Суддів Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.
справа № 505/421/13-ц
провадження № 61-7079св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач), суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., постановою від 04 липня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року у частині відмови у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка Валерія Миколайовича від 17 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60901169 скасував та передав справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
У справі, що переглядається, суди встановили, що рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом в розмірі 216 637,79 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2 172,31 грн по 1 086,16 грн. з кожного.
18 червня 2013 року Котовським міськрайонним судом Одеської області було видано виконавчий лист у справі № 505/421/13.
22 травня 2014 року до відділу державної виконавчої служби Котовського міськрайонного управління юстиції було подано заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 505/421/13.
12 червня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.
Постановою державного виконавця від 23 червня 2015 року вказаний виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу).
24 травня 2016 року стягувач повторно звернувся до відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Одеській області із виконавчим листом № 505/421/13 від 18 червня 2013 року та відповідною заявою.
Постановою від 09 червня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження.
23 грудня 2016 року винесено постанову про повернення вказаного виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року (далі - Закон № 1404-VIII), тобто у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке можна звернути стягнення.
17 грудня 2019 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком В. М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60901169 про стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість за кредитом в розмірі 216 637,79 грн та судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 2 172,31 грн, тобто по 1 086,16 грн з кожного.
Ухвалою Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2022 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В. М. від 17 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60901169 щодо примусового виконання рішення за виконавчим листом від 18 червня 2013 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» заборгованість по кредитному договору в розмірі 216 637,79 грн та судові витрати, пов`язані із сплатою судового збору в розмірі 1 086,16 грн скасовано із відповідним скасуванням наслідків дій приватного виконавця в рамках такого виконавчого провадження. У задоволенні інших вимог скарги ОСОБА_1 відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована, зокрема тим, що за пунктом 4 Розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2677-VІ, який набрав чинності з 09 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі. Таким чином, поширення дії норм вказаного Закону на правовідносини щодо пред`явлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа. У справі, яка переглядається, виконавчий лист судом видано після набрання чинності Законом № 2677-VІ, тому строк пред`явлення цього виконавчого листа до виконання повинен визначатися цим Законом та становити один рік з наступного дня після набрання судовим рішенням законної сили. З огляду на те, що виконавчий документ, виданий на підставі рішення суду після набрання чинності Законом України № 2677-VІ (9 березня 2011 року), був пред`явлений до виконання поза межами строків, установлених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження», питання про поновлення пропущеного строку в установленому статтею 371 ЦПК України порядку не вирішувалося, і відповідно зазначена обставина, виходячи з положень статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 квітня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Державний ощадний банк України» задоволено частково, ухвалу Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 лютого 2022 року в частині задоволення скарги скасовано та у цій частині прийнято нову постанову, якою в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що:

18 червня 2013 року Котовським міськрайонним судом Одеської області видано виконавчий лист в справі № 505/421/13 за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказане рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області набрало законної сили 17 червня 2013 року. 22 травня 2014 року до відділу державної виконавчої служби Котовського міськрайонного управління юстиції подано заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 505/421/13 (т. 2, а. с. 30) та постановою від 12 червня 2014 року відкрито виконавче провадження (т. 2, а. с. 31). Тобто виконавчий документ пред`явлено позивачем в справі № 505/421/13 у встановлений однорічний строк, передбачений на момент звернення із виконавчим документом, для пред`явлення такого документу на виконання;

постановою державного виконавця від 23 червня 2015 року вказаний виконавчий документ повернено стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку із відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення та здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, що відповідно до положень статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» (у чинній редакції) свідчить про встановлення строку пред`явлення виконавчого документу, після переривання, з дати повернення виконавчого документу стягувачові, а саме 23 червня 2015 року. Тому у зв`язку із поверненням державним виконавцем на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчого документу стягувачеві, строк пред`явлення такого документу встановлено до 23 червня 2016 року;

24 травня 2016 року (тобто в межах встановленого однорічного строку для пред`явлення) стягувач повторно звернувся до відділу державної виконавчої служби Котовського міжрайонного управління юстиції Головного територіального управління юстиції в Одеській області із виконавчим листом № 505/421/13 від 18 червня 2013 року та відповідною заявою (т. 2, а.с. 32). Постановою від 09 червня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження (т. 2, а.с. 33), проте 23 грудня 2016 року винесено постанову про повернення вказаного виконавчого листа стягувачеві на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, тобто у зв`язку із відсутністю у боржника майна на яке можна звернути стягнення;

приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Притуляком В. М. 17 грудня 2019 року відкрито виконавче провадження у відповідності до норм та положень чинного Закону № 1404-VIII;

на момент повернення виконавчого документу стягувачеві (23 грудня 2016 року) набрав законної сили (05 жовтня 2016 року) Закон №1404-VIII. Згідно частини першої статті 12 цього Закону, на момент повернення виконавчого листа № 505/421/13, було передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Таким чином, оскільки державним виконавцем 23 грудня 2016 року винесено постанову про повернення виконавчого листа № 505/421/13 на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, кінцева дата пред`явлення стягувачем вказаного виконавчого документа до виконання становить 23 грудня 2019 року, а тому відповідно, звернувшись 18 листопада 2019 року із виконавчим листом № 505/421/13 та заявою про відкриття виконавчого провадження, стягувачем встановлений статтею 12 Закону № 1404-VIIIстрок на пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущено не було.

ОСОБА_1 оскаржила постанову апеляційного суду в частині відмови у задоволенні вимог її скарги про скасування постанови приватного виконавця від 17 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60901169 із відповідним скасуванням наслідків дій приватного виконавця в рамках такого виконавчого провадження.

Касаційна скарга мотивована тим, що виконавчий лист, виданий 18 червня 2013 року у справі є таким, що не підлягає виконанню у зв`язку з пропущенням строку в один рік для пред`явлення його до виконання. Рішення у справі № 505/421/13-ц, яке ухвалено Котовським міськрайонним судом Одеської області 16 квітня 2013 року, не оскаржувалось та набрало чинності 17 травня 2013 року. Примітка на рішенні про те, що воно набрало чинності 17 червня 2013 року є помилковою, оскільки відповідно до статті 354 ЦПК України це рішенням суду набрало чинності 17 травня 2013 року і лише 12 червня 2014 року державним виконавцем незаконно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, тобто виконавчий лист подано до виконавчої служби з пропуском річного строку.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що:

суд апеляційної інстанції при відмові у задоволені вимог заяви послався на те, що рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року набрало законної сили 17 червня 2013 року. 22 травня 2014 року до відділу державної виконавчої служби Котовського міськрайонного управління юстиції подано заяву про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 505/421/13 та постановою від 12 червня 2014 року відкрито виконавче провадження. Тобто виконавчий документ пред`явлено позивачем в справі № 505/421/13 у встановлений однорічний строк, передбачений на момент звернення із виконавчим документом, для пред`явлення такого документу на виконання;

апеляційний суд не врахував, що згідно положень частини першої статті 223, частини першої статті 294 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року) рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Строк на апеляційне оскарження рішення суду становив десять днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення;

апеляційний суд не звернув уваги на те, що особам, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, копії повного судового рішення надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом двох днів з дня його складання або за їх зверненням вручаються їм під розписку безпосередньо в суді;

апеляційний суд не встановив: чи надсилалося рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року сторонам; коли сторони отримали вказане рішення суду першої інстанції; коли рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року набрало законної сили;

тому без встановлення зазначених обставин необґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 16 квітня 2013 року набрало законної сили 17 червня 2013 року.

За таких обставин, апеляційний суд зробив передчасний висновок про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Притуляка В. М. від 17 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 60901169.

Не можемо погодитись із зазначеним з таких мотивів.

Порядок судового контролю за виконанням судових рішень визначений у розділі VII ЦПК України.

У статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (стаття 449 ЦПК України).

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга ? третя статті 451 ЦПК України).

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII).

Закон № 1404-VIII набрав чинності 05 жовтня 2016 року.

Згідно пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону

№ 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Аналіз пункту 5 Розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення Закону

№ 1404-VIII свідчить, що він застосовується тільки до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими не сплинув на час набрання чинності Законом № 1404-VIII.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Аналогічний по суті висновок зроблений в постановах Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 28 березня 2018 року у справі № 905/6977/13 та від 02 травня 2018 року у справі № 5016/149/2011(17/6), Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2018 року у справі № 553/1951/14-ц (провадження № 61-20552св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справа № 201/13239/15-ц (провадження № 14-75цс22) зроблено висновок щодо застосування норм права, згідно з яким «строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: 1) пред`явлення виконавчого документа до виконання; 2) надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII). Повернення виконавчого документа без прийняття до виконання з підстав, визначених у частині четвертій статті 4 та у частині третій статті 5 Закону № 1404-VIII, не перериває строк пред`явлення такого документа до виконання».

У справі, що переглядається:

суди встановили, що постановою від 09 червня 2016 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим листом у справі № 505/421/13, виданим Котовським міськрайонним судом Одеської області 18 червня 2013 року; 23 грудня 2016 року винесено постанову про повернення вказаного виконавчого листа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII. Тобто відбулось переривання строку пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання, а строк його пред`явлення до виконання встановлюється з дня його повернення - з 23 грудня 2016 року по 23 грудня 2019 року;

оскаржена постанова винесена приватним виконавцем 17 грудня 2019 року, тобто в межах строку пред`явлення вказаного виконавчого документа до виконання, передбаченого статтею 12 Закону № 1404-VIII;

постанови від 09 червня 2016 року про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом та про його повернення стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII, у зв`язку з винесенням яких відбулось переривання строку його пред`явлення до виконання, не оскаржувались та є чинними. Скаржник ці обставини не спростувала, протилежних обставин суди не встановили;

так само не є предметом оскарження в цій справі і постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 12 червня 2014 року. Тому обставини, пов`язані зі здійсненням виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом до 09 червня 2016 року, не мають правового значення для вирішення скарги ОСОБА_1 , предметом якої є оскарження постанови приватного виконавця від 17 грудня 2019 року про відкриття виконавчого провадження, оскільки недопустимим є здійснення судового контролю за виконанням судових рішень поза встановленим законом порядком.

За таких обставин суд апеляційної інстанції ухвалив правильне рішення про відмову у задоволенні скарги, проте помилково, поза встановленим законом порядком судового контролю за виконанням судових рішень, вдався до з`ясування обставин, пов`язаних зі здійсненням виконавчого провадження до 09 червня 2016 рокута відповідною оцінкою правомірності виконавчих дій (рішень), які не є предметом оскарження в цій справі.

Тому колегії суддів належало змінити постанову апеляційного суду в мотивувальній частині.

Судді: Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук