Справа № 127/6056/23
Провадження № 2/127/693/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2023 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

за участю секретаря судового засідання Коровай А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування житлом,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у березні 2023 року звернулася до суду із позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування житлом.

Позов мотивовано тим, що в квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали ОСОБА_2 , її чоловік ОСОБА_3 та їх єдина дочка ОСОБА_4 .

ОСОБА_1 по справі з дитинства перебувала в дружніх стосунках з ОСОБА_4 та її сім`єю. ОСОБА_4 не була заміжня не мала дітей, тому, після її смерті в 2009 році, позивач почала допомагати батькам померлої морально та матеріально.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 . Позивач допомагала його дружині з організацією похорон та частково оплатила ритуальні обіди. Після смерті чоловіка, ОСОБА_2 повністю не оправилась, почала хворіти. Позивачка приділяла її більше уваги та турботи і ставилась до неї як до члена родини. У відповідь ОСОБА_5 ставилась до неї як до дочки.

З 2018 року стан здоров`я у ОСОБА_2 погіршився, і вона все частіше просила позивача залишитись в неї пожити спочатку на пару днів, а потім тижнів.

Згідно довідки за № 2776 від 27.10.2020 року виданої ГУ ПФУ у Вінницькій області, ОСОБА_2 не отримувала пенсії, а жила за рахунок коштів, що були заощаджені ще за час проживання у шлюбі з чоловіком.

Так як стан здоров`я ОСОБА_2 погіршувався і вона постійно потребувала підтримки, позивачка на її прохання в жовтні 2018 року переїхала на постійне місце проживання в кв. АДРЕСА_1 . Вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, значна частина якого витрачались на лікування, так як з літа 2019 року ОСОБА_2 почала жалітись на погане самопочуття і постійні болі.

В січні 2020 року ОСОБА_2 поставили діагноз рак шлунку IV стадії. В лютому 2020 року ОСОБА_2 була прооперована, але позитивних результатів операція не дала.

Весь цей час ОСОБА_1 постійно проживала з ОСОБА_2 готувала для неї дієтичні страви, контролювала прийом ліків доглядала за нею і підтримувала морально.

30.06.2020 року Запорожець склала заповіт на користь ОСОБА_1 , згідно якого вона заповіла все своє майно позивачці. ОСОБА_2 пояснила свій вчинок тим, що ОСОБА_6 стала її другою дочкою, а інших родичів в неї не має.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла в м. Жмеринка.

ОСОБА_1 за свої кошти здійснила поховання ОСОБА_2 в с. Якушинці Вінницького району та оплатила ритуальні обіди та, через рік, встановила на могилі пам`ятник також і для чоловіка та доньки.

У встановлений законодавством шестимісячний строк ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса ВМНО І.Є. Домбровської із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_2 . Після відкриття спадкової справи, з`ясувалось, що на квартиру АДРЕСА_1 , в якій вони проживали разом зі спадкодавицею, не було оформлено право власності.

На момент звернення до суду, позивачка продовжує проживати в спірній квартирі і продовжує виконувати обов`язки квартиронаймача, а саме проводить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги, встановила лічильники на водопостачання та водовідведення, провела інтернет. Жодних претензій щодо її проживання в квартирі ніхто не пред`являв.

Так як позивачка, постійно проживає в спірній квартирі понад чотири роки, вона бажає зареєструвати своє місце проживання за фактичним місцем проживання та сплачувати комунальні послуги від свого імені, але не має такої можливості, так як нею не укладений договір житлового найму, що і стало причиною звернення до суду.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернулася до суду та просила визнати за нею право користування житловим приміщенням та укладання договору житлового найму на квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали.

Представники виконавчого комітету Вінницької міської ради в судовому засіданні поклалися на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що бувала в гостях у Запорожець. Позивач піклувалась померлою та між ними склались спільні родинні відносини. ОСОБА_2 дуже піддалась після смерті чоловіка, коли їй поставили діагноз, позивач переїхала у Вінницю.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що з 2016 року знала ОСОБА_9 , були в гостях один в одного. В 2018 році позивач переїхала у м. Вінниця, де й проживала як до смерті ОСОБА_9 , так і по даний час. Запорожець була як член сім`ї, разом були на всі свята, допомагала свідку, яка є невісткою позивача, з вагітністю, в подальшому здійснювали її поховання.

Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до акту опиту сусідів № 53, затвердженого начальником МКП «УК «Замостя» від 01.02.2023 року, встановлено, що позивач ОСОБА_1 дійсно проживала без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з осені 2018 року разом із ОСОБА_2 , так як остання важко хворіла, після смерті ОСОБА_2 . ОСОБА_1 продовжує постійно проживати в даній квартирі на сьогоднішній день без реєстрації.

30.06.2020 року Запорожець склала заповіт на користь ОСОБА_1 , який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Гандурською Н.І. Згідно заповіту вона заповіла все своє майно позивачу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла у віці 72 роки, відповідний актовий запис № 3137, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 від 21.10.2020 року.

Відповідно до довідки лікаря ординатора, онкоторакального хірурга категорії Подільського регіонального центру онкології О.А. Луценко, ОСОБА_1 дійсно постійно супроводжувала ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 при відвідуванні останньою онкоторакального хірурга другої категорії Подільського регіонального центру онкології ОСОБА_10 в період з січня 2020 року по жовтня 2020 року. Зі слів ОСОБА_2 було відомо, що ОСОБА_11 проживаючи з нею, здійснювала післяопераційний догляд за ОСОБА_2 коли вона перебувала на стаціонарному лікуванні, так і, в подальшому, на амбулаторному; організовувала режим харчування та лікування хворої на дому. Також ОСОБА_1 отримувала рецепти на придбання ліків та оплачувала лікування ОСОБА_2 .

Як вбачається з доданих до позову медичних документів, ОСОБА_1 з вересня 2020 року отримувала для ОСОБА_2 знеболювальні наркотичні препарати та особисто робила ін`єкції.

ОСОБА_1 за свої кошти здійснила поховання ОСОБА_2 та оплатила ритуальні обіди, що підтверджується довідкою ПП «Милосердя-В» № 45 від 17.10.2020 року та товарними чеками.

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Домбровської І.Є. від 12.06.2023 року № 47/01-16 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Добровською І.Є., після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , яка мешкала в АДРЕСА_2 , заведено спадкову справу № 17/2020. Із заявою про прийняття спадщини звернулася громадянка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (заява від 27.10.2020 року за № 39). За матеріалами вищевказаної спадкової справи єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , є громадянка ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Позивач продовжує проживати в спірній квартирі і продовжує виконувати обов`язки квартиронаймача, а саме проводить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги, встановила лічильники на водопостачання та водовідведення, провела інтернет, що підтверджується доказами.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 61 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК Української РСР) користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно з частиною першою статті 63 ЖК Української РСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Згідно ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (далі Закон) встановлено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Місце перебування адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік (пункт 3 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частин першої, другої статті 29 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі статтею 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання.

Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).

Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції.

Принцип пропорційності у розумінні ЄСПЛ полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Вирішуючи спір у справі, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази, перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково зазначити правові аргументи на їх спростування.

Саме такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 296/4642/19, провадження № 61-2708св20.

Судом встановлено, що позивач проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 з осені 2018 року та несе витрати з її утримання, законність її проживання відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом виконавчий комітет Вінницької міської ради протягом усього часу проживання ОСОБА_1 не заявляв.

Також суд вважає за потрібне зазначити, що іншого житла позивач не має, що свідчить про те, що вона має достатні та триваючі зв`язки з конкретним місцем проживання, а зазначене житлове приміщення є в цілому її «житлом» у розумінні статті 8 Конвенції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 47, 55 Конституції України, ст.ст. 29, 310 ЦК України, ст.ст. 4, 6, 10, 12, 13, 81-83, 141, 247, 263-264, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до виконавчого комітету Вінницької міської ради про визнання права користування житлом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право користування житловим приміщенням та укладання договору житлового найму на квартиру АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач виконавчий комітет Вінницької міської ради, місцезнаходження: вул. Соборна, 59, м. Вінниця, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 25512617.

Суддя