УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/9613/23

Провадження №: 2-о/755/344/23

"06" липня 2023 р. м.Київ

Суддя Дніпровського районного суду м. Києва Коваленко І.В., вивчивши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання матері з дитиною, -

в с т а н о в и в :

05.07.2023 року шляхом формування документів в системі «Електронний суд» до Дніпровського районного суду м. Києва надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Замети Наталі Олександрівни, заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання матері з дитиною.

Вивчивши заяву про встановлення факту проживання матері з дитиною та додатки до неї, приходжу до висновку про те, що у відкритті провадження за вказаною заявою слід відмовити, з огляду на наступне.

Як вбачається з прохальної частини заяви, заявниця просить встановити факт проживання матері ОСОБА_1 з малолітнім своїм сином ОСОБА_2 з 21.09.2016 року по 14.02.2022 року.

Вимоги заяви мотивовано тим, що 17 листопада 2016 року за рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб ОСОБА_1 (далі-заявник) з ОСОБА_3 було розірвано. Під час шлюбу народився спільний син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 754/12749/16-ц вирішено стягнути з ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ? частині з усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 18.10.2016р. і досягнення дитиною повноліття. В подальшому заявник відмовилася від сплати аліментів через скрутний фінансовий стан свого колишнього чоловіка, так як він ніде не міг знайти роботу. На час проведення ремонтних робіт за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , заявниця зі своїм сином проживала у квартирі АДРЕСА_3 , яка належить заявнику на підставі договору дарування. Відповідно до листа Служби у справа дітей Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації від 26.03.2018р. № 01-04-942 встановлено, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_1 . Відповідно до Розпорядження від 12.06.2018 № 325 «Про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_2 » визначено порядок зустрічей гр. ОСОБА_3 як батьку, який не проживає разом із дитиною у відповідності до ст. 158 СК України встановлено графік та порядок зустрічі із сином ОСОБА_2 виключно у присутності матері, тобто гр. ОСОБА_1 14.02.2022р. гр. ОСОБА_1 разом зі своїм колишнім чоловіком, розуміючи існування реальної небезпеки життю їхньому малолітньому синові, внаслідок інформування громадян України про можливе вторгнення зі сторони Російської Федерації на територію України, надали на ім`я - ОСОБА_4 нотаріально засвідчений дозвіл на вивіз їхнього малолітнього сина до країн Євросоюзу, строком дії до 15.02.2023 року. У березні 2022 року дитина у супроводі ОСОБА_4 перетнула кордон України та виїхала до Польщі, а 14.03.2022 - до Німечинні, де спочатку проживали у доньки ОСОБА_4 , а потім переїхали в трьох-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . Заявник не змогла знайти собі роботу та притулок у Німеччині, а з сином за вищевказаною адресою заявнику не дозволяли проживати, оскільки квартиру було видано лише на сім`ю ОСОБА_4 . В кінці березня 2022 після працевлаштування в Нідерландах, заявниця забирала дитину до себе на певний період часу, вільний від навчання. Наразі заявниця отримала окреме житло в Нідерландах, яке надало їй можливість забрати до себе неповнолітнього сина та проживати однією сім`єю. Оскільки дитина зареєстрована, як ВПО, та користується правами громадянина ФРН, тому для належного захисту прав дитини, переміщення до іншої країни здійснюється лише за згодою органу опіки. Для належного захисту права дитини ОСОБА_2 на проживання зі своєю матір`ю ОСОБА_1 в Нідерландах, заявниця звернулася до суду ФРН. Під час судового розгляду справи, суд рекомендував заявниці встановити факт проживання дитини з нею на території України до початку війни. Отже, для належного захисту свого права в ФРН заявниці необхідно встановити факт проживання в Україні зі своєю дитиною з ОСОБА_2 з 21.09.2016 р. по 14.02.2022.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 вказаної статті визначено категорії справ, які суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Зі змісту заяви вбачається, що метою встановлення відповідного факту є подальше використання такого рішення суду як доказу у судовій справі, яка розглядається Сімейним судом м. Бонн у Німеччині.

Отже, з огляду на мету встановлення відповідного факту він не породжує юридичних наслідків, тобто від нього не залежатиме виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав заявниці, а такий факт має використовуватись як доказ в суді Німеччини, що свідчить про необхідність відмови у відкритті провадження, оскільки за наведених обставин така заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Слід зазначити, що заявниця не позбавлена можливості подавати перераховані нею у своїй заяві докази Сімейному суду м. Бонн для підтвердження періоду проживання з сином на території України.

Ураховуючи все вище викладене, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки заявлені вимоги не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства в окремому провадженні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 186, 259-291, 293, 315, 353-355 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в місті Києві, про встановлення факту проживання матері з дитиною - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: