Єдиний унікальний номер справи 183/6892/22
Провадження № 2/183/1231/23

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 квітня 2023 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з участю секретаря судового засідання Коссовича А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Новомосковськ Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання нерухомого майна, яке є у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що їм з відповідачем на праві спільної часткової власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Іх частки є рівними, а саме кожному належить по 1/2 частині вищезазначеного нерухомого майна, право власності вони з відповідачем набули за результатами проведеної приватизації житла, однак правовстановлюючих документів вона надати не може, оскільки останні перебувають у відповідача. Зазначила, що відповідач фактично з 2001 року не проживає в будинку, хоча й залишається в ньому зареєстрованим. Вона проживає у зазначеному житловому будинку із ОСОБА_3 , який також в ньому зареєстрований, веде поточні ремонти та сплачує комунальні послуги. Так, позивач зазначила, що за період з 2011 року по 2016 рік загальна сума витрат на придбання матеріалів для проведення поточного ремонту будинку склала 7 033,21 грн., а сума витрат на сплату комунальних послуг за період з 2018 року по 2021 рік склала 42 441,19 грн.

Додала, що вона неодноразово зверталась на адресу відповідача із вимогою компенсації половини затрат на проведення поточного ремонту будинку та на сплату комунальних платежів, однак отримувала відмови з посиланням на те, що відповідач у будинку не проживає та ніякого відношення до вищезазначених витрат не має.

У зв`язку з чим, з метою відновлення свого порушеного права та посилаючись на положення ст.ст. 322, 360, 526, 544 ЦК України, вона звернулась до суду із цим позовом та просить стягнути з відповідача на її користь половину витрат понесених нею на утримання житлового будинку в загальному розмірі 24 737,20 грн., з яких: 3 516,60 грн. половина суми коштів на ремонт будинку та 21 220,60 грн. половина сплаченої суми за газопостачання та вирішити питання стосовно судових витрат.

19 грудня 2022 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване місце проживання фізичної особи-відповідача (а.с. 27). Ухвалою судді від 20 грудня 2022 року постановлено про прийняття позовної заяви до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін і відкрито провадження у справі (а.с. 28). Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року було відмовлено позивачеві в задоволенні клопотання про витребування доказів.

У судове засіданні позивач ОСОБА_1 не з`явилась, про день, місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи не подавала, тому суд вважає можливим розглянути справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином,причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подавав.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши наявні письмові докази, приходить до таких висновків.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується паспортом громадянина України, виданого на ім`я позивача і наданого суду у засвідченій останньою копією, а також довідкою № 13903/1/6301-22 від 15 грудня 2022 року, наданою у відповідь на запит суду (а.с. 8-10, 27).

Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду, складеного 18 вересня 2002 року і наданого суду в засвідченій позивачем копії, домоволодіння розташоване в с. Шебелинка Харківської області, номер будинку та вулиця розташування не зазначена, в останньому міститься відмітка про те, що таке нерухоме майно належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках, а саме по 1/2 частці кожному (а.с. 13-19).

Будь-яких доказів належності нерухомо майна, а саме житлового будинку АДРЕСА_1 , на праві приватної, спільної часткової власності сторін матеріали справи не містять, а долучений позивачем в копії технічний паспорт не може бути прийнятий судом в якості доказу, оскільки з нього неможливо ідентифікувати адресу місцезнаходження нерухомого майна, а сам технічний паспорт не свідчить про виникнення права власності.

Позивачем надано у засвідченій копії повідомлення ТОВ "Харківгаззбут" № 617-Пв-11919-1221 від 29 грудня 2021 року, відповідно до якого за особовим рахунком ОСОБА_1 станом на 01 грудня 2021 року заборгованість за газопостачання відсутня, за період з 01 січня 2018 року по 30 листопада 2021 року було сплачено 42 441,19 грн. (а.с. 12).

Крім того, суду надано у засвідчених позивачем копіях, товарні чеки про придбання будівельних матеріалів та міжкімнатної двері № 2 від 27 грудня 2012 року на суму 130,00 грн. та № б/н від 20 липня 2016 року на суму 1 124,00 грн., платника за цими товарними чеками ідентифікувати неможливо (а.с. 22). А також надано комерційну пропозицію на встановлення металопластикових вікон № 78760 від 27 квітня 2011 року за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 5 201,29 грн., без доказів проведення оплати такої пропозиції (а.с. 20).

Спір між сторонами виник з приводу компенсації позивачу частини сплачених коштів за комунальні послуги в порядку регресу.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, зазначений у ст. 16 ЦК України, зокрема відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч. 2 ст. 370 ЦК України).

За приписами статті 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний утримувати майно, що йому належить та брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, тобто нести витрати, які є об`єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані. Факт не проживання співвласника у будинку, не позбавляє його обов`язку з утримання спільного майна.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які виконали солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування у рівній частці (право зворотної вимоги - регрес).

Ураховуючи положення статті 541 ЦК України, зобов`язання з оплати витрат за житлово-комунальні послуги, наданих за адресою спільної квартири сторін є солідарними.

Відповідно до ч. 1 ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього.

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги - регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 521/3743/17-ц (провадження № 61-26462св18) та від 19 серпня 2020 року у справі № 703/2200/15-ц (провадження № 61-7289св20).

За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. А згідно зі ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.ч. 1, 6, 7 ст. 81 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторони. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд зауважує, що будь-яких доказів належності сторонам на праві спільної часткової власності нерухомого майна, а саме житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , позивачем не надано. Крім того, суду не надано належних доказів, як понесення саме позивачем витрат на утримання житлового будинку та сплату комунальних послуг, так і їх розміру, а тому суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 82, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274, 280-282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на утримання нерухомого майна, яке є у спільній частковій власності відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду складено і підписано 14 квітня 2023 року.

Суддя Г.Є. Майна