10.07.2023 Єдиний унікальний № 911/2105/19
провадження № 2/371/42/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2023 року м. Миронівка

ЄУН 911/2105/19

Провадження № 2/371/42/23

Миронівський районний суд Київської області в складі судді Капшук Л.О., розглянувши заяву виконувача обов`язків керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області про направлення за встановленою юрисдикцією справи за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури, поданим в інтересах держави в особі Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Фермерського господарства «Королевич», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_1 , про визнання недійсними наказів та договорів оренди землі,

У С Т А Н О В И В :

В провадженні Миронівського районного суду перебувала справа за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури, поданим в інтересах держави в особі Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Фермерського господарства «Королевич», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_1 , про визнання недійсними наказів та договорів оренди землі.

Ухвалою Миронівського районного суду від 19 червня 2023 року провадження в справі закрите з тих підстав, що вказана справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

05 липня 2023 року виконувач обов?язків керівника Обухівської окружної прокуратури Київської області звернувся до Миронівського районного суду Київської області із клопотанням про передачу справи до Господарського суду Київської області для здійснення подальшого розгляду справи в порядку господарського судочинства.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначав, що з огляду на правила частини 1 статті 256 ЦПК України та висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 29 вересня 2020 року у справі 368/561/19, у разі закриття провадження у справі судом першої інстанції на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України та відсутності апеляційної скарги на ухвалу суду про закриття провадження у справі, суд першої інстанції не позбавлений права, яким цивільний процесуальний закон наділяє суд апеляційної та касаційної інстанції, за заявою позивача передати справу за встановленою юрисдикцією. Такі дії суду сприятимуть реалізації права позивача на справедливий суд, закріпленого в статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, клопотання про передачу справи до Господарського суду Київської області розглядається у порядку письмового провадження без проведення судового засідання, оскільки нормами ЦПК не передбачено повідомлення учасників справи про розгляд судом подібних клопотань.

Дослідивши клопотання, суд дійшов такого висновку.

За правилом пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 256 ЦПК України встановлено, що, якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз?яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи. Суд апеляційної або касаційної інстанції повинен також роз?яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією, крім випадків об?єднання в одне провадження кількох вимог, які підлягають розгляду в порядку різного судочинства. Заява подається до суду, який прийняв постанову про закриття провадження у справі.

Нормами ЦПК України прямо не визначений порядок дій суду першої інстанції у разі подання позивачем заяви про направлення справи за встановленою юрисдикцією. Разом з тим, у разі закриття провадження судом першої інстанції на підставі пункту 1 частини 1статті 255 ЦПК України та відсутності апеляційної скарги на ухвалу про закриття провадження, суд першої інстанції не позбавлений права, яким цивільний процесуальний закон наділяє суд апеляційної та касаційної інстанції, за заявою позивача передати справу за встановленою юрисдикцією.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 січня 2022 року у справі № 234/11607/20 (провадження № 61-15126св21) зроблено висновок, що: «при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Суд вважає слушними доводи прокурора, що такі дії суду сприятимуть реалізації права позивача на справедливий суд, а також відповідатимуть підходу, закладеному у частині 1статті 256 ЦПК України, згідно з яким позивач має право на направлення його справи за встановленою юрисдикцією у разі закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини 1статті 255 ЦПК України.

З одного боку конструкція частини першої статті 256 ЦПК України свідчить про те, що позивач набуває право подати заяву про направлення справи за встановленою підсудністю тільки до суду апеляційної або касаційної інстанції, тобто у разі якщо провадження у справі закривається на підставі пункт 1 частини 1 статті 255 ЦПК України судами апеляційної та касаційної інстанції. Про наведене свідчать ужиті законодавцем положення «суд апеляційної або касаційної інстанції повинен роз?яснити позивачеві»…, «заява подається до суду, який прийняв постанову…». Якщо ж провадження закривається судом першої інстанції, то позивач, за логікою законодавця, не позбавлений права самостійно звернутися до суду належної юрисдикції.

Разом з тим, у такому випадку на позивача буде покладений додатковий тягар у сплаті судового збору до належного суду та у вчиненні дій щодо повернення раніше сплаченого судового збору. Крім того, позивач може стикнутися зі труднощами у поновленні строку для звернення до суду, у разі його пропущення з підстав звернення до неналежного суду або зміни судової практики щодо визначення юрисдикції тощо.

Згідно зі частиною 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 29 вересня 2020 року по справі № 368/561/19, розглядаючи питання правомірності закриття провадження судом першої інстанції, у пункті 52 роз?яснила, що оскільки Велика Палата Верховного Суду залишила в силі ухвалу суду першої інстанції про закриття провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, вона відповідно до частини першої статті 256 ЦПК України в редакції Закону № 460-IX роз?яснює позивачці її право протягом десяти днів з дня отримання цієї постанови звернутися до суду, який закрив провадження у справі, із заявою про її направлення до відповідного суду адміністративної юрисдикції.

Отже, Велика Палата Верховного Суду фактично виснувала, що питання про направлення справи до суду за встановленою юрисдикцією має право вирішувати й суд першої інстанції, якщо саме ним закрито провадження, а не тільки суд апеляційної чи касаційної інстанції.

Ухвалою Миронівського районного суду від 19 червня 2023 року провадження у вищевказаній справі було закрите в зв?язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позивачу роз?яснено, що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції господарського суду. Апеляційна скарга на ухвалу суду через суд першої інстанції подана сторонами не була.

Позивач у десятиденний строк, встановлений статтею 1 статті 256 ЦПК України, звернувся до Миронівського районного суду Київської області як до суду, що постановив ухвалу про закриття провадженні у справі, з клопотанням про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

З огляду на викладене, наявні підстави для задоволення клопотання позивача та направлення справи за встановленою юрисдикцією, а саме до Господарського суду Київської області.

На підставі наведеного та керуючись ст. 255, 256, 258, 260, 261, 353-355 ЦПК, суд

П О С Т А Н О В И В :

Передати за встановленою юрисдикцією до Господарського суду Київської області справу за позовом заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури, поданим в інтересах держави в особі Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру до Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Фермерського господарства «Королевич», третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_1 , про визнання недійсними наказів та договорів оренди землі.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Ухвала складена та підписана суддею 10 липня 2023 року.

Суддя підпис Л.О. Капшук

Згідно з оригіналом

Суддя Л.О. Капшук