Провадження № 4-с/461/35/23
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.12.2023 року Галицький районний суд м. Львова
в складі: головуючої судді Волоско І.Р.
секретар судового засідання Сливка І.П.
за участю: представника скаржника
(представника боржника) Гривняк В.М.
заінтересованої особи
(приватного виконавця) Шелінської Ю.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа Акціонерне товариство «Ідея Банк», на рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни, -
ОСОБА_1 звернулась в суд зі скаргою на рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни, заінтересована особа Акціонерне товариство «Ідея Банк».
Ухвалою суду від 08.12.2023 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд.
Представник скаржника (представника боржника) ОСОБА_1 адвокат Гривняк В.М. в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав, викладених у ній.
Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю. в судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.
Представник заінтересованої особи (представник стягувача) АТ «Ідея Банк» подав до суду заяву, в якій просив відмовити у задоволенні скарги.
Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.
16.05.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо примусового виконання зазначеного вище виконавчого документа.
16.05.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. винесено постанову про стягнення з боржника основної винагороди в розмірі 8657,06 грн. та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження в сумі 251,18 грн.
16.05.2023 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. винесено постанову про арешт коштів боржника, яку направлено на виконання банківським установам, в тому числі AT «Ощадбанк». У вказаній постанові виконавцем зазначено про необхідність накладення арешту на грошові кошти боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику ОСОБА_1 .
04.07.2023 року на повідомлення AT «Ощадбанк» винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунку НОМЕР_3 , яку направлено на виконання AT «Ощадбанк».
11.07.2023 року приватним виконавцем направлено AT «Ощадбанк» платіжну вимогу для списання коштів з рахунку боржника НОМЕР_3 .
12.07.2023 року AT «Ощадбанк» перераховано на депозитний рахунок приватного виконавця Шелінської Ю.А. кошти, що були на рахунках боржника`в розмірі 5,84 грн.
17.08.2023 року приватним виконавцем направлено AT «Ощадбанк» платіжну вимогу для списання коштів з рахунку боржника НОМЕР_3 .
18.08.2023 року AT «Ощадбанк» перераховано на депозитний рахунок приватного виконавця Шелінської Ю.А. кошти, що були на рахунках боржника в розмірі 140,84 грн.
Згідно повідомлення AT «Ощадбанк» через систему АСВП 12.10.2023 року AT «Ощадбанк виконав постанову про арешт коштів від 16.05.2023 року.
Арешт накладено на рахунки:
НОМЕР_4 (980) залишок коштів на рахунку: 99.10 НОМЕР_5 (980) залишок коштів на рахунку: НОМЕР_6 НОМЕР_7 (980) залишок коштів на рахунку: НОМЕР_8 НОМЕР_9 (980) залишок коштів на рахунку: 0.00 НОМЕР_10 (980) залишок коштів на рахунку: 3.90 НОМЕР_11 (980) залишок коштів на рахунку: НОМЕР_12 НОМЕР_13 (980) залишок коштів на рахунку: 0.00 коментар до постанови: 1 арешт, недостатньо коштів.
12.10.2023 року приватним виконавцем направлено AT «Ощадбанк» платіжні вимоги для списання коштів з рахунків боржника: НОМЕР_4 , НОМЕР_3 , НОМЕР_5 .
13.10.2023 року AT «Ощадбанк» перераховано на депозитний рахунок приватного виконавця Шелінської Ю.А. кошти, що були на рахунках боржника в розмірі 99,10 грн. з рахунку НОМЕР_4 , 1794,12 грн. з рахунку НОМЕР_5 , 71,22 грн. з рахунку НОМЕР_3 .
19.10.2023 року приватним виконавцем направлено AT «Ощадбанк» платіжні вимоги для списання кощуів з рахунку боржника: НОМЕР_5 .
19.10.2023 року приватним виконавцем винесено постанову про визначення поточного рахунку фізичної особи-боржника у банку для здійснення видаткових операцій - рахунку НОМЕР_5 та скеровано в AT «Ощадбанк» до виконання.
13.11.2023 року направлено AT «Ощадбанк» платіжні вимоги для списання коштів з рахунків боржника: НОМЕР_3 , НОМЕР_5 ,
16.11.2023 року AT «Ощадбанк» перераховано на депозитний рахунок приватного виконавця Шелінської Ю.А. кошти, що були на рахунку боржника в розмірі 200,00 грн.
17.11.2023 року на повідомлення AT «Ощадбанк» винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на рахунку НОМЕР_1 , яку направлено на виконання AT «Ощадбанк» (саме ця постанова оскаржується скаржником).
22.11.2023 року приватним виконавцем направлено AT «Ощадбанк» платіжні вимоги для списання коштів з рахунків боржника: НОМЕР_3 , НОМЕР_1 , НОМЕР_5 , НОМЕР_4 .
12.07.2023 року AT «Ощадбанк» перераховано на депозитний рахунок приватного виконавця Шелінської Ю.А. кошти, що були на рахунку боржника в розмірі 2273,71 грн.
Оскільки стягнутих з коштів з рахунків боржника не були достатніми для виконання рішення суду в повному обсязі, 21.11.2023 року приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та скеровано до виконання за місцем роботи боржника, а саме до ВІДДІЛУ ОСВІТИ ШЕВЧЕНКІВСЬКОГО ТА ЗАЛІЗНИЧНОГО РАЙОНІВ УПРАВЛІННЯ ОСВІТИ ДЕПАРТАМЕНТУ РОЗВИТКУ ЛЬВІВСЬКОЇ МІСЬКОЇ РАДИ.
Станом на 20.12.2023 відрахувань з доходів боржника на рахунок приватного виконавця не надходило.
16.10.2023 приватним виконавцем перераховано# стягувану стягнуті з рахунків боржника кошти в розмірі 1233,80 грн. Кошти в розмірі 123,37 грн. були перераховані на рахунок приватного виконавця як основна винагорода виконавця. Кошти в сумі 753,95 грн. були перераховані як витрати виконавчого провадження (з них кошти в сумі 300,00 грн. були перераховані стягувану як повернення авансового внеску та 453,95 грн. перераховані приватному виконавцю як понесені витрати виконавчого провадження.
29.11.2023 приватним виконавцем перераховано стягувану стягнуті з боржника кошти в розмірі 2248,83 грн. Кошти в розмірі 224,88 грн. були перераховані на рахунок приватного виконавця як основна винагорода виконавця.
Скаржник вказує, що приватний виконавець, на її думку, повинна була обрати лише один захід примусового виконання рішення - або арешт майна (коштів), або звернення на заробітну плату боржника.
При цьому, скаржник у своїй скарзі не просить зняти арешт.
Згідно з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності, забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
У частині першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Згідно статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 18 Закону «Про виконавче провадження» встановлено, що на виконавця покладено обов`язок вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Частиною третьою статті 18 Закону «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей; отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком.
Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом (частина четверта статті 18 Закону «Про виконавче провадження»).
Згідно частини четвертої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право вчиняти виконавчі дії щодо звернення стягнення на доходи боржника, виявлення та звернення стягнення на кошти, що знаходяться на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, на електронні гроші, які зберігаються на електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України.
У відповідності до п.1 ч.1 ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є, в тому числі, звернення стягнення на кошти боржника.
Суд не приймає доводи скаржника про те, що виконавець мала право обрати лише один із заходів примусового виконання рішення, передбачені ст.10 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки закон жодним чином не обмежує виконавця у здійсненні заходів примусового виконання рішення та не забороняє одночасно накладати арешт на кошти боржника і звертати стягнення на його доходи.
Більше того, закон зобов`язує виконавця в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
При цьому, суд звертає увагу на те, що звернення стягнення на доходи боржника здійснюється у визначеному законом розмірі та не перевищує такий граничний його розмір.
Частиною ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Згідно із ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Відтак, арешт коштів боржника за постановою виконавця про арешт коштів - це прямий обов`язок виконавця і один з заходів примусового виконання рішення.
Відповідно до ч. 3 ст. 52 Закону не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.
Тобто, виконуючи рішення, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом.
Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:
отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;
надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;
отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;
наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;
відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;
отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;
погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;
отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;
підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;
отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно- промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Згідно статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.
Згідно ст.68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів/електронних грошей, що знаходяться на рахунках у банках чи інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів.
За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (ч. 3 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження»).
Враховуючи вищенаведене, приватним виконавцем, після арешту рахунку боржника та недостатності коштів боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, підставно винесено постанову про звернення на заробітну плату боржника.
Згідно ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
Із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків.
Законодавством не обмежено виконавця здійснювати перевірку майнового стану боржника, накладати арешт на рахунки боржника чи здійснювати інші процесуальні дії, спрямовані на своєчасне та повне виконання рішення навіть у випадку, коли винесена постанова про звернення стягнення на доходи боржника.
Така ж правова позиція викладена Верховним Судом у складі Касаційного господарського суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 904/9386/14.
Вищенаведені норми в сукупності дають підстави вважати, що виконавцем може обиратись не тільки один із заходів примусового виконання рішення.
Крім цього, відсутні підстави вважати, що при обранні одного заходу (наприклад, звернення стягнення на доходи боржника) автоматично підлягають скасуванню інші вжиті заходи (арешт коштів боржника).
Таким чином, суд вважає, що накладений постановою приватного виконавця від 17.11.2023 року арешт на кошти боржника є законним і здійснений в межах повноважень приватного виконавця.
Приймаючи рішення, суд керується усталеною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід`ємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобов`язання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, пункт 40 рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції»).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.
При цьому, виконання судового рішення є прямим обов`язком боржника (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).
Обов`язковість виконання судових рішень встановлена у статтях 2, 18 ЦПК України, статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Стаття 129-1 Конституції України встановлює, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відтак, за наявності будь-яких сумнівів з приводу правомірності чи неправомірності вчинення виконавцем певних дій, останні підлягають оцінці з точки зору їх спрямованості на забезпечення виконання остаточного судового рішення (постанова Верховного Суду від 28.05.2019 року по справі № 905/2458/16).
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в даному випадку дії приватного виконавця з накладення арешту на поточний рахунок боржника є підставними та відповідають вимогам закону, а тому скарга не підлягає до задоволення.
Щодо заяви про поновлення строку, суд вважає, що такий строк підлягає поновленню на підставі статті 449 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 447, 450-451 ЦПК України, суд
поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з даною скаргою.
У задоволені скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа Акціонерне товариство «Ідея Банк», на рішення приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Шелінської Юлії Андріївни відмовити повністю.
Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст складено 29.12.2023.

Суддя Волоско І.Р.