справа № 359/5184/22 головуючий у суді І інстанції Журавський В.В.
провадження № 22-ц/824/7746/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Потапьонок К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Бориспільської міської ради Київської області, поданою представником - міським головою Володимиром Борисенком, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Бориспільської міської ради Київської області про скасування рішення та реєстрації права власності,-

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 пред`явив до суду вказаний позов, який обґрунтував тим, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів Київської області №491 від 05 грудня 1995 року йому було надано в безстрокове користування земельну ділянку з земель міської забудови в АДРЕСА_1 , площею 800 кв.м. для будівництва житлового будинку за проектом №144-24-87/1 житловою площею 67,92 кв.м., загальною площею 113,59 кв.м., а також гаражу, господарського сараю та туалету. На підставі цього рішення був складений акт про встановлення меж земельної ділянки в натурі від 20 квітня 1996 року, договір на будівництво житлового будинку на правах приватної власності від 25 червня 1996 року, а також отриманий дозвіл на виконання будівельних робіт №45 від 05 липня 1996 року. В подальшому на земельній ділянці був збудований будинок. Таким чином з 1995 року і по даний час позивач є користувачем земельної ділянки площею 0,0800 га по АДРЕСА_1 .

Незважаючи на це, позивач довідався про те, на підставі рішення Бориспільської міської ради від 24 грудня 2021 року №1576-16-VIII «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови)» ОСОБА_2 набула право власності на земельну ділянку площею 0,0400 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови) по АДРЕСА_1 . У такий спосіб права позивача на користування відведеною йому земельною ділянкою та житловим будинком, який будується, були порушені.

Тому ОСОБА_1 просив визнати незаконним та скасувати рішення Бориспільської міської ради від 24 грудня 2021 року №1576-16-VIII «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови)» в частині затвердження проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :09:078:0063 площею 0,0400 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у АДРЕСА_1 , а також скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бориспільської міської ради Іванцок Е.Я. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 63177720 від 01 лютого 2022 року та запис про право державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Бориспільської міської ради Київської області від 24 грудня 2021 року №1576-16-VIII «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової і громадської забудови) в частині затвердження проекту землеустрою та передачі безоплатