Справа № 462/4070/23 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2583/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Хом`яком Олександром Григоровичем, на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

в травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила:розірвати шлюб укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини доходу з усіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття; визначити місце проживання малолітніх дітей з матір`ю ОСОБА_6 .

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 30 травня 2023 року ухвалено про роз`єднання позовних вимог у самостійні провадження.

Предметом розгляду в даній справі є позовні вимоги про стягнення аліментів.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення аліментів, позивачка вказувала про те, що 21 липня 2011 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від цього шлюбу у них народились двоє дітей: син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти з народження зареєстровані та проживали за адресою реєстрації їх матері, у будинку її батьків. На даний час діти проживають з нею та перебувають на її повному утриманні. У дітей сформувалось звичне для них і комфортне оточуюче середовище, відвідували школу, перебували на обліку у Центрі первинної медико-санітарної допомоги, де отримували необхідну медичну допомогу, мають поряд із собою друзів та родичів по материнській лінії, які проявляють турботу про дітей. Оскільки діти на даний час знаходяться на утриманні позивачки та у подальшому будуть проживати з нею, то просить стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до їх повноліття, починаючи з 25 травня 2023 року.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави 1073,60 грн судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , подавши в серпні 2023 року апеляційну скаргу, така підписана адвокатом Хом`яком Олександром Григоровичем.

Апелянт вважає, що при розгляді даної справи суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, крім того, має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права, що призвело до прийняття безпідставного і необґрунтованого рішення по суті заявлених позовних вимог.

Зазначає, що насамперед не погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що сторонами не заперечується той факт, що станом на дату ухвалення рішення суду діти проживають разом із позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 . Так, заявник звертає увагу на те, що позивачка виїхала з дітьми за кордон з початком збройної агресії, де постійно проживала до останнього часу. Це безпосередньо вбачається з відміток у її закордонному паспорті. Де і з ким проживали неповнолітні діти сторін за кордоном позивачка ніколи не повідомляла відповідачу. Тому, він вважає, що зазначена обставина є істотною та підлягає до встановлення у визначеному законом порядку, оскільки за приписами частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України, згідно якої кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Також заявник не погоджується із висновками суду про, нібито, досягнення згоди між сторонами з приводу проживання дітей разом з матір`ю, оскільки між сторонами існує цивільно-правовий спір щодо визначення місця проживання дітей, який перебуває на розгляді Сихівського районного суду м. Львова (справа № 462/4069/23). Рішення суду у даній справі ще не ухвалено. Про цей факт суду було достеменно відомо з огляду на те, що він своєю ухвалою виділив цю справу в окреме провадження та скерував її на розгляд Сихівського районного суду м. Львова. Наявність такого спору ініційовано саме позивачкою та свідчить про те, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо місця проживання малолітніх дітей. Вважає, що суд був зобов`язаний зупинити провадження у справі про стягнення аліментів до вирішення справи про визначення місця проживання дітей.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що позивачка мала б довести те, що відповідач не надає або ухиляється від надання матеріальної допомоги на утримання дітей та розмір аліментів, які вона просить стягувати буде достатнім для забезпечення їхнього гармонійного розвитку. Проте, матеріали справи не містять докази, що підтверджують вищенаведені обставини.

В поданій апеляційній скарзі, заявник не погоджується із визначеним судом розміром аліментів, оскільки такий розмір, на його думку, ставить під сумнів забезпечення гармонійного та всестороннього розвитку двох малолітніх дітей. З довідки про доходи за місцем праці відповідача вбачається, що останній працює на посаді педагога-організатора УДЮМК Шевченківського району ЛМТГ та отримав дохід за останні шість календарних місяців у загальному розмірі 42 006.28 грн. (сума до виплати 33 815.03 грн., що складає в середньому по 5 635.84 грн. на місяць). Таким чином, з урахуванням вказаної довідки про доходи, суд ухвалив рішення про стягнення з останнього аліментів на користь позивачки у розмірі 1 878,61 грн, що є менше мінімально гарантованого розміру аліментів.

Також вважає, що судом не враховано приписи частини другої статті 183 Сімейного Кодексу України, відповідно до якої, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року скасувати та прийняти постанову якою відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням вищенаведеного, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною другою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 21 липня 2011 року між сторонами укладено шлюб.У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та донька, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Встановлено й те, що позивачка з дітьми зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання та склад сім`ї № 267 від 31 січня 2018 року.

Відповідач ОСОБА_1 з 01 березня 2022 року працює в УДЮМК Шевченківського району ЛМТГ на посаді педагога-організатора, що підтверджується довідкою № 26 від 29 червня 2023 року,

Пред`явлення позивачкою позову про стягнення аліментів свідчить про те, що батьки не досягли домовленості щодо способів виконання кожним із них обов`язку утримувати спільних дітей.

Вирішуючи спір, місцевий суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до їх повноліття, починаючи з 25 травня 2023 року. На думку суду, з урахуванням принципу рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини, а також засад розумності та справедливості, виходячи із встановлених фактичних обставин справи, визначених статтею 182 СК України, які мають суттєве значення для її вирішення, саме такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного, фізичного, морального та духовного розвитку дитини.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується частково, з огляду на таке.

Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття (частина перша статті 6) СК України.

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (стаття 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року).

Згідно із частиною першою статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частини восьма та дев`ята статті 7 СК України).

Сімейний Кодекс України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (частини перша та друга статті 141 СК України).

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Відповідно до статей 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною першою цієї статті Кодексу визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (стаття 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК) і виплачуються щомісячно. У разі виїзду одного з батьків на постійне проживання в державу, з якою Україна не має договору про правову допомогу, аліменти стягуються відповідно до вимог частин п`ятої-сьомої статті 181 СК України. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у частині другій статті 182 СК України.»

Прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в Законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження (частина третя статті 4 вказаного Закону).

Приписами статті 7 Закону України « Про Державний бюджет України на 2023 рік» визначено: установити з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі 2 589 гривень, а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років 2 272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років - 2 833 гривні.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Сину сторін - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент постановлення судового рішення виповнилось 11 років.

Дочці сторін - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на момент постановлення судового рішення виповнилось 9 років.

З врахуванням вищенаведеного, надавши оцінку доказам, які наявні в матеріалах справи, врахувавши те, що відповідач є фізично здоровим, особою працездатного віку, працевлаштований і має заробіток, на утриманні інших осіб не має, а також розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку у 2023 році, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до вірного висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

На думку колегії суддів, такий розмір відповідатиме критеріям необхідності та достатності для забезпечення гармонійного розвитку дітей сторін, та матеріалами справи підтверджено достатність заробітку (доходу) відповідача для присудження аліментів саме у такому розмірі.

Визначений судом першої інстанції розмір аліментів - 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, спростовує доводи апеляційної скарги, про визначення судом розміру аліментів на дітей, що є меншим мінімально гарантованого розміру аліментів.

Вказане не позбавляє сторін справи, в подальшому, у випадку зміни матеріального, сімейного стану, стану здоров`я, когось з них або дитини, тощо, вирішувати питання про збільшення чи зменшення вказаної суми аліментів, що підлягає стягненню.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції при визначенні строку, до якого повинні стягуватися аліменти на дітей, не враховано приписи частини другої статті 183 Сімейного Кодексу України, які регламентують: «якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття».

Таким чином, доводи апелянта в частині не врахування судом першої інстанції приписів частини другої статті 183 Сімейного Кодексу України знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, тому рішення суду в частині визначення строку, до якого повинні стягуватися аліменти на дітей, слід змінити.

Доводи апеляційної скарги в частині не встановлення судом першої інстанції тієї обставини, з ким із сторін проживають діти, так як з цього приводу існує судовий спір, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки стороною відповідача доказів не проживання дітей з матір`ю не надано, а судовий спір про визначення місця проживання дітей був ініційований самою позивачкою та пред`явлений разом з вимогою про стягнення аліментів на дітей, в подальшому ця позовна вимог була роз`єднана з вимогою про стягнення аліментів на дітей та згідно відомостей ЄДРСРУ ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27 листопада 2023 року за заявою позивачки залишена без розгляду.

Інші доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вищенаведеним та належним чином оцінені судом першої інстанції, а відтак, такі не можуть спростувати правильних висновків суду першої інстанції.

Пунктами 1 та 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року в частині визначення строку до якого стягуються аліменти, слід змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції: «стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 25 травня 2023 року».

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35). В контексті вказаної практики колегія суддів вважає обґрунтування рішення суду першої інстанції у незміненій його частині та обґрунтування цієї постанови достатніми.

Відповідно до частини п`ятої статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374,375, 376, 378, 382 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Хом`яком Олександром Григоровичем,задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 липня 2023 року в частині визначення строку до якого стягуються аліменти, змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення в такій редакції:

«Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з 25 травня 2023 року».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 грудня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич