Справа № 344/9406/20
Провадження № 22-ц/4808/838/23
Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І. П.
Суддя-доповідач Фединяк В.Д.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Кузів А.В.

з участю представників: ОСОБА_1 адвоката Футерка В. Л.;

ОСОБА_2 адвоката Широких Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Футерка Василя Любомировича на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2023 року, постановлену в складі судді Ковалюк І.П. в м. Івано-Франківську, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей.

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Івано-Фпранківського міського суду від 10 грудня 2018 року розірвано. У шлюбі народились доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідачка відмовляє йому у можливості бачитись з дітьми зазначаючи, що діти (які перебувають на її вихованні) не хочуть його бачити. Однак, наведене не відповідає дійсності, оскільки між ним та доньками завжди був сталий психологічний зв`язок, та сформована емоційна прив`язаність, а твердження відповідачки про те, що діти начебто не хочуть його бачити, може бути виключно наслідком нав`язування такої позиції відповідачкою. Вважає, що такі дії відповідачки порушують його права як батька, та права дітей, зокрема, їхнє право на особисте спілкування з батьком. Просив визначити спосіб його участі як батька у вихованні доньок ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , встановивши наступний графік спілкування з ними, який відповідає інтересам дітей такого віку: - для спілкування з дочками та їх виховання - кожного тижня місяця у середу, п`ятницю з 15.00 години до 18.00 години, в присутності психолога (соціального працівника) служби у оправах-дітей виконавчого-комітету Івано-Франківської міської ради, для відпочинку та оздоровлення дітей під час літнього періоду один календарний місяць та під час зимового періоду два тижні.

11 травня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Футерко В.Л. подав заяву про забезпечення позову, в якій вказує, що з метою запобігання втраті емоційного контакту батька з малолітньою дитиною, погіршенню психоемоційного зв`язку між ними на період розгляду справи в суді, який може бути тривалим, забезпечення позову відповідає нормам процесуального права. Просить забезпечити позов шляхом встановлення графіка побачень ОСОБА_1 із дітьми до вирішення спору судом по суті, який відповідає висновку про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей, затвердженому рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.12.2020 № 1414, а саме встановити такий порядок участі батькові ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : щоп`ятниці з 16:00 год до 17:00 год у присутності матері дітей; Різдвяні, новорічні свята, дні народження, вихідні, канікули - за взаємною згодою обох батьків та дітей у присутності матері.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2023 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Футерко В.Л. про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду представник ОСОБА_1 адвокат Футерко В. Л. подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали, з постановленням нової про забезпечення позову у справі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що заходи забезпечення позову, які він просить вжити у даній справі не є тотожними предмету позову. У позовних вимогах заявлено про встановлення для зустрічей з дітьми двох днів на тиждень (середи та п`ятниці), тривалість таких зустрічей по 3 години кожна (з 15:00 год. до 18:00 год.), тоді як у заяві про забезпечення позову вказано про встановлення тимчасового графіка побачень з дітьми та визначення для них тільки одного дня на тиждень (п`ятниці) тривалістю лише по одній годині. Крім того, у заяві про забезпечення позову просить надати йому можливість зустрічатися з доньками у присутності матері, в той час як у позовних вимогах вказує лише на присутність психолога (соціального працівника) та без присутності матері. Заявлені заходи забезпечення позову повністю відповідають висновку про встановлення порядку участі позивачу у вихованні дітей, затвердженому рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.12.2020 N° 1414 та відповідачкою не оскаржене.

21 червня 2023 року представник ОСОБА_5 адвокат Широких Юлія Валеріївна подала відзив на апеляційну скаргу, в якому доводи апеляційної скарги заперечила. Вказує, що заявником не доведено що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Футерко В. Л. підтримав доводи апеляційних скарг, просить їх задовольнити..

Представник ОСОБА_5 адвокат Широких Ю. В. доводи апеляційної скарги заперечує, вважає рішенням суду законим та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволення заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що предметом судового розгляду є питання участі батька у вихованні дітей шляхом встановлення графіку побачень та усунення перешкод у спілкуванні, обраний представником позивача засіб забезпечення позову не свідчить що його не вжиття може ускладнити виконання рішення суду, а є його виконанням.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судом встановлено, що у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради про визначення способу участі батька у вихованні дітей.

11 травня 2023 року представник ОСОБА_1 адвокат Футерко В.Л. подав заяву про забезпечення позову шляхом встановлення графіка побачень ОСОБА_1 із дітьми до вирішення спору судом по суті, який відповідає висновку про встановлення порядку участі батька у вихованні дітей, затвердженому рішенням Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.12.2020 № 1414, а саме встановити такий порядок участі батькові ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : щоп`ятниці з 16:00 год до 17:00 год у присутності матері дітей; Різдвяні, новорічні свята, дні народження, вихідні, канікули - за взаємною згодою обох батьків та дітей у присутності матері.

Згідно рішення органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.12.2020 № 1414, а саме встановити такий порядок участі батькові ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : щоп`ятниці з 16:00 год до 17:00 год у присутності матері дітей; Різдвяні, новорічні свята, дні народження, вихідні, канікули - за взаємною згодою обох батьків та дітей у присутності матері.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" N 9 від 22.12.2006 р. у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ N 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові N 6-605цс16 від 25.05.2016 р., винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Крім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Дані праві висновки містять в постанові Верховного Суду від 04 вересня 2020 року № 200/12227/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно з частиною десятою статті 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

У справі, що переглядається, між сторонами виник спір щодо визначення способу участі батька у вихованні дітей.

Згідно рішення органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.12.2020 № 1414 встановлено такий порядок участі батькові ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : щоп`ятниці з 16:00 год до 17:00 год у присутності матері дітей; Різдвяні, новорічні свята, дні народження, вихідні, канікули - за взаємною згодою обох батьків та дітей у присутності матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів того, що відповідачка чинить перешкоди ОСОБА_1 у прийнятті участі в спілкуванні та вихованні неповнолітніх дітей встановлених органом опіки та піклування - Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.12.2020 № 1414 позивачем суду не подано. Таких доказів немає також у матеріалах справи.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що тривалий розгляд справи щодо участі позивача у встановленні порядку та способу участі батька у вихованні дітей невиправдано позбавляє його можливості бачитись з дочками, оскільки суперечить рішенню органу опіки та піклування - Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради від 30.12.2020 № 1414, яким встановлени порядок участі батькові ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : щоп`ятниці з 16:00 год до 17:00 год у присутності матері дітей; Різдвяні, новорічні свята, дні народження, вихідні, канікули - за взаємною згодою обох батьків та дітей у присутності матері, який без поважних причин позивачем не виконується.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Футерка Василя Любомировича залишити без задоволення. Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повний текст складено 07 липня 2023 року.

Судді: В.Д.Фединяк Л.В.Василишин

І.О.Максюта