АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

27 грудня 2023 року

м. Чернівці

справа № 727/5956/23

провадження 822/960/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Половінкіної Н.Ю., Одинака О.О.,

за участю секретаря Скулеби А.І.,

учасники справи:

позивач та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 жовтня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Танасійчук Н.М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини.

Просив суд, визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

У червні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Просила суд, визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_3 .

23 жовтня 2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить:

- заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії як особисто так й із залученням третіх осіб ( в тому числі, але не обмежуючись родичів по лінії матері дитини, працівників охоронних структур та детективних агенцій, а також співробітників поліції охорони та будь яких інших осіб, які можуть забезпечувати фізичною силою відібрання дитини від батька) спрямовані на зміну місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичним місцем проживання наразі якого є разом з його батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 до ухвалення рішення у справі 727/5956/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа орган опіки та піклування Чернівецької міської ради.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 жовтня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що задоволення заяви про забезпечення позову фактично вирішить спір по суті.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та задовольнити заяву про забезпечення позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в умовах воєнного стану ОСОБА_2 може вільно, без згоди батька, вивезти малолітнього сина за кордон. З урахуванням того, що в цей період права батька на виїзд за кордон обмежені, така зміна місця проживання дитини вкрай ускладнить та навіть унеможливить в подальшому виконання судового рішення у справі про визначення місця проживання дитини. Звернення до суду із заявою про забезпечення позову є єдиною можливістю ОСОБА_1 захистити найкращі інтереси дитини та запобігти різкій зміні місця проживання дитини, яка завдасть йому психологічної шкоди і унеможливить виконання рішення в майбутньому, якщо таке буде ухвалене на користь батька, оскільки в нинішніх умовах ОСОБА_2 має вільну можливість вивезти дитини з України.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Вважає ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, а доводи апеляційної скарги -безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи подальше вчинення дій, що можуть порушити права та інтереси позивача, поновлення яких є предметом судового розгляду.

Згідно із пунктом 3 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі у разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 754/4437/18 (провадження № 61-47464св18) зроблено висновок про те, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Таким чином, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може, зокрема, вчиняти дії на порушення прав, свобод чи законних інтересів позивача, які він має намір захистити (поновити).

Предметом судового розгляду в межах даної справи є немайнові вимоги у сімейних правовідносинах, які виникли між сторонами щодо того, з ким саме буде проживати малолітня дитина.

Як свідчать матеріали справи, починаючи із червня 2023 року і по даний час малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактично про живає з батьком ОСОБА_1 .

В заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначав, що наразі ОСОБА_2 має реальну можливість забрати дитину від батька та здійснити виїзд з місця її фактичного постійного проживання, що у свою чергу може утруднити виконання рішення суду або навіть зробити його неможливим та обумовлює необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову бути домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 523/11320/19 (провадження № 61-6385св21).

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька).

Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується судами як джерело права, зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі за заявою «MAMCHUR v. UKRAINE», № 10383/09, § 100).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі за заявою «HANT v. UKRAINЕ», № 31111/04, § 54).

Також ЄСПЛ наголошував на необхідності та важливості контакту дитини з кожним із батьків під час тривалого судового процесу та відсутності остаточного рішення щодо визначення місця проживання дитини. Так, у рішенні «Крістіан Кетелін Унгуряну проти Румунії» від 4 вересня 2018 року ЄСПЛ вказав, що тривалий судовий процес, пов`язаний, у тому числі зі встановленням графіка відвідування дитини, невиправдано позбавив батька можливості бачитися з сином протягом чотирьох років, що свідчить про порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо права на повагу до його приватного і сімейного життя, а тому є допустимим встановлення такого графіка до закінчення розгляду справи по суті.

У даній справі, вирішуючи питання про необхідність застосування заходів забезпечення позову, судом встановлено, що між сторонами справи склалися стосунки, які позбавляють можливості добровільно вирішити питання з яким саме буде проживати син на час вирішення спору щодо визначення місця проживання малолітньої дитини в судовому порядку.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19 (провадження № 61-9164св20), від 17 травня 2021 року в справі № 761/25101/20 (провадження № 61-1092св21), від 15 вересня 2021 року в справі № 752/6099/20 (провадження № 61-13598св20).

Системний аналіз наведених норм права та судової практики дає підстави вважати, що мати, яка на час вирішення справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а батько не має права перешкоджати матері спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на зміну місця проживання спільної дитини, яка наразі проживає разом з батьком.

Наведений захід забезпечення позову, який застосований судом до вирішення спору між сторонами по суті, відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій та інших судових спорів. Інтереси дитини та права сторін на час постановлення оскаржуваної ухвали не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.

Так, у постанові Верховного Суду від 4 серпня 2022 року, прийнятій у справі № 359/8620/20 (провадження № 61-4428св22) за подібних правовідносин, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду також погодилась з висновками суду апеляційної інстанції про необхідність забезпечення позову про визначення місця проживання малолітніх дітей, зокрема, шляхом заборони відповідачу змінювати місце перебування малолітньої дитини без повідомлення позивача.

ЄСПЛ зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (Воловік проти України, № 15123/03, § 45, 6 грудня 2007 року).

Отже, суд апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи, характер спірних правовідносин та предмет позову, а також взявши до уваги наведені позивачем обставини, дійшов висновку, що така заява про забезпечення позову спрямована на забезпечення прав сторони у спорі та з урахуванням наявних ризиків запобігатиме утрудненню чи неможливості виконання рішення суду в майбутньому.

Також слід зазначити, що апеляційний суд врахував, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Тобто, питання обгрунтованості позовних вимог перевіряються судом під час розгляду справи по суті і не мають розглядатися при забезпеченні позову, оскільки дана процесуальна дія є оперативним заходом, що вживається для забезпечення виконання рішення суду у разі його потенційного задоволення.

Водночас слід звернути увагу, що згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до частин першої і другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

У відповідності до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми, дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 , у межах розгляду даної справи, звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з матір`ю, який прийнято до спільного розгляду з первісним позовом, а відтак у випадку створення матері з боку батька перешкод у спілкуванні з дитиною та прийняття участі у її вихованні, відповідач (позивач за зустрічним позовом) не позбавлена права та/або можливості з метою запобігання втрати емоційного контакту матері з малолітньою дитиною, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини також ініціювати питання про застосування заходу забезпечення зустрічного позову у спірних правовідносинах, із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову, які полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, що спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Отже, заборона вчиняти дії щодо зміни місця проживання дитини є співмірним заходом забезпечення позову, ніяким чином не порушуватиме прав відповідача та не призведе до негативних наслідків для останньої, а також відповідатиме інтересам як батька так і дитини, адже зможе усунути загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з огляду на наявність спору про визначення місця такого проживання.

За наведених вище обставин, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у даній справі.

Щодо зауважень представника ОСОБА_5 на дії головуючого

В ході розгляду справи представник ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , відповідно до положень ч.3 ст. 214 ЦПК України, висловив заперечення щодо дій головуючого судді Кулянди М.І..

Колегія суддів вважає, що висловлені заперечення є безпідставними.

Зокрема, представник ОСОБА_5 , в своїх запереченнях, зазначив проте, що головуючий суддя Кулянда М.І. одноособово прийняла рішення, не порадившись з іншими членами колегії суддів, про відхилення його клопотань.

Як вбачається з матеріалів справи представник апелянта ОСОБА_6 заявив клопотання про долучення до матеріалів справи та дослідження доказів: відеозапису із відеореєстратора (боді-камер) співробітників Управління патрульної поліції у м. Києві від 20 вересня 2023 року, шляхом демонстрації (відтворення) відеозапису в судовому засіданні або в іншому приміщенні, спеціально підготовленому для цього, з відображенням у протоколі судового засідання особливостей оголошуваних матеріалів, із зазначенням часу демонстрації та заслуховування пояснень учасників справи;

відеозапису з ОСОБА_4 від 18 вересня 2023 року, шляхом демонстрації (відтворення) відеозапису в судовому засіданні або в іншому приміщенні, спеціально підготовленому для цього, з відображенням у протоколі судового засідання особливостей оголошуваних матеріалів, із зазначенням часу демонстрації та заслуховування пояснень учасників справи;

висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 29 серпня 2023 року №СЕ-19-23/41019-ПС та оголошення його в судовому засіданні;

висновків фахівців ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_4 , 21 червня 2018 року, шляхом оголошення в судовому засіданні, з відображенням у протоколі судового засідання особливостей оголошуваних матеріалів, із зазначенням часу демонстрації та наданням можливості учасникам справи надавати свої пояснення.

Колегією суддів постановлена протокольна ухвала про відмову в задоволенні вищевказаних клопотань. Вказана ухвала була оголошена головуючим суддею Куляндою М.І..

Аргументи представника ОСОБА_5 , що вказана ухвала прийнята одноособово, а не колегією суддів, є безпідставними.

Зокрема, в ході розгляду справи, члени колегії суддів Одинак О.О. та Половінкіна Н.Ю., не висловлювали будь-яких зауважень щодо порядку постановлення такої ухвали.

Також представник ОСОБА_5 , в своїх зауваженнях, зазначив проте, що з вини головуючого Кулянди М.І. суд не розглянув його клопотання про забезпечення доказів.

Як вбачається з матеріалів справи 21 грудня 2023 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_5 надійшли 2 заяви про забезпечення доказів- відеозапису з ОСОБА_4 від 18 вересня 2023 року та відеозапису із відеореєстратора (боді-камер) співробітників Управління патрульної поліції у м. Києві від 20 вересня 2023 року, шляхом демонстрації (відтворення) відеозаписів у судовому засіданні або в іншому приміщенні, спеціально підготовленому для цього, з відображенням у протоколі судового засідання особливостей оголошуваних матеріалів, і зазначенням часу демонстрації (відтворення) та наданням можливості учасникам справи надати пояснення з приводу цих доказів, а також дослідити та надати оцінку вказаним записам у співвідношенні до інших засобів доказування при вирішенні справи щодо забезпечення позову, з метою відображення такої оцінки та висновку і мотивів прийняття (врахування) чи обгрунтованого відхилення у мотивувальній частині судового рішення за результатами розгляду даної справи питання щодо забезпечення позову (а.с.203-206 т.2);

висновків фахівців ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за результатами психодіагностичного обстеження ОСОБА_4 , 21 червня 2018 року у спосіб огляду їх копій, що додаються безпосередньо судом у судовому засіданні та відповідно, згідно імперативних норм ст. ст. 89, 95 ЦПК України, за наслідками дослідження надати оцінку вказаним письмовим доказам у сукупності з іншими засобами доказування, з метою відображення такої оцінки та мотивів щодо їх відхилення або врахування у мотивувальній частині судового рішення за результатами розгляду справи (а.с.203-206);

огляду висновку експерта Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України від 29 серпня 2023 року №СЕ-19-23/41019-ПС та дослідження доказу, шляхом зачитування повного тексту висновку на стадії дослідження доказів. За наслідками дослідження надати оцінку вказаному висновку судового експерта окремо з наведенням аргументів прийняття або відхилення та у сукупності з іншими засобами доказування, з метою відображення такої оцінки та висновку у мотивувальній частині рішення за результатами розгляду справи (а.с.199-202 т.2).

Відповідно до ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Отже, представник ОСОБА_5 не правильно витлумачив положення ст. 116 ЦПК України про забезпечення доказів, та помилково вважав, що клопотання про дослідження таких доказів є їх забезпечення.

Клопотання про дослідження доказів було вирішено колегією суддів з постановленням протокольної ухвали про відмову в задоволенні вищевказаних клопотань.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому її слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Чернівці від 24 жовтня 2023 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії, як особисто так й із залученням третіх осіб, спрямовані на зміну місця проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , фактичним місцем проживання наразі якого є разом з його батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 до ухвалення рішення у справі 727/5956/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 02 січня 2024 року.

Головуючий М. І. Кулянда

Судді: Н.Ю. Половінкіна

О.О. Одинак