КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2023року місто Київ

Справа № 755/5841/17

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12123/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Желепи О. В.

Суддів Мазурик О. Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року (ухвалене у складі судді Яровенко Н. О., повне судове рішення складено 25 травня 2023 року)

у справу за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, Сьома Київська Державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання

ВСТАНОВИВ

У квітні 2017 року ОСОБА_3 звернулась до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила:

- розірвати договір довічного утримання від 02.09.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений Десятою Київською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 6-820;

- застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання та визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

- скасувати обтяження на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що було накладене на підставі договору довічного утримання укладеного 02.09.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за № 6-820.

Позов обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача помер син - ОСОБА_6 . Після смерті сина, а саме на початку 2008 року до ОСОБА_3 почала заходити ОСОБА_5 , - в той час вже її колишня невістка яка стала пропонувати послуги по забезпеченню та утриманню ОСОБА_3 та послуги по її догляду.

02 вересня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Десятої державної нотаріальної контори Строгою М.Д..

Відповідно до умов договору довічного утримання - ОСОБА_3 передала у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 , а ОСОБА_5 взяла на себе зобов`язання довічно утримувати її, забезпечувати харчуванням і одягом, доглядати за нею, надавати їй необхідну грошову та іншу допомогу та підтримувати передане житлове приміщення у належному стані.

За період часу, який стосується укладеного договору довічного утримання позивач важко хворіла так як у неї була ціла низка хвороб які потребували постійного догляду за нею.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла. Всі права та обов`язки по догляду позивача перейшли ОСОБА_2 , який є спадкоємцем ОСОБА_5 .

Відповідач ОСОБА_2 починаючи з 18 серпня 2016 року та по день смерті ОСОБА_5 не приходив до неї, ніякої допомоги їй не надавав. ОСОБА_2 як спадкоємець не виконував обов`язків по договору довічного утримання, який був підписаний з ОСОБА_5 ..

ОСОБА_2 жодного разу після смерті ОСОБА_5 не з`явився за її адресою проживання: АДРЕСА_2 та жодної допомоги відповідно до умов договору довічного утримання ОСОБА_3 не надавав. Всі витрати пов`язані з утримання квартири АДРЕСА_1 , а саме витрати на житлово-комунальні послуги, телебачення, послуги телефонного зв`язку та послуги домофону позивач оплачувала зі своїх коштів, які вона отримувала з пенсії та просила це робити сусідів та сторонніх людей .

Тому за таких обставин звернулась до суду з вище зазначеним позовом.

Ухвалою внесеною до протоколу судового засідання від 20 жовтня 2017 рокузалучено до участі в справі правонаступникапомерлої ОСОБА_3 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року позов задоволено частково.

Розірвано договір довічного утримання від 02.09.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений Десятою Київською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 6-820.

Скасовано обтяження на нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що було накладене на підставі договору довічного утримання укладеного 02.09.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та зареєстроване в реєстрі за № 6-820.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1280 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 29 червня 2023 року подав безпосередньо до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про невиконання зобов`язань за Договором. Так для сторін істотною умовою Договору в п. 8 було саме безоплатне проживання ОСОБА_3 в квартирі, що перейшла у власність до Набувача. Суд ніяк не оцінює факт того, що ця умова є основною в Договорі, і те що вона виконана - до останнього дня померла безкоштовно мешкала у вказаному житлі, що визнається всіма сторонами, включаючи її правонаступниками.

Вказує, що повне невиконання зобов`язань за Договором було б лише тоді, коли Відчужувач був би обмеженим в доступі до квартири через дії Набувача.

Крім того, факт належного виконання інших умов договору як Набувачем, так і її правонаступником підтверджено наявними у справі доказами та показами свідків. ОСОБА_5 та її правонаступник належно виконували умови Договору, жодних доказів того, що ОСОБА_3 зверталась за сторонньою допомогою, матеріали справи не містять. ОСОБА_3 протягом тривалого часу приймала грошову та нематеріальну допомогу як від відповідача, так і від його сина.

Посилається на те, що і відповідач, і його син ОСОБА_7 регулярно приходили до померлої ОСОБА_3 та передавали їй кошти, у тому числі під час хвороби та смерті матері ( ОСОБА_5 ), коли ОСОБА_8 вже був відповідач.

