Провадження № 2/161/223/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинській області у складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

секретаря Авдійчук О.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно; ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 26.11.2016 року їй та ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом по частині домоволодіння по АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку загальною площею 124,4 кв.м., житловою 59,5 кв.м., хліва Б-1, огорожі 1-2, яке розташоване на земельній ділянці площею 600 кв.м., яка належала ОСОБА_6 .

Вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2021 року вказані свідоцтва визнані недійсними у зв`язку з тим, що при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом не було враховано набуття ОСОБА_5 права власності на частину у житловому будинку.

Зазначає, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №3008/2007 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про визнання права власності на частину нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю сім`ї, затверджено мирову угоду, згідно якої за ОСОБА_9 (змінила прізвище на ОСОБА_10 ), яка є дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_2 визнано право власності на 1/5 частину проведеної ними впродовж 1981-1991 року добудови до житлового будинку АДРЕСА_1 , а тому розмір частки майна, яке входить до спадкової маси не визначений і нотаріус немає можливості видати свідоцтво про право на спадщину.

У зв`язку з чим вважає, що для визначення розміру та складу спадкового майна у даній справі слід призначити судову будівельно-технічну експертизу, а в подальшому визнати за нею право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_8 , в частині, що буде визначено експертизою.

Крім того, до суду звернувся ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_8 .

Свій позов обґрунтовує тим, що його батькові ОСОБА_11 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належав вказаний житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами. Впродовж 1981-1991 року його батьком ОСОБА_6 , матір`ю ОСОБА_8 , ним та його, на той час, дружиною ОСОБА_7 було спільно проведено добудову до вказаного будинку.

В подальшому, шлюб між ним та ОСОБА_7 було розірвано та згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2007 року за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про визнання права власності на частину нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю сім`ї, затверджено мирову угоду, згідно якої за ОСОБА_9 , яка є його дочкою та ОСОБА_7 визнано право власності на 1/5 частину проведеної ними впродовж 1981-1991 року добудови до житлового будинку АДРЕСА_1 . У зв`язку з укладенням шлюбу, ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_10 .

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його та відповідача ОСОБА_4 матір ОСОБА_8 і після її смерті було заведено спадкову справу №134/09. Однак постановою державного нотаріуса Першої Луцької державної нотаріальної контори було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через неможливість визначити розмір та склад спадкового майна, оскільки претендентом на частку житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями і спорудами є ОСОБА_5 згідно ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2007 року, однак право власності за останньою ще не зареєстроване. При цьому, частка ОСОБА_5 становить 11/100.

Також зазначає, що його батьками, ним та його колишньою дружиною ОСОБА_7 було проведено добудову до будинку, тому таке майно належало всім їй на праві спільної сумісної власності і кожному з них належало рівне право по 4/15 частин від добудованих приміщень.

Проте, за час життя батьків, він не зміг оформити своє право на 4/15 від добудови до будинку, що становить 14/100 від усього будинку. Оскільки він не оформив своє право за життя батьків, на той час у них не було жодного спору і його право ніхто не оспорював, тому вважає, що він має право на 14/100 будинку АДРЕСА_1 , як його особистої приватної власності.

У зв`язку з чим, просить визнати за ним право власності на 14/100 житлового будинку АДРЕСА_1 , а також право власності на 75/200 та 1/2 частину надвірних будівель і споруд в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 .

Також до суду із зустрічною позовною заявою звернулася ОСОБА_5 з позовними вимогами до ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання права власності на частину житлового будинку.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є дочкою ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , які перебували у шлюбі, який розірвано 11.11.2000 року.

Вказує, що між батьками виник спір стосовно поділу спільного майна подружжя, в тому числі, частини прибудови до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2007 року затверджено мирову угоду, згідно якої за нею визнано право власності на 1/5 частину проведеної добудови до житлового будинку АДРЕСА_1 .

Проте, реєстратором їй було відмовлено в здійсненні реєстрації права власності . оскільки право власності за ухвалою суду визнано на 1/5 частину добудови, яка являє собою складову частину домоволодіння, у зв`язку з чим неможливо встановити право на яку частину нерухомого майна підлягають реєстрації.

Зазначає, що згідно висновку експерта №21 від 21.10.2022 року приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8 в житловому будинку становлять 11/20 часток, а тому її частка становить 11/100.

У зв`язку з чим, просить визнати за нею право власності на 11/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області 31.01.2023 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та об`єднано дані позовні вимоги в одне провадження. Об`єднаній справі присвоєно №161/16065/22 (провадження №2/161/500/23).

Крім того, ухвалою суду від 23.02.2023 року об`єднано в одне провадження позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно із позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно. Об`єднаній справі присвоєно №161/16430/22 (провадження №2/161/223/23).

В ході розгляду справи представник позивача ОСОБА_4 подала заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до яких просила визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме: виділити ОСОБА_4 в натурі частину спадкового майна у відокремленій частині житлового будинку з окремим входом у праві спільної часткової власності у вказаному житловому будинку з влаштуванням автономної мережі водопостачання, електропостачання, опалення, склад якої буде визначено на підставі судової будівельно-технічної експертизи.

Також просила виділити ОСОБА_4 частину земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку і надвірних споруд по АДРЕСА_1 та призначеної для обслуговування відокремленої частини будинку з окремих входом (квартиру), яка становить частину спадкового майна.

При цьому, просила призначити у справі судову будівельно-технічну та земельно-технічну експертизи.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.12.2023 року у задоволенні клопотання представника позивача відмовлено.

Крім того, із заявою про збільшення позовних вимог звернувся ОСОБА_2 , відповідно до яких просив визнати за ним право власності на 14/100 садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями і спорудами, а також визнати за ним право власності на 75/200 частин садибного (індивідуального) вказаного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 . Окрім того, просив виділити йому в натурі належну йому 103/200 частину садибного (індивідуального) житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями і спорудами як окремий об`єкт нерухомості (квартиру).

Також із заявою про збільшення позовних вимог звернувся представник відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 та просив визнати за останньою право власності на 11/100 частин садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 збільшені позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 , то не заперечувала щодо часткового їх задоволення, а саме: щодо визнання за ним права власності на спадкове майно після смерті матері в частці 89/200 та на 1/2 частину господарських будівель і споруд. В задоволенні решти позовних вимог просила відмовити.

Крім того, не заперечувала щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5 , зокрема, щодо визнання за нею права власності на 11/100 частин житлового будинку, а саме на приміщення згідно ухвали суду від 11.05.2007 року.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов ОСОБА_4 визнали частково, не заперечували щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_8 на 75/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, крім гаража НОМЕР_1 і хліва В-1 як самочинно збудованих.

При цьому, підтримали свої збільшені позовні вимоги з підстав, викладених у заяві та просили їх задовольнити.

Крім того, не заперечували щодо задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 .

Представник відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, проте у попередніх засіданнях уточнені позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. При цьому, повністю визнав позовні вимоги ОСОБА_2 та не заперечував щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_4 , зокрема, щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 на 75/200 частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, крім гаража а6 і хліва В-1

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 підлягають до часткового задоволення, ОСОБА_5 до повного, з наступних підстав.

Судом з`ясовано, що 26.11.2016 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на частину домоволодіння по АДРЕСА_1 , що складається з житлового будинку загальною площею 124,4 кв.м., житловою 59,5 кв.м., хліва Б-1, огорожі 1-2, яке розташоване на земельній ділянці площею 600 кв.м., яка належала ОСОБА_6 , що підтверджується матеріалами спадкової справи (т. 1 а.с. 157-173).

Разом з тим, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09.12.2021 року вказані свідоцтва визнані недійсними у зв`язку з тим, що при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом не було враховано набуття ОСОБА_5 права власності на частину у житловому будинку (т. 1 а.с. 4-7).

З постанов про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08.09.2022 року (т. 1 а.с. 9) та 22.08.2022 року (т. 1 а.с. 129) вбачається, що у видачі свідоцтв ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на частку житлового будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями і спорудами відмовлено.

З даних постанов також слідує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , спадкоємцем якого була його дружина ОСОБА_8 та до складу спадкового майна входить цілий житловий будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями і спорудами, право на яке в цілому мав спадкодавець ОСОБА_6 .

Також з`ясовано, що ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі №3008/2007 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про визнання права власності на частину нерухомого майна, що є спільною сумісною власністю сім`ї, затверджено мирову угоду, згідно якої за ОСОБА_9 , яка є дочкою ОСОБА_7 та ОСОБА_2 визнано право власності на 1/5 частину проведеної ними впродовж 1981-1991 року добудови до житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі рішень Луцького міськвиконкому від 11.02.1982 року та 24.01.1991 року, а саме: приміщень 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8 (т. 1 а.с. 8).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 23.11.2007 року ОСОБА_9 змінила прізвище на ОСОБА_10 (т. 1 а.с. 126).

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_9 було відмовлено у державній реєстрації права власності на 1/5 частину добудови до будинку АДРЕСА_1 , зокрема: приміщень 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, оскільки вказана добудова являє собою складову частину домоволодіння, у зв`язку з чим неможливо встановити, права на яку частину нерухомого майна підлягають реєстрації (т. 1 а.с. 204).

Згідно висновку експерта №21 судової будівельно-технічної експертизи від 31.10.2022 року, приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8 в житловому будинку по АДРЕСА_1 становлять 11/20 частку даного житлового будинку (т.1 а.с. 53-62), з яким суд погоджується і приймає до уваги.

Ч. 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності.

У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, яким засвідчує його право власності.

Як було зазначено вище, ОСОБА_5 право власності на 1/5 частину добудови, а саме: приміщень 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8 в житловому будинку по АДРЕСА_1 набула на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.05.2007 року і вказані обставини встановлені рішенням суду Волинської області у справі №161/7574/21 та в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Таким чином, оскільки ОСОБА_5 належить 1/5 від вказаних приміщень і ці приміщення становлять 11/20 від усього будинку, то частка останньої становить 11/100 (11/20х1/5 = 11/100).

Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що за ОСОБА_5 слід визнати право власності на 11/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Щодо позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , то суд приходить до наступного висновку.

Як з`ясовано судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується матеріалами спадкової справи (т. 1 а.с. 157-173).

З матеріалів справи також слідує, що ОСОБА_8 була спадкоємцем майна ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте остання належним чином не оформила своїх спадкових прав (т. 1 а.с. 177-184).

В судовому засіданні з пояснень позивача ОСОБА_2 та його представника слідує, що його батьками, ним та його колишньою дружиною ОСОБА_7 було проведено добудову до будинку, тому таке майно належало всім їм на праві спільної сумісної власності.

Разом з тим, ними не представлено суду належних та допустимих доказів, що добудова до будинку проводилася саме ним. При цьому, як з`ясовано в судовому засіданні, житловий будинок по АДРЕСА_1 в цілому належав померлому ОСОБА_2 , який в подальшому успадкувала ОСОБА_8 , а отже вказане домоволодіння є спадковим майном.

У відповідності до ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є спадкоємцями після смерті ОСОБА_12 та їхні частки є рівними.

Водночас, при визначенні розміру часток, суд враховує, що 11/100 часток у даному будинку належить ОСОБА_5 , а отже ОСОБА_4 та ОСОБА_2 належить по 89/200 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , а також по 1/2 частині господарських і надвірних будівель, крім самовільно збудованого гаража НОМЕР_1 і хліва В-1.

При цьому, посилання представника позивача ОСОБА_4 про те, що гараж і хлів побудований до 1991 року, а тому не являється самочинно збудованим, не заслуговує на увагу, оскільки належних доказів стосовно цього не представлено, а посилання на абрис в матеріалах інвентаризаційної справи не заслуговує на увагу, оскільки він не є правовстановлюючим документом.

А тому, враховуючи наведене, оцінивши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з наведених вище підстав слід задовольнити частково та визнати за кожним з них право власності на спадкове майно після смерті матері ОСОБА_8 в рівних частинах, крім частки, яка належить ОСОБА_5 .

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 76, 77, 81, 83, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 319, 321, 328, 392, 1222, 1261, 1267 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: на 89/200 частин будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину господарських будівель і споруд (крім самовільно збудованих гаража НОМЕР_1 та хліва В-1).

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно за законом після смерті ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а саме: на 89/200 частин будинку АДРЕСА_1 та на 1/2 частину господарських будівель і споруд (крім самовільно збудованих гаража НОМЕР_1 та хліва В-1).

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про визнання права власності на майно задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_5 право власності майно, а саме: на 11/100 частин будинку АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасниками справи є:

Позивач та відповідач ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач та позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач та позивач ОСОБА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складений 29 грудня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Р.М. Кихтюк