Справа № 127/5013/23
Провадження № 22-ц/801/2246/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 рокуСправа № 127/5013/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Сала Т. Б., Шемети Т. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення коштів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Савка В. В. на рішення Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Вохмінової О. С. від 21 вересня 2023 року,

встановив:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, за яким просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь кошти за невиконання договору про надання послуг у розмірі 52875 грн 00 к.

В обґрунтовування вимог позову зазначав, що 01 лютого 2021 року він уклав з ОСОБА_4 договір про надання ексклюзивних консультаційних послуг. Для здійснення декількох проплат за умовами договору ОСОБА_2 через месенджери надіслав реквізити карткового рахунку для оплати послуг. 01 лютого 2021 року та 03 лютого 2021 року він здійснив дві операції з переказу власних коштів на картковий рахунок у загальному розмірі 57875 грн 00 к. та чекав від виконавця замовленої ним послуги. ОСОБА_2 своє зобов`язання за договором не виконав, інформацію щодо пошуку і придбання автомобіля не надав, а в кінці березня 2021 року під час телефонної розмови ОСОБА_2 повідомив, що не отримував коштів, про які вони домовились. Перевіривши реквізити, за якими були перераховані суми 01 лютого 2021 року та 03 лютого 2021 року ОСОБА_1 з`ясував, що кошти він перерахував на ім`я ОСОБА_3 . Зв`язавшись з ОСОБА_3 вона погодилася повернути лише 5000 грн 00 к. із перерахованої суми і 04 квітня 2021 року здійснила переказ коштів на його картковий рахунок. Після цього ОСОБА_3 на контакт не виходила, залишок коштів не повернула. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 липня 2022 року № 206/1909/21 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти в сумі 52875 грн 00 к., проте постановою Вінницького апеляційного суду це рішення скасовано, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовлено з підстав не притягнення до участі у справі іншого відповідача ОСОБА_2 . При розгляді справи було з`ясовано, що ОСОБА_2 є сином ОСОБА_3 і саме він користувався банківською карткою і рахунком, на який він перерахував 57875 грн 00 к.

На підставі статті 1212 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) (в частині вимог до ОСОБА_3 ) та на підставі статей 526, 611 ЦК України (в частині вимог до ОСОБА_2 ) ОСОБА_1 просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь 52875 грн 00 к. та судові витрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 52875 грн 00 к. та 7423 грн 00 к. у відшкодування судових витрат. У решті позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що договір від 01 лютого 2021 року не виконаний з вини ОСОБА_2 , учасники визнали ці обставини, а також те, що зобов`язання між ними припинене внаслідок односторонньої відмови, тому вважав необхідним стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти, що були сплачені виконавцю за договором у розмірі 52875 грн 00 к.

В частині позовних вимог до ОСОБА_3 суд зазначив, що ні договором, ні законом не встановлено солідарну відповідальність для ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , а встановлено відповідальність безпосереднього виконавця за договором, підстав для солідарного стягнення боргу з обох відповідачів немає. До спірних правовідносин не підлягають застосуванню статті 541, 1212 ЦК України, а повернення коштів, сплачених за договором, має відбуватись відповідно до норм зобов`язального права (статті 526, 611, 906 ЦК України), тому в позові до ОСОБА_3 відмовив.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Савко В. В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року в частині незадоволених позовних вимог скасувати і ухвалити нове про задоволення позову, стягнувши солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 52875 грн 00 к.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що ОСОБА_2 уклавши договір зі своєю матір?ю ОСОБА_3 щодо користування картковими рахунками фактично зробив її третьою стороною договору, у якої також виникла можливість та обов`язок повернути безпідставно отримані гроші чи гроші, отримані за договором, які необхідно повернути у разі розірвання договору. Вказував, що оскільки не з`ясовано хто є власником одержаних від ОСОБА_1 грошових коштів, які одним відповідачем були отримані на її картковий рахунок, а іншим відповідачем на підставі розірваного договору, то отримані ними кошти підлягають стягненню солідарно з обох відповідачів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона задоволенню не підлягає з огляду на таке.

Частинами першою четвертою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 01 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено Договір про надання ексклюзивних консультаційних послуг, відповідно до умов якого замовник в порядку та на умовах визначених цим договором доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати замовнику послуги консультаційного характеру щодо економічних параметрів і показників на американському ринку автомобілів, включаючи: щодо вказаних параметрів і показників: (1) по підбору такого, що був в користуванні (вживаного) та/або пошкодженого автомобіля на аукціонах США та країнах Європи, в тому числі ЄС (включаючи онлайн платформи); та/або (2) надання консультацій про умови роботи автомобільних аукціонів в США та країнах Європи та/або компаній (включаючи онлайн платформи), що здійснюють торгівлю такими, що були в користуванні (вживаними) та/або пошкодженими автомобілями на території США та країн ЄС (в тому числі через онлайн платформи); (3) можливе базове навчання або передача досвіду по роботі з онлайн аукціонами по торгівлі такими, що були в користуванні (вживаними) та/або пошкодженими автомобілямина території США та Європи, включаючи практичні заняття з наданням доступу до таких аукціонів через онлайн та/або демо-платформи або програми. Статтею другою визначений порядок та розмір оплати послуг.

Відповідно до формуляру (заявки) до Договору б/н про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 01 лютого 2021 року розмір завдатку складає 400 доларів США, що еквівалентно 11280 грн 00 к. (на карту АТ КБ «ПриватБанк»).

01 лютого 2021 року ОСОБА_1 здійснив грошовий переказ власних коштів ОСОБА_3 у розмірі 11280 грн 00 к., а 03 лютого 2021 року у розмірі 46595 грн 00 к., що підтверджується дублікатами квитанцій № Р24А930218779С70960 від 01 лютого 2021 року та № Р24А935865456С52736 від 03 лютого 2021 року.

Згідно з Випискою по картковому рахунку ОСОБА_3 01 лютого 2021 року від ОСОБА_1 надійшли кошти у розмірі 11280 грн 00 к., 03 лютого 2021 року у розмірі 46595 грн 00 к.

Між сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли договірні зобов`язальні правовідносини в зв`язку з неналежним виконанням договору про надання послуг та, які, відповідно, регулюються положеннями глав 47, 48, 51, 63 ЦК України.

Суд першої інстанції встановивши, що договір від 01 лютого 2021 року не виконаний з вини ОСОБА_2 , сторони визнали ці обставини, а також те, що зобов`язання між ними припинене внаслідок односторонньої відмови, прийшов до правильного висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів, що були сплачені виконавцю за договором у розмірі 52875 грн 00 к.

Щодо доводів апеляційної скарги про безпідставне набуття ОСОБА_3 коштів і, відповідно, виникнення у неї солідарного з ОСОБА_2 обов`язку щодо їх повернення, то вони є безпідставними з огляду на таке.

Як встановлено судом кошти у загальному розмірі 57875 грн 00 к. були перераховані ОСОБА_1 на виконання умов Договору про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 01 лютого 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Перерахунок коштів був здійснений двома операціями з переказу власних коштів на картковий рахунок ОСОБА_3 (матері ОСОБА_2 ), реквізити якого йому надав ОСОБА_2 саме для оплати за цим договором.

Невиконання умов договору про надання ексклюзивних консультаційних послуг від 01 лютого 2021 року стало підставою для звернення ОСОБА_1 за судовим захистом у травні 2021 року.

Постановою Вінницького апеляційного суду від 04 січня 2023 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів відмовлено.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

У разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (стаття 543 ЦК України).

Зобов`язання щодо повернення коштів виникло на підставі договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у якому не передбачено солідарної відповідальності за його невиконання / порушення умов (не належне виконання) ОСОБА_3 . Законом, зокрема Законом України «Про платіжні послуги», на який посилався позивач як на підставу для відповідальності ОСОБА_3 , також не передбачено солідарного обов`язку особи, яка протиправно надала реквізити власного банківського рахунку (передала свій електронний платіжний засіб (кредитну карту)) з особою, яка такий засіб використала, повернути кошти, отриманні останньою.

Апеляційний суд також звертає увагу, що доводи апеляційної скарги містять взаємовиключні правові підстави покладення на ОСОБА_3 обов`язку із солідарного відшкодування ОСОБА_1 коштів: отримання їх за договором з ОСОБА_2 та отримання їх без достатньої правової підстави.

Таким чином доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За змістом статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Савка В. В. залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: Т. Б. Сало

Т. М. Шемета