Зазначає, що свідків, які б підтвердили неналежне виконання зобов`язань відповідачем в суді допитано не було, позивач не забезпечив явку таких свідків.

Крім того, судом проігноровано зазначену відповідачем та підтверджену відповідними доказами інформацію, щодо того, що відповідач приймав участь у поховані та облаштуванні пам`ятника ОСОБА_3 , незважаючи на те, що ОСОБА_4 не сповістив рідних померлої про її смерть.

Звертає увагу суду, що не дивлячись на особисте горе в сім`ї ОСОБА_5 - її тяжку хворобу, вона майже 10 років сумлінно виконувала зобов`язання за Договором. Після її смерті, ці зобов`язання виконував відповідач.

ОСОБА_5 роками дбала про ОСОБА_3 . За весь цей час ОСОБА_3 не виявляла бажання розірвати чи змінити Договір, крім того сім`я відповідача завжди надавала грошове забезпечення у розмірі більшому, ніж заявлено в Договорі.

Вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надав взагалі ніякої оцінки відповіді з Територіального центру соціального обслуговування Дніпровського району м. Києва № 50-175/3 від 16.02.2018 року, згідно якої ОСОБА_3 перебувала на обліку в центрі і ніякої допомоги не отримувала. Знята з обліку у 2016 році у зв`язку з укладенням договору довічного утримання. Ця інформація свідчить, що останній було відомо, що вона може отримувати соціальну допомогу в центрі, однак не зверталась за її отриманням.

Окремо звертає увагу суду, що суд безпідставно відмовив в задоволені клопотань представника відповідача щодо проведення судово-почеркознавчої та судово-психіатричної експертиз. У відповідача наявні сумніви, що позов в даній справі підписано саме ОСОБА_3 , оскільки остання жодного разу не була присутня у судовому засіданні, а від її імені діяв адвокат та ОСОБА_4 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

24 липня 2023 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про проведення у справі судово-почеркознавчої експертизи, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Вказує, що істотними умовами договору, є не один пункт, а весь комплекс щодо забезпечення догляду, надання необхідної допомоги, побутових послуг, виконання різних видів ремонтних робіт, забезпечення медичною допомогою, харчуванням. Надання лише грошових коштів не свідчить про належне виконання зобов`язань за Договором.

Вказує, що роздруківки Центру обслуговування ПАТ Укртелеком та ПрАТ Київстар вхідних та вихідних телефонних дзвінків не містять даних що відповідач або його син з осені 2016 року і до дня смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , телефонували останній. Вказане свідчить, що відповідач самоусунувся від виконання зобов`язань за Договором.

Щодо допиту свідків вказує, що оскільки судовий процес триває близько 6 років, свідки які були заявлені, вже померли, оскільки були особами похилого віку.

Зазначає, що той факт, що відповідач дізнався про смерть ОСОБА_3 лише із заочного рішення, вкотре свідчить, що останній не цікавився життям ОСОБА_3 .

Вказує, що до смерті ОСОБА_3 відбулось близько п`яти судових засідань, на які не з`являвся саме відповідач, і якщо він ставив під сумнів дійсну волю ОСОБА_3 , вказане питання можна було б вирішити ще у 2017 році.

Посилається на те, що відповідь з Центру, лише свідчить про те, що при наявності Договору довічного утримання ОСОБА_3 не могла мати соціального обслуговування від Держави.

У судовому засіданні ОСОБА_2 просив задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року.

Представник ОСОБА_2 адвокат Черняк О. О. у судовому засіданні 12 грудня 2023 року доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року. Вказувала, що відповідачем виконувались умови договору.

ОСОБА_4 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року без змін. Зазначав, що відповідач не виконував належним чином обов`язки за договором довічного утримання та не надав докази на спростування вказаного.

Представники ОСОБА_4 , адвокат Близнюк Н. В. та Яців О. Р. у судовому засіданні просили залишити рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року без змін, а скаргу без задоволення.

Інші учасники у судове засідання не з`явились.

В матеріалах справи містяться листи Сьомої київської державної нотаріальної контори та Десятої київської державної нотаріальної контори, в яких вони просять розглядати справу у відсутності представників нотаріальних контор.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представників третіх осіб.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючої судді Желепи О. В., пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково суд вважав встановленими такі обставини.

02.09.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Десятої Київської нотаріальної контори, зареєстрованим в реєстрі за № 6-820.

Крім того, державний нотаріус Десятої Київської нотаріальної контори наклала заборону на відчуження квартири.

Відповідно до п.1, 2 договору відчужувач ( ОСОБА_3 ) передає, а набувач ОСОБА_5 отримує у власність квартиру квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п.8 договору, набувач зобов`язується довічно утримувати відчужувача ( ОСОБА_3 ), надаючи їй комплекс послуг: забезпечувати її продуктами харчування, одягом, медикаментами, надавати їй необхідну допомогу, оплачувати медичну допомогу, зберігаючи за нею право довічного безкоштовного проживання у квартирі АДРЕСА_1 . В разі смерті відчужувача провести її захоронення та оплату всіх ритуальних послуг.

Згідно п. 9 договору, сторони домовились, що вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 500 грн. в місяць. У випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державного коефіцієнту індексації доходів населення.

Сторони погодились на умови зазначеного договору, про що свідчить їх підпис.

ОСОБА_5 (набувач за договром довічного утримання) померла ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до копії свідоцтва про смерть актовий запис № 12680 від 19.08.2016 року.

З копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_5 вбачається, що із заявою про прийняття спадщини звернулись: ОСОБА_2 , ОСОБА_9 .

Померла ОСОБА_5 залишила заповіт відповідно до якого на випадок свої смерті зробила розпорядження, що все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі, все те, що буде належатиме та на що матиму право за законом заповідає ОСОБА_2 .

Судом встановлено, що з моменту смерті ОСОБА_5 , права та обов`язки за договором довічного утримання перейшли до ОСОБА_10 , і він не виконував зобов`язань за договором, не з'являвся до ОСОБА_3 , не цікавився її життям, не надавав допомоги в утриманні (догляді), в медикаментах,не створював умови для нормальної життєдіяльності та задоволення життєво необхідних потреб ОСОБА_3 .

Крім цього, відповідач в судовому засіданні особисто повідомив суду, що виконання договору довічного утримання у нього особисто фактично звелось лише до передачі грошей. З ОСОБА_3 він не спілкувався. Доказів передачі грошей за договором не має. Судом встановлено, що інших зобов`язань за договором довічного утримання він не виконував. Також він не виконав зобов`язання щодо поховання ОСОБА_3 , через те, що ОСОБА_4 не повідомив дату смерті.

Всі витрати на поховання ОСОБА_3 було сплачено ОСОБА_4 , що підтверджується Договором - замовлення на надання ритуальних послуг від 20.08.2017 року та Договором-замовлення № 26.5942П на організацію та проведення поховання від 11.08.2017 року.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував належним чином договір довічного утримання, доказів належного виконання умов договору до суду не надав.

Крім того, жодний свідок не підтвердив факту виконання ОСОБА_2 договору довічного утримання.

Так свідок ОСОБА_7 , який є сином відповідача, в судовому засідання пояснив, що з ОСОБА_3 вперше побачився років 10-15 назад, коли разом з мамою приходив до неї. Його мати колись була дружиною сина ОСОБА_3 . Після смерті сина ОСОБА_3 , його мати уклала договір довічного утримання та доглядала за ОСОБА_3 . З мамою іноді навідувався до останньої. Коли мама захворіла, він особисто приходив до ОСОБА_3 приблизно один раз на два місяці - передавав гроші. Після смерті мами він також приходив до ОСОБА_3 приблизно 1 раз на три місяці, останній раз був у неї наприкінці зими 2016 року та залишив грошей на декілька місяців вперед. Коли була жива мама він з відповідачем разом декілька разів приходили до ОСОБА_3 . Про виконання договору довічного утримання саме відповідачем йому мало, що відомо. Особисто не бачив, щоб ОСОБА_2 приходив до ОСОБА_3 , але в нього були ключі від квартири ОСОБА_3 . Зі слів батька знає, що той іноді приходив до померлої. Після смерті мами ОСОБА_3 він передавав власні кошти, особисто не бачив, щоб батько передавав кошти померлій. Чи купував ОСОБА_2 речі, одяг, ліки, їжу він не знає. Про смерть ОСОБА_3 дізнався від батька, коли той отримав лист від суду і той попитав в нього, коли він був останній раз у ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_11 , яка з відповідачем перебуває в дружніх стосунках приблизно 20 років, оскільки була подругою ОСОБА_5 , в судовому засіданні пояснила, що їй було відомо, що ОСОБА_5 уклала договір довічного утримання з ОСОБА_3 . За життя ОСОБА_5 старанно виконувала договір довічного утримання. Чи виконував договір ОСОБА_2 суду не повідомила, вважає, що основне за договором було передати гроші, але не була свідком коли ОСОБА_2 передавав гроші ОСОБА_3 . Чи поховав ОСОБА_2 ОСОБА_3 вона не знає.

Тому суд оцінивши в сукупності надані суду докази, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що ОСОБА_2 не надав належних та допустимих доказів виконання зобов`язань за договором довічного утримання, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 , як правонаступника ОСОБА_3 , в частині розірвання договору довічного утримання та скасувати обтяження на нерухоме майно є доведеними, а тому підлягають задоволенню.

Щодо заявлених вимог за життя ОСОБА_3 щодо застосування наслідків розірвання договору довічного утримання та визнання за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , то суд встановивнаступне.

Узв`язку зі смертю ОСОБА_3 застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання у вигляді визнання права власності за ОСОБА_4 , як правонаступником та спадкоємцем ОСОБА_3 неможливо, оскільки за законом такі наслідки можуть бути застосовані відносно відчужувача, а у ОСОБА_4 , у зв`язку зі складанням ОСОБА_3 заповіту на його ім`я, виникло право на спадкування.

Дослідивши наявні в справі та надані суду першої інстанції докази, колегія суддів приходить до висновку, що ті обставини справи, які суд вважав встановлені повністю підтверджуються наданими сторонами доказами. Висновки суду відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довідного утримання (догляду) є оплатним, оскільки набувач отримує у власність за цим договором певне майно, а відповідач - необхідне утримання у вигляді відповідних матеріальних благ і послуг.

Договір довічного утримання є однією із правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Недієздатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), передусім має на меті отримання утримання, догляду і інших послуг, яких вона потребує внаслідок недієздатності.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 Цивільного кодексу України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Частиною другою статті 651 ЦК України передбачено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Судом встановлено, що відповідно до Договору довічного утримання від 02 вересня 2008 року укладеного між ОСОБА_3 (відчужувач) та ОСОБА_5 (набувач), сторони погодили, що набувач зобов`язується довічно утримувати відчужувача, надаючи їй комплекс послуг: забезпечувати її продуктами харчування, одягом, медикаментами, надавати їй необхідну допомогу, оплачувати медичну допомогу, зберігаючи за нею право довічного безкоштовного проживання у квартирі АДРЕСА_1 . В разі смерті відчужувача провести її захоронення та оплату всіх ритуальних послуг (пунк 8 Договору).

Також Договором визначено, що вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в розмірі 500 грн в місяць. У випадку інфляції ця сума збільшується згідно встановленого державного коефіцієнту індексації доходів населення(пунк 9 Договору).

Крім того, у пункті 12 сторони визначили, що у разі смерті набувача майна, обов`язки за договором переходять до спадкоємців, до яких перейде відчужена за договором квартира. При відсутності у набувача майна спадкоємців або при відмові їх від цього договору довічного утримання, квартира що відчужена з умовою довічного утримання, повертається відчужувачу.

Судом встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_5 є ОСОБА_2 .

Таким чином саме на ОСОБА_2 було покладено обов`язок виконання належним чином договору довічного утримання, після смерті ОСОБА_5 .

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження виконання умов договору відповідачем до матеріалів справи було долучено:

- квитанцію про оплату телекомунікаційних послуг за адресою АДРЕСА_2 за січень 2016 року;

- квитанцію зі сплати утримання будинку та прибудинкової території за адресою АДРЕСА_2 за вересень 2016 року;

- квитанцію про оплату телекомунікаційних послуг за адресою АДРЕСА_2 за листопад 2016 року;

- квитанцію про оплату послуг за централізоване постачання гарячої води за адресою АДРЕСА_2 за вересень 2016 року;

- квитанцію про оплату послуг за газ за адресою АДРЕСА_2 - період листопад 2016 року;

- фото надгробку ОСОБА_3 ;

- копію запиту до Територіального центру соціального обслуговування Дніпровського району м. Києва №1/ц від 15.02.2018 р. та копію відповіді Територіального центру соціального обслуговування Дніпровського району м. Києва на вказаний запит;

- копії керівництва з експлуатації лічильників гарячої та холодної води;

- відповідь від 13.06.2019 № 02/6096 на адвокатський запит, щодо відсутності заборгованості за адресою АДРЕСА_2 щодо сплати послуг за утримання будинку і споруд та прибудинкових територій, а також по послузі з вивезення побутових відходів;

- товарний чек № 97293/6на придбання пральної машини.

