Провадження№ 2/522/1691/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Коноваленко В. О.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» (надалі ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА») про відшкодування шкоди, заданої унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позову зазначив, що 25.06.2019 приблизно о 13 год 55 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz, д.н. з. НОМЕР_1 , порушив вимоги п. 16.11. Правил дорожнього руху та дорожнього знаку 2.1, не надав дорогу мопеду «Viper» під керуванням позивача, у результаті чого відбулося зіткнення указаних транспортних засобів. Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до медичного закладу.

25 червня 2019 року за фактом настання вказаної події внесено відомості до ЄРДР за № 0000585 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Під час досудового розслідування по кримінальному провадженню було призначено та проведено судово-медичну експертизу, виявлено у позивача тілесні ушкодження, що відповідно до «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Постановою суду кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 ч. 1 ст. 286 КК Українибуло закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» відповідно до полісу № АМ 8881090 від 11.01.2019.

У зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивачу було проведено операцію по встановленню комплекту фіксаторів для накістного остеозинтезу стегнової кістки вартістю 18 200 грн та комплекту фіксаторів для інтрамедулярного остеозинтезустегнової кістки вартістю 23 400 грн, також ним витрачено на транспортування та діагностику 7 754 грн. Після дорожньо-транспортної пригоди позивачу встановлено першу групу інвалідності, отримані травми призвели до стійкої втрати працездатності, позивача визнано непридатним до служби в органах Національної Поліції та звільнено зі служби. Під час лікування ним було придбано ліки та здійснено витрати на медичні дослідження на загальну суму 130 970 грн. Також позивачу було завдано моральної шкоди, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, він був позбавлений можливості жити повноцінним життям, змушений був тривалий час перебувати на лікуванні, користуватися інвалідним візком. Шість місяців позивач провів на лікарняному ліжку, відчуваючи сильний фізичний біль та моральні страждання, які тривають і досі. Повністю відновити стан здоров`я позивач не може, на даний час потребує значних коштів на придбання ліків та реабілітацію у відповідних закладах. Також позивач, унаслідок отриманих травм позбавлений можливості вибору роботи за власним бажанням, обмежений у можливості пересування.

Також позивач указує, що унаслідок дорожньо-транспортної пригоди було знищено належний йому транспортний засіб мотоцикл «Viper» вартістю 10 000 грн.

На підставі наведеного, позивач просив стягнути з ПрАТ «ГРАВЕ УКРАЇНА» на свою користь 49 770 грн у відшкодування вартості комплектів фіксаторів остеозинтезу стегнової кістки з урахуванням комісії банку при проведенні платежів, а також витрат на транспортування та діагностику; 150 228 грн страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності; 10 000 грн у відшкодування вартості належного позивачу мотоцикла, який було знищено в результаті ДТП та 90 000 грн матеріальної шкоди, завданої внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності. Також позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду, завдану позивачу внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності (заробіток) в розмірі 138 225 грн; 130 970 грн у відшкодування витрат на лікування, а також 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

У відзиві на позовну заяву ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» зазначає, що у разі встановлення судом вини ОСОБА_2 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, страховик не заперечує проти стягнення з нього на користь позивача матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням у розмірі 41 600 грн, що становить вартість фіксаторів остеозинтезустегнової кістки, а також суми шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності у розмірі 150 228 грн. Щодо інших вимог, пред`явлених позивачем до страхової компанії, заперечує та вважає їх необґрунтованими, не підтвердженими належним чином та такими, що не відповідають нормам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відзив на позовну заяву від ОСОБА_2 до суду не надходив.

У відповіді на відзив на позовну заяву ОСОБА_1 виклав свої пояснення, аналогічні поясненням, викладеним в обґрунтування позовних вимог.

У судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Від представника ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» до суду надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника страхової компанії.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

25 червня 2019 року приблизно о 14:00 год. у м. Одесі ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Mercedes-Benz, д.н. з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Базарна на нерегульованому перехресті з вул. Осипова допустив бокове зіткнення правим боком свого автомобіля з моторолером під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по вул. Осипова головної дороги.

25 червня 2019 року за фактом цієї події внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 за ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 2412, що проводилася з 26.09.2019 до 10.10.2019 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 03.09.2019 у ОСОБА_1 , 1969 року народження, виявлено такі тілесні ушкодження: закриті багатоуламкові переломи обох стегнових кісток зі зміщенням кісткових уламків, дві забійні рани обличчя, перелом кісток носа, забійно-рвана рана шиї, забій лівого плечового суглоба, садна лівого плеча та обох стегон. Указані ушкодження спричинені дією тупих твердих предметів, якими могли бути частини кузова автомобіля, скутера та дорожнє покриття в умовах ДТП (зіткнення автомобіля та скутера). Враховуючи дані медичної документації слід вважати, що ушкодження могли бути спричинені 25.06.2019. Дані ушкодження складають єдний морфологічний комплекс ушкоджень і оцінюються разом, спричинили тривалий розлад здоров`я строком понад 21 день і за критерієм згідно п. 2. 2. 2. «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КУ «МКЛ№ 11» у період з 25.06.2019 до 23.09.2019, що підтверджується випискою із медичної картки хворого № 8681/1284.

Згідно з висновком комплексної фототехнічної та автотехнічної експертизи від 30.09.2019, проведеної на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 25.06.2019 за № 0000585, у даній дорожній обстановці водій автомобіля Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 повинен був діяти відповідно до вимог п. 16. 11 та вимог дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України; у даній дорожній ситуації водій автомобіля Mercedes-Benz, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_3 мав технічну можливість запобігти зіткненню транспортних засобів дотримуючись вимог п. 16.11 та вимог дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України; у даній дорожній ситуації в діях водія ОСОБА_4 убачається невідповідність вимогам п. 16.11 Правил дорожнього руху України; у даній дорожній обстановці водій мопеда VIPER ОСОБА_1 повинен був діяти відповідно до вимог п. п. 12.4 та 12.3 Правил дорожнього руху України; у даній дорожній обстановці, водій мопеда VIPER ОСОБА_1 не мав технічної можливості запобігти зіткненню з автомобілем Mercedes-Benz шляхом екстреного гальмування. У діях водія ОСОБА_1 , з технічної точки зору, невідповідність вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України не вбачається, і його дії не знаходяться у причинному зв`язку із настанням даної події. Невідповідність вимогам п. 12.4 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору, не знаходиться у причинному зв`язку із настанням даної події. У даній дорожній ситуації в діях водія автомобіля Mercedes-Benz ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. 16.11 та вимогам дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху України, яка, з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події цієї пригоди.

Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 722108 ОСОБА_1 з 20.01.2020 встановлено першу «Б» групу інвалідності на строк до 01.02.2021. У довідці зазначено, що ОСОБА_1 потребує стороннього догляду.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 вересня 2021 року у справі № 522/18336/18, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 03.08.2022, кримінальне провадження стосовно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 286 КК України закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КК України, на підставі п.10 ч.1 ст.284 КПК України. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 про відшкодування завданої злочином шкоди залишено без розгляду.

Станом на дату дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля Mercedes-Benz, д.н. з. НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8881090. Ліміт відповідальності за шкоду, завдану майну становить 100 000 грн, за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю 200 000 грн, франшиза 1 000 грн.

24.06.2020 позивач ОСОБА_1 повідомив ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» про дорожньо-транспортну пригоду, яка сталася 25.06.2019 у м. Одесі за участі водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем Mercedes-Benz, д.н. з. НОМЕР_1 , та ОСОБА_1 , який керував моторолером.

Згідно із заявою про виплату страхового відшкодування від 24.06.2020, ОСОБА_1 просив виплатити страхове відшкодування, пов`язане з лікуванням потерпілого у сумі 49 772 грн, страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності в сумі 150 228 грн, а всього 200 000 грн.

Відповідно до додатку до заяви від 24.06.2020 ОСОБА_1 просив виплатити страхове відшкодування,пов`язане з лікуванням потерпілого у сумі 49 772 грн, а самекомплект фіксаторів для накістного остеозинтезу стегнової кістки вартістю 18 200 грн, комплект фіксаторів для інтрамедулярного остеозинтезу стегнової кістки вартістю 23 400 грн, комісія за платіж 182 грн та 234 грн, на загальну суму 42 016 грн, а також страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності в сумі 150 228 грн.

Листом ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» від 26.08.2020 вих. № 5528 ОСОБА_1 повідомлено про зупинення страховиком перебігу строку для прийняття рішення на підставі п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-третьою статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

За загальним правилом частини першої ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Разом з цим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 ст. 1 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники наземних транспортних засобів зобов`язані застрахувати свою цивільно-правову відповідальність з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із ст. 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

В п. 35.1 ст. 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (надалі Закон) зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Пунктами 36.1 і 36.2 ст. 36 Закону передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Відповідно до абз. 4 п. 36.2. ст. 36 Закону якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Згідно з абз. 5 п. 36.2. ст. 36 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Як встановлено у судовому засіданні страховик на момент розгляду цивільної справи виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 не здійснив.

За змістом п. 23.1 ст. 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим.

Відповідно до п.24.1 ст.24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Як слідує з виписки із медичної картки хворого № 8681/1284 ОСОБА_1 було проведено операцію по встановленню комплекту фіксаторів для накістного остеозинтезу стегнової кістки та комплекту фіксаторів для інтрамедулярного остеозинтезу стегнової кістки.

Відповідно до дублікатів квитанції № 42684604 та № 42684518 від 11.07.2019 ОСОБА_1 придбав комплект фіксаторів для інтрамедулярного остеозинтезу стегнової кістки вартістю 23 400 грн та комплект фіксаторів для накістного остеозинтезу стегнової кістки вартістю 18 200 грн, а всього на суму 41 600 грн.

Отже, стягненню з ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» на користь позивача підлягає сума у розмірі 41 600 грн у відшкодування шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілого.

При цьому, вимоги позивача про стягнення зі страховика комісії банку, сплаченої за переказ грошових коштів у розмірі 182 грн та 234 грн при придбанні комплектів фіксаторів, задоволенню не підлягають, оскільки такі витрати не є шкодою у розумінні законодавства, адже стосуються оплати послуг установ та організацій, що надають певні послуги, правом використовувати або не використовувати які особа користується вільно і на власний розсуд.

Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» 7 754 грн у відшкодування витрат на діагностику та транспортування, оскільки такі витрати позивачем жодними доказами не підтверджені.

Положеннями статті 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Пунктом 26.2 Закону визначено, що мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригодиу разі встановлення I групи інвалідності становить 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті.

Мінімальна заробітна плата, встановлена на 01.01.2019 складала 4 173 грн.

Ураховуючи, що відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ № 722108 ОСОБА_1 з 20.01.2020 встановлено першу «Б» групу інвалідності, а матеріали справи не містять доказів надання страховику документів, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілою особою, стягненню зі страховика на користь позивача підлягає сума шкоди, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим, яка становить 150 228 грн (4 173 грн х 36).

При цьому, наявність або відсутність у діях заподіювача шкоди складу кримінального правопорушення не є підставою для відмови або затримки у відшкодуванні шкоди, завданої потерпілому.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» на його користь 10 000 грн у відшкодування вартості мопеда, суд зазначає наступне.

Відповідно до полісу страховик відшкодовує шкоду, заподіяну майну потерпілої особи, зокрема шкоду, пов`язану з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу та з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого.

За правилами ст. 29 Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (ст. 30 Закону).

Відповідно до п. 33-1.1. ст. 33-1 страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

У судовому засіданні ОСОБА_1 , обґрунтовуючи вимоги про стягнення зі страховика 10 000 грн у відшкодування вартості знищеного транспортного засобу зазначив, що така сума визначена ним виходячи із середньої вартості аналогічного транспортного засобу на інтернет-ресурсах з їх продажу.

Як встановлено під час розгляду справи, позивач до страховика про відшкодування матеріальної шкоди, завданої знищенням транспортного засобу не звертався, пошкоджений мопед для огляду та оцінки страховику не надавав.

Отже, позивачем не доведено у визначений законом спосіб обов`язок страховика по відшкодуванню таких витрат.

Крім того, матеріали справи не містять доказів належності ОСОБА_1 мопеда марки про відшкодування вартості якого заявляє вимоги позивач.

Після дослідження доказів у судовому засіданні ОСОБА_1 було надано оригінал свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу мопеда, проте про такий доказ не було зазначено позивачем у позовній заяві та не подано разом з першою заявою по суті або в порядку ч. 10 ст. 83 ЦПК України, а отже не може бути прийнятий та врахований під час прийняття рішення.

Що стосується вимог позивача про стягнення з ПрАТ СК «ГРАВЕ УКРАЇНА» та ОСОБА_2 шкоди, завданої внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності у розмірі 90 000 грн та 138 225 грн відповідно, суд зазначає таке.

Так, частина перша ст.1195 ЦК України передбачає, що фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом ушкодженню здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Ступінь втрати працездатності потерпілим установлюється медико-соціальними експертними комісіями і визначаються у відсотках професійної працездатності, яку мав потерпілий до ушкодження здоров`я. МСЕК установлює обмеження рівня життєдіяльності потерпілого, визначає професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, причину, час настання та групу інвалідності у зв`язку з ушкодженням здоров`я, а також визначає необхідні види медичної та соціальної допомоги.

Розмір відшкодування шкоди, пов`язаної із втратою потерпілим заробітку або зменшення його у зв`язку з каліцтвом, встановлюється в процентах до цього заробітку, що відповідають ступеню втрати потерпілим професійної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передують ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

Із довідки до акта огляду медико-соціальної експертної комісії серії 12ААБ № 722108 слідує, що ОСОБА_1 20.01.2020 був оглянутий первинно та йому було встановлено першу «Б» групу інвалідності,причина інвалідності загальне захворювання, висновок про умови та характер праці потребує стороннього догляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, шо на даний час йому встановлено 2 групу інвалідності.

Отже, у довідці МСЕК, а також у інших медичних документах, які приєднані до матеріалів справи, позивачу ступінь втрати працездатності медико-соціальною експертною комісією не установлювалася та не визначалася.

При цьому суд не може підміняти експертну медичну установу та на власний розсуд установлювати ступінь втрати працездатності. Також до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 червня 2012 року № 420, оскільки дані норми регулюють питання ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням трудових обов`язків за наявності акта про нещасний випадок, пов`язаний із виробництвом, за формою № Н-1, акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання за формою №П-4 тощо, тобто те, що стосується наслідків виробничої травми або професійного захворювання та пов`язаних з цим станів, а не стану ушкодження здоров`я через каліцтво внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Окрім того, не всі травматичні пошкодження спричиняють втрату працездатності.

Відтак, такі вимоги задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь понесені ним витрати на лікування, а саме на ліки та медичні дослідження у загальній сумі 130 970 грн.

При цьому відповідне право на відшкодування таких витрат виникає у потерпілої особи виключно у разі реального понесення таких витрат, чому має бути відповідне документальне підтвердження.

На підтвердження понесених витрат позивачем долучено копії платіжних документів (оригінали надані для огляду у судовому засіданні) про придбання медичних препаратів, засобів гігієни, проте у наявних у матеріалах справи медичних документах відсутній перелік медикаментів за призначенням лікарів для лікування потерпілого, а відтак позивачем не доведено що саме ті медикаменти та в тій кількості, на придбання яких були надані квитанції, були призначені лікарем для лікування потерпілого. Крім того, квитанції містять відомості щодо придбання й інших товарів, необхідність яких для лікування потерпілого не доведена належними до допустимими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

За встановлених обставин справи позивач має право на відшкодування моральної шкоди в силу закону.

Водночас, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в цілому суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнала позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення психологічного стану, та інші обставини.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд бере до уваги обсяг фізичних, та душевних страждань, які зазнав ОСОБА_1 від отриманих травм внаслідок ДТП, вік потерпілого, час, необхідний для відновлення здоров`я, при цьому сам факт спричинення ушкодження здоров`я такого ступеня тяжкості є безумовним свідченням глибини та тривалості його моральних страждань.

Аналізуючи суть порушення прав позивача, виходячи зі справедливих й розумних критеріїв належного розміру відповідальності у вигляді відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що до стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача підлягає 50 000 грн.

На підставі наведеного, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України стягненню з ПрАТ «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» на користь держави підлягає судовий збір у розмірі 1 918 грн 18 коп, та з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 499 грн 86 коп.

Керуючись ст. ст. 5, 13, 76-82, 258, 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 41 600 (сорок одну тисячу шістсот) грн у відшкодування матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 150 228 (сто п`ятдесят тисяч двісті двадцять вісім) грн 00 коп у відшкодування шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн у відшкодування моральної шкоди.

У решті позову відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА» на користь держави судовий збір у розмірі 1 918 грн 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 499 грн 86 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ГРАВЕ УКРАЇНА», , м. Київ, вул. Велика Васильківська, 65.Повне судове рішення складено 22.12.2022.

Повне судове рішення складено 06.07.2023.

Суддя Тетяна ФЕДЧИШЕНА