печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Соколова О.М.,

при секретарі судового засідання - Матвійчуку В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 757/32022/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Української військово-медичної академії про зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року до Печерського районного суду м. Києва надійшов позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Української військово-медичної академії (далі - відповідач, УВМА) про зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, в якому позивач просить суд зобов`язати відповідача виплатити позивачу середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі копії наказу про звільнення - з 01.08.2022 року по 21.10.2022 року.

В обґрунтування позову зазначив про те, що позивач працював у відповідача на умовах строкового трудового договору (за контрактом) і був звільнений 31.07.2022 року по його закінченню на підставі п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю (далі - КЗпП України). При звільненні позивач отримав лише трудову книжку, з відповідним записом в ній про звільнення. Решту визначених чинним законодавством документів, що належать до видачі у день звільнення, відповідачем видано позивачу не було. Отримати копію наказу про звільнення позивачу вдалося лише після подання запиту на доступ до публічної інформації відносно його звільнення на вищий орган управління відповідача на Міністерство оборони України. Копію наказу про звільнення позивачем отримано 21.10.2022 року. Вказав, що посилання відповідача в його супровідному листі до копії наказу про звільнення позивача, про те, що копія цього наказу не надавалась позивачу, оскілки він не з`являвся на тимчасове розташування відповідача, є надуманим задля уникнення визначеної чинним законодавством відповідальності.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 18.11.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження з повідомлення сторін відкрито провадження та призначено судове засідання та роз`яснено відповідачу право не пізніше п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали надати відзив на позовну заяву.

13.07.2023 року на адресу суду від позивача надійшла заява про приєднання до матеріалів справи доказів про заробітку плату позивача.

25.07.2023 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній заперечує проти позовних вимог, вважає їх безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Вказав,що в діях позивача вбачається недобросовісне здійснення його процесуальних прав, оскільки позивач для отримання документів про звільнення безпосередньо до УВМА жодного разу не звертався. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

16.08.2023 року на адресу суду від представника відповідача надійшли заперечення на відповідь на відзив

15.11.2023 року на адресу суду від позивача надійшли письмові пояснення.

Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі позивача, вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Проте в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи без участі представника відповідача, просив відмовити у задоволенні позовних вимог - повністю.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

За наведених обставин, суд, приходить до висновку про розгляд справи у відсутність учасників, на підставі наявних в ній доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві, які були досліджені судом, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що позивач працював в Українській військово-медичній академії з 01 березня 2021 року на посаді доцента кафедри військової загальної практики - сімейної медицини факультету підготовки військових лікарів на підставі контракту з науково-педагогічним працівником.

Відповідно до копії трудової книжки позивача, останній був звільнений 31.07.2022 року у зв`язку з закінченням строкового трудового договору (контракту) на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Так, згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Із змісту позовної заяви вбачається, що при звільненні позивач отримав трудову книжку із записом про підстави звільнення та номер наказу наказу в місці попередньої дислокації УВМА.

Попередньої домовленості або згоди між позивачем та УВМА щодо альтернативних способів пересилання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин між роботодавцем та працівником відповідно до п. 2 ст. 7 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» - не існує.

15.08.2022 року позивач звернувся до Міністерства оборони України з вимогою надати інформацію про розміри оплати праці. Разом з тим, копію наказу про звільнення він при цьому не вимагав.

Відповідно до матеріалів справи, 13.10.2022 року позивач звернувся з запитом на інформацію до Міністерства оборони України надати передбачені ст.ст. 47, 116 КЗпП України документи при звільненні ОСОБА_1 з посади доцента кафедри військової загальної практики-сімейної медицини факультету підготовки військових лікарів Української військово-медичної академії.

Так, листом № 593 від 17.10.2023 року Міністерства оборони України за підписом начальника Української військово-медичної академії полковника м/с Валерія Савицького ОСОБА_1 було повідомлено, що витяг з наказу про звільнення останньому не надавався оскільки ОСОБА_1 не з`явився в місце тимчасового розташування Академії для отримання зазначених документів.

Відповідь на звернення із копією наказу про звільнення надіслана позивачу 17.10.2022 року, що свідчить про відсутність з боку відповідача перешкоджанню отримати копію наказу про звільнення.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, що позивач безпосередньо звертався до УВМА для отримання документів про звільнення, надходили лише запити від командування Медичних сил Збройних мил України, відповідно до яких відповідачем надавалися відповіді на вказану позивачем адресу.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з чч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Враховуючи викладене у задоволенні позову ОСОБА_1 до Української військово-медичної академії про зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 55 Конституції України, ст. ст.1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Української військово-медичної академії про зобов`язання виплатити середній заробіток за весь час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Печерський районний суд м. Києва до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складання повного тексту рішення 05.12.2023 року.

Суддя О.М. Соколов