Разом з тим, надані докази не свідчать про належне виконання відповідачем покладеного на нього комплексу обов`язків за договором довічного утримання, щодо забезпечення продуктами харчування, одягом, медикаментами, надання необхідної допомоги, оплати медичної допомоги, а також матеріального забезпечення ОСОБА_3 , починоючи з серпня 2016 до дати звернення ОСОБА_3 із позовом до суду (квітень 2017 року).

Крім того, квитанція про оплату телекомунікаційних послуг за січень 2016 року не може вважатись доказом виконання ОСОБА_2 обов`язків, оскільки станом на січень 2016 року набувачем за Договором довічного утримання була ОСОБА_5 .

Щодо посилання на те, що у ОСОБА_3 була відсутня заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг, що свідчить про виконання відповідачем умов договору та сплати ним житлово-комунальних послуг, хоча такий пункт відсутній у договорі, то колегія суддів не приймає їх до уваги, з огляду на те, що відсутність заборгованості не є свідченням сплати за житлово-комунальні послуги саме відповідачем і виконання ним всіх умов договору.

Сплата за житлово-комунальні послуги за відсутності виконання інших передбачених договором обов`язків, не може вважатись належним виконанням всього комплексу обов`язків.

Посилання на те, що істотною умовою договору є виділений шрифтом пункт щодо залишення за ОСОБА_5 права на безкоштовне проживання у квартирі, і такий пункт договору виконано відповідачем, не приймається судом до уваги, оскільки договір довічного утримання укладається саме з метою отримання догляду надання фінансової допомоги на лікування , харчування та інші необхідні речі для забезпечення життєдіяльності особи яка за своїм фінансовим станом, чи за станом здоров ' я не взмозі забезпечити свою життєдіяльність.

Та обставина, що особа, яка уклала договір залишається проживати у квартирі, право власності на яку переходить, до особи яка взяла на себе обов`язки по утриманню і догляду не свідчить про те, що не виконання інших обов`язків за договором, а саме обов`язків пов`язаних з досягненням основної мети такого договору (довічне утримання, догляд) не може свідчити про істотне порушення умов такого договору.

З огляду на не надання ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду жодного доказу по виконанню відповідачем, жодного обов`язку, передбаченого договором, а саме обов`язку: забезпечення харчування, медикаментів, догляд, матеріального утримання в розмірі передбаченому договором та інших обов`язків. суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо встановлення істотного порушення умов договору з боку відповідача та розірвав такий договір.

Твердження скаржника, про те, що саме ОСОБА_4 мав доводити невиконання ОСОБА_2 договору довічного утримання та надати відповідні докази, є безпідставним, оскільки законом надано право відчужувачу ініціювати питання розірвання договору довічного утримання у судовому порядку у випадку невиконання набувачем умов цього договору, що і було здійснено ОСОБА_5 за життя, при цьому відповідач на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду доказу відсутності цих обставин, на які посилається позивач. Так, судом встановлено, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження виконання своїх обов`язків, в тому числі й щодо сплати грошового забезпечення, хоча саме ОСОБА_2 мав убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку.

Посилання на покази свідка ОСОБА_7 та надання судом не належної оцінки таким показам є безпідставні, оскільки вказаний свідок пояснив, що обставини виконання своїх обов`язків відповідачем - його батьком йому відомі лише зі слів самого батька . Пояснення свідка про передачу їм особисто грошей один раз на декілька місяців, суд не може прийняти як належний доказ виконання спадкоємцями ОСОБА_5 обов`язку щодо матеріального забезпечення, в передбаченому договором розмірі, оскільки такий свідок є на пряму заінтересованим у вирішенні спору на користь батька та в отриманні ним у власність квартири, яка за договром довічного утримання перейшла до його матері.

За відсутності показань незаінтересованих свідків, а також письмових доказів, які б свідчили про отримання ОСОБА_3 будь-яких коштів , суд вірно встановив, що такий обов`язок, як і інші передбачені договором не виконувались.

Посилання на те, що ОСОБА_3 протягом майже 10 років не виявляла бажання розірвати договір довічного утримання, і не зверталась з такою пропозицією до набувача, може доводити лише належне виконання договору ОСОБА_5 , але не її спадкоємцем ОСОБА_2 . Крім того, виконання обов`язків за договором на протязі певного часу, не позбавляє права особу вимагати розірвання договору, в разі якщо таке виконання припинилось, оскільки договір укладається на довічне утримання, а не на утримання на якийсь певний час.

Також судом не приймаються до уваги посилання відповідача на незастосування судом першої інстанції положення ч. 2 ст. 756 ЦК України та неврахування часу протягом якого договір довічного утримання належним чином виконувався.

Так відповідно до ч. 2 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору у зв`язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов`язки за договором.

Разом з тим, відповідач в суді першої інстанції не вказував про неможливість виконання договору довічного утримання з підстав, що мають істотне значення.

Жодних доказів, про неможливість виконання умов договору ОСОБА_2 суду надано не було.

ч. 1 ст. 756 ЦК України передбачає, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

В суді першої інстанції сторона відповідача наполягала на виконанні умов договору і не посилалась на істотні обставини, які призвели до такого не виконання, та не ставила питання про визнання за ними права власності на якусь частину квартири з огляду на тривалий проміжок часу за який ОСОБА_5 виконувала свої обов`язки.

Слід зазначити, що обставини на які сторони не посилались в позові чи відзиві на нього, відповідно до ст. 367 ЦПК України не досліджуються та не перевіряються під час апеляційного перегляду справи.

Безпідставним є посилання на те, що судом першої інстанції не надано в рішенні оцінки відповіді з Територіального центру соціального обслуговування Дніпровського району м. Києва № 50-175/3 від 16.02.2018 року, як свідчення того, що ОСОБА_3 було відомо, що вона може отримувати соціальну допомогу в центрі, однак не зверталась за її отриманням, оскільки такий доказ не впливає на предмет доказування у справі, та не доводить належного виконання умов договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надав оцінки певним посиланням та аргументам відповідача - не заслуговують на увагу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи скарги, про безпідставну відмову суду у задоволені клопотань представника відповідача щодо проведення судово-почеркознавчої та судово-психіатричної експертиз, з огляду на наявність у відповідача сумніву щодо підписання ОСОБА_3 позовної заяви, оскільки остання жодного разу не була присутня у судовому засіданні, а від її імені діяв адвокат та ОСОБА_4 - відхиляються колегією суддів.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволені вказаних клопотань дійшов обґрунтованого висновку про відмову у їх задоволені, оскільки такі обставини не входять до предмету доказування в даній справі.

Крім того, апеляційний суд зазначає, що в рамках цивільної справи № 755/2303/18 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_4 , треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошель Ірина Анатоліївна, Десята київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, було витребувано матеріали даної цивільної справи № 755/5841/17 для проведено судово-почеркознавчої та судово-психіатричної експертизи.

При проведені судово-почеркознавчої експертизи (висновок №19061/19-32/19190/19-32 від 30.10.2019), був досліджений підпис на позовній заяві у справі № 755/5841/17 за позовом ОСОБА_3 , правонаступником якої є ОСОБА_4 , до ОСОБА_2 , треті особи: Десята Київська державна нотаріальна контора, Сьома Київська Державна нотаріальна контора, про розірвання договору довічного утримання, та вказано про достовірність підпису ОСОБА_3 (а.с. 125-140 том 2).

Крім того, за наслідками проведення судово-психіатричної експертизи (висновок № 585 від 29.10.2020 р.) встановлено, що станом на 22.05.2017 року за своїм психічним станом ОСОБА_3 усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними (а.с. 141-150 том 2). Враховуючи, що позовна заява у даній справі подана у квітні 2017 року, відсутні сумніви щодо усвідомлення ОСОБА_3 своїх дій в даний період.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття судового рішення про скасування оскарженого рішення суду.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи та дав належну оцінку всім доказам, рішення суду ухвалено з дотримання норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367-368, 374,375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2023 р.

Головуючий О.В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська