчання, але не пізніше досягнення нею 23 років.

33. Правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

34. Встановлено, що позивачем не долучені докази, які б дали право визнати доведеними позовні вимоги, відсутня ступінь достовірності наданих стороною позивача доказів, за яких суд має визнати тягар доведення знятим, а фактичну обставину доведеною.

Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших встановлених судом обставин.

35. Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, дійшов висновку про недоведеність позовних вимог в заявлених межах та про відсутність існування правових підстав для їх задоволення.

36. Суд наголошує, що дана справа розглядається в рамках цивільного судочинства, де позивач звернувся за захистом своїх прав, керуючись нормами матеріального права та ЦПК України. Положеннями процесуального закону, який регулює правила розгляду даних справ, визначено, що розглядаючи цивільні справи, Суд керується принципом диспозитивності та змагальності, які визначають, що кожна сторона повинна самостійно подавати докази та доводити ті обставини на які посилається, в тому числі, шляхом подання доказів, заявлення клопотань і несе ризик настання наслідків пов`язаних із вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування заявлених вимог не може перебирати на себе суд або інша сторона. Рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 12, 13 та 81 ЦПК України).

Враховуючи принцип пропорційності між застосованим заходом та переслідуваною метою, якою є захист порушених прав заявника в аспекті статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримуючись загальних засад цивільного законодавства, таких як справедливість, добросовісність та розумність, та на забезпечення виконання завдань цивільного судочинства щодо ефективного захисту порушених, невизнаних прав та інтересів, з огляду на наведені положення закону, виходячи із меж заявлених позовних вимог та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю.

В. Щодо застосування позовної давності, Суд виходить з наступного

37. Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з даною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно вимог ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Виходячи із змісту вимог статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем.

Аналогічна правова позиція вказана у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц.

38. При вирішення даного спору, суд прийшов до переконання про відмову повністю у задоволенні позовних вимог, з якими звернулася позивачка, судом не встановлені порушення права або охоронюваного законом інтересу позивачки відповідачем. Тому відсутні підстави для застосування позовної давності, на яку посилався представник відповідача, як на підставу для відмовлення у задоволенні позову.

VI. Судові витрати

39. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

40. Враховуючи вимоги ЦПК України і те, що у задоволенні позову позивачам було відмовлено у повному обсязі, понесені стороною судові витрати слід залишити за ними.

Керуючись ст. ст. 180, 185, 199 СК України, ст. 261 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 247, 258, 259, 263- 265, 268, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

1. В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини відмовити.

2. Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

3. Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.

4. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

5. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

6. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

7. Копію рішення, після набрання ним законної сили, надіслати до Мостиського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Яворівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) ;

Відповідач: ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Повний текст рішення складений 30.12.2023.

Суддя Світлана ГІРЯК