Справа №359/637/23
Провадження №2/359/1024/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.06.2023 р. м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чирки С.С.,

при секретарі судового засівання Дьяченку В.В.

за участю

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідачів ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивачка звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою, у якій просила стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь малолітньої дитини позивача - ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 11950,00 грн, моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн. та витрати за надання правової допомоги у розмірі 7000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.05.2022 року малолітній син відповідачів - ОСОБА_7 відбив пострілом з рогатки каменем більшу частину постійного переднього зуба сину позивача - ОСОБА_6 .

Після чого відповідач - ОСОБА_5 та його малолітній син - ОСОБА_7 з прийшли з вибаченнями до позивача та її сина та залишили 1000,00 грн.

Напередодні події зранку з метою планового огляду позивач з малолітнім сином були на прийомі у лікаря-стоматолога ОСОБА_8 .. Стан ротової порожнини та зубів дітей були у відмінному стані.

Наступного дня чоловік позивача із малолітнім сином звернулись до лікаря-стоматолога ОСОБА_8 внаслідок чого було проведено реставрацію зубу, також лікарем було зазначено, що є необхідним диспансерний нагляд до 17 років, по досягненню 18 років - заміна прямої композитної реставрації на керамічний вінір або коронку.

31.05.2022 року позивач зі своїм чоловіком з відповідачами обговорювали питання щодо отримання компенсації в грошову еквіваленті для підтримання зуба в здоровому естетичному стані та на витрати на протезування при досягненні 17-18 років ОСОБА_6 .

ОСОБА_5 погодилась в добровільному порядку компенсувати необхідну суму середньоринкової вартості витрат на протезування пошкодженого зуба.

01.06.2022 року ОСОБА_3 повідомив позивачу, що жодних коштів компенсувати не буде, так як не вбачає жодних проблем у відбитому зубі сина позивача та порекомендував звертатись до Національної поліції.

01.06.2022 року чоловіком позивача було подано заяву до сектору ювенальної превенції Бориспільського районного управління поліції ГУНП в Київській області щодо відбиття більшої половини переднього постійного зуба ОСОБА_6 з рогатки каменем малолітнім ОСОБА_7 .

Інформацію за даною заявою було зареєстровано до інформаційно-телекомунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції України» Бориспільського РУП ГУНП в Київській області за № 12210 від 14.07.2022 року.

Працівниками Бориспільського РУП ГУНП в Київській області було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.184 ч.1 КУпАП на ОСОБА_3 .

Всього відповідачі компенсували витрати у розмірі 1150,00 грн. лише на початкове лікування зуба, зі зневагою та відмовою віднеслись до покриття витрат в грошову еквіваленті на підтримання зуба в здоровому та естетичному стані на протезування при досягненні 17-18 років малолітньому ОСОБА_6 .

Середня вартість протезування та витратних матеріалів для одного зуба становить 10000,00 грн. Відповідно до попереднього плану лікування наданого стоматологічною клінікою вартість лікування становить 11950,00 грн.

Окрім того, позивач зазначає, що було завдано моральну шкоду сину позивача діями малолітнього сина відповідачів, оскільки вибиття більшої частини зуба викликало моральні, психічні, душевні переживання й страждання. Дитина не може їсти тверду їжу, постійно контролює процес прийому їжі, щоб не зламати нарощеного зуба та переживає, що зуб не відросте. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 20000,00 грн.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2023 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено засідання по розгляду справи по суті.

У судовому засіданні позивачка позов підтримала, просила суд його задовольнити у повному обсязі. Крім того позивачкою було подано заяву про збільшення позовних вимог та заяву про поновлення пропущеного з поважних причин процесуального строку.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17.05.2023 року ОСОБА_2 було відмовлено у поновленні процесуального строку, заяву про збільшення позовних вимог залишено без розгляду.

Відповідач - ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відзиву до суду не подавала.

Представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову у повному обсязі, просив відмовити у його задоволенні, пославшись на його безпідставність.

Відповідач - ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав думку свого представника, просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Заслухавши позивача, відповідача, представника відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачки не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.06.2022 року листом № 5324/109/1002/01 Національною поліцією України ГУНП в Київській області Бориспільського районного управління поліції було надано відповідь ОСОБА_9 на звернення та повідомлено, що його звернення зареєстровано до журналу єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події за № 8682 від 01.06.2022 року та встановлено, що відсутні ознаки кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР. З малолітнім ОСОБА_7 проведено роз`яснювальну роботу та на батька ОСОБА_3 складений адміністративний протокол за ст.184 ч.1 КУпАП (а.с.23).

З довідки від 30.07.2022 року про розгляд звернення гр. ОСОБА_2 вбачається, що згідно рішення Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_3 винесено усне зауваження. Гр. ОСОБА_2 рекомендовано звертатись до суду з позовом про відшкодування моральних та матеріальних збитків (а.с.25).

У матеріалах справи міститься фото від 28.05.2022 року з пошкодженим зубом. Особу встановити по даному фото неможливо.(а.с.15).

В історії хвороби ОСОБА_6 від 08.06.2022 року зазначено, що ОСОБА_6 звернувся до лікаря-стоматолога ОСОБА_8 з наступними скаргами: косметичний недолік, ускладнений прийом їжі, чутливість від холодного,гарячого,солодкого, яка швидко проходить. (а.с.16).

У заключенні історії хвороби ОСОБА_6 від 08.06.2022 року вбачається, що до стоматологічної клініки звернувся ОСОБА_6 . Після проведеної діагностики був виставлений діагноз - неускладнений перелом коронкової частини зубу 2.1. Було проведено лікування по відновленню анатомічної цілісності зубу прямими композитними реставраціями. Станом на 08.06.2022 рік дитина скарг не відмічає. Знаходиться на диспансерному нагляді (а.с.17).

Лікарем-стоматологом надано рекомендації наступного змісту: диспансерний нагляд до 17 років. При розвитку гострого болю - депульпування зубу 2.1. По досягненню 18 років заміна прямої композитної реставрації на керамічну (вінір,коронка) (а.с.17).

З виписки з картки стоматологічного хворого ОСОБА_6 від 27.10.2022 року вбачається, що ОСОБА_6 звернувся з метою контролю 2.1.зубу. Лікарем ОСОБА_10 ОСОБА_6 було рекомендовано диспансерний нагляд до 17 років. При розвитку гострого болю - депульпування зубу 2.1. По досягненню 18 років заміна прямої композитної реставрації на керамічну (а.с.20-21).

У матеріалах справи міститься попередній план лікування, у якому зазначена загальна сума за лікування ОСОБА_6 в розмірі 11950,00 грн., яка актуальна на 27.10.2022 рік.(а.с.22).

Відповідно до ч. 1 ст. 1178 ЦК України шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками (усиновлювачами) або опікуном чи іншою фізичною особою, яка на правових підставах здійснює виховання малолітньої особи, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1199 ЦК України у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов`язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

За ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 р. - під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Звертаючись до суду, позивачка у позовній заяві виклала обставини, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначила докази, що підтверджують вказані обставини. Крім цього, в судовому засіданні позивачці роз`яснювалися її права.

Отже, позивачка на власний розсуд розпорядилася своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Аналогічна позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18 (провадження № 61-17205 св 19) (з повним текстом постанови можливо ознайомитись за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/87517072).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Позивачкою не доведено належними та допустимими доказами те, що неправомірними діями малолітнього сина відповідачів її малолітньому сину завдана шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діями сина відповідача та його вини в заподіянні такої шкоди.

Крім того, суд критично оцінює попередній план лікування наданий лікарем ОСОБА_10 , у якому зазначена сума за лікування в розмірі 11 950 грн. і не бере його до уваги, оскільки з нього неможливо встановити, що сума за лікування зуба, нарахована саме внаслідок заподіяної шкоди протиправними діями збоку малолітнього сина відповідачів ОСОБА_6 .

За таких обставин, суд вважає необхідним відмовити позивачці в задоволенні її позовних вимог в частині стягнення матеріальної шкоди з наведених вище підстав.

Разом з цим, позовна вимога про стягнення моральної шкоди є похідною вимогою від вимоги про стягнення матеріальної шкоди в задоволенні якої судом відмовлено, тому в цій частині позовних вимог також слід відмовити.

Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розг лядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що у задоволенні пред`явленого позову відмовлено у повному обсязі, тому підстави для відшкодування позивачу понесених судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 5,10,12,76-81,263-265,268,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди та витрат на правову допомогу залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 03.07.2023 року.

Суддя Чирка С.С.