КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Гуль В.В.,

судді Матвієнко Ю.О., Мельник Я.С.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 , згідно з яким просила:

- Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі заробітку від всіх доходів платника аліментів щомісячно, але не менше 50 % відсотків від розміру прожиткового мінімуму, починаючи з 05.12.2020 року і до 30.06.2022 року до закінчення навчання;

- Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 3 500 грн. 00 коп.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2019 року у справі № 756/12253/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 досягла повноліття, але продовжує навчання для здобуття вищої освіти у Університетському коледжі Київського університету імені Бориса Грінченка та потребує матеріальну допомогу через неможливість суміщати працю з навчанням.

За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст. ст. 199, 200 СК України, позивач звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку щомісячно, починаючи стягнення з 31.08.2021 року і до 30.06.2022 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті професійної правничої допомоги в сумі 1 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а також невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Так, в обґрунтування своєї апеляційної скарги, вказує, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано, що у нього на утриманні знаходиться малолітня донька та вагітна дружина, яка є пенсіонером по інвалідності та потребує постійного догляду.

Також, зазначає про свою категоричну незгоду зі стягнутою з нього сумою витрат на правову допомогу.

Крім того, зауважує, що судом було проігноровано його клопотання щодо розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з вимогами статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Оболонського районного суду м. Києва від 11.11.2019 року у справі № 756/12253/19 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.09.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно з довідкою від 20.08.2021 року № 2168 ОСОБА_3 навчається за освітньо-професійною програмою: графічний дизайн, строк навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року, форма навчання денна, з 01.09.2018 року по 28.02.2021 року - навчання за кошти фізичних осіб (наказ про зарахування № 586-с від 02.08.2018 року), з 01.03.2021 року - навчання за кошти регіонального бюджету (наказ про зміну фінансування № 145 від 25.02.2021 року.

При цьому, як встановлено судом та не заперечувалося самими сторонами у справі, ОСОБА_4 проживає з матір'ю - позивачем по справі.

У свою чергу, у відповідності до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Положеннями ст. 182 СК України регламентовано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Крім того, як зазначено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року за № 3, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач, працює на посаді водія транспортних засобів у ПП «Універсал Банк» та має у власності земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за адресою: Черкаська обл., Катеринопільський р-н, сщ/рада Єрківська.

Також, з наданих відповідачем доказів встановлено, що він має на утриманні дружину ОСОБА_5 , яка ж інвалідом та отримує пенсію по інвалідності, а також малолітню доньку - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому, як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач є особою працездатного віку, з матеріалів справи не вбачається даних про поганий стан здоров`я відповідача чи наявність інших істотних обставин, які б перешкоджали йому у виконанні його батьківських обов`язків щодо його повнолітньої доньки.

Разом з тим, ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані під час її апеляційного перегляду будь-яких належних та допустимих доказів, як б підтверджували викладені в апеляційній скарзі обставини та, як наслідок спростовували висновок суду першої інстанції щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої доньки, стороною відповідача надано не було.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми права, які регулюють виниклі правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком правомірного висновку про обов`язок та наявність у відповідача можливості утримувати власну дитину шляхом сплати аліментів на її утримання у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно у період з 31.08.2021 року до 30.06.2022 року.

Крім того, врахувавши положення ст. 141 ЦПК України, зважаючи на часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному провадженні, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правничої допомоги у розмірі 1000 грн. 00 коп., що є пропорційним до задоволених позовних вимог.

З вищенаведеного вбачається, що доводи апелянта щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його запереченнями щодо позовних вимог, ці заперечення були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення спрямоване на захист інтересів дитини.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Також слід зауважити, що дана справа віднесена процесуальним законом до категорії малозначних справ, а тому, в силу положень ч. 6 ст. 19 та ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:

Судді: