П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Собослоя Г.Г.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2023 року (суддя Шепетко І.О.) про відмову у видачі судового наказу у справі №308/12746/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» про стягнення заборгованості за надані послуги з постачання електричної енергії з ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року ТОВ «Закарпаттяенергозбут» звернулося до суду із заявою та просило видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 21031,94 грн та 268,40 грн у відшкодування судового збору.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15.09.2023 у видачі судового наказу про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з постачання електричної енергії відмовлено.

На дану ухвалу подало апеляційну скаргу ТОВ «Закарпаттяенергозбут». Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу місцевого суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи у видачі судового наказу, не звернув уваги на те, що підставою для звернення ТОВ «Закарпаттяенергозбут» із заявою про видачу судового наказу стала наявність заборгованості за спожиту електричну енергію, що надавалася боржнику за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг за особовим рахунком № НОМЕР_1 , відкритим на боржника. При цьому, за цим договором сторони взяли на себе певні права та обов`язки, в тому числі й щодо постачання електричної енергії, що обліковується через розрахунковий засіб обліку, який улаштований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції також виходив з того, що заявником не надано документів, які б підтверджували право власності на житло за адресою АДРЕСА_1 , та що ОСОБА_1 , користувався/користується даними комунальними послугами за вказаною адресою. Однак, на думку апелянта, з таким висновком погодитися не можна, оскільки згідно з ч.3 ст.163 ЦПК України документ, який би підтверджував право власності на нерухоме майно, не передбачено надавати до заяви про видачу судового наказу.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції щодо відмови у видачі судового наказу (п.1 ч.1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у видачі судового наказу суд першої інстанції виходив з того, що боржник проживає за іншою адресою, ніж вказано в заяві про видачу судового наказу; відсутні відомості про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 , та що ОСОБА_1 користувався/користується даними комунальними послугами за вказаною адресою, а тому заявником не надано доказів, якими він обґрунтовує обставини та на яких ґрунтуються його вимоги, а відтак у видачі судового наказу слід відмовити.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, з огляду на наступне.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Згідно з статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України встановлено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно з вимог ч.ч. 1-3 ст. 163 ЦПК України (у редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

У заяві повинно бути зазначено: найменування суду, до якого подається заява; повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

До заяви про видачу судового наказу додаються: документ, що підтверджує сплату судового збору; документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника; копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості; інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 165 ЦПК України (у редакції чинній на момент постановлення оскаржуваної ухвали) суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; заяву подано з порушенням правил підсудності.

Відповідно до пункту 6 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що боржник є власником будинку або проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Натомість, згідно відповіді з ГУДМС України в Закарпатській області за вих. №3713852 від 14.09.2023, яка міститься в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.14).

Колегія суддів звертає увагу, що згідно вказаної відповіді ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 21.09.2017, натомість заборгованість заявником за адресою: АДРЕСА_1 , починається нараховуватися з 2019 року, що викликає сумніви щодо можливого споживання електричної енергії за вказаною адресою особою, яка зазначена боржником.

Таким чином, заявником не надано доказів, якими він обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги що ОСОБА_1 є споживачем послуг заявника за адресою: АДРЕСА_1 , в силу проживання за цією адресою, або як власник будинку. А отже, ТОВ «Закарпаттяенергозбут» не надано доказів, що ОСОБА_1 є боржником, щодо якого заявник просить видати судовий наказ. Зважаючи на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заява про видачу судового наказу не відповідає вимогам ст.163 ЦПК України.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, у відповідності до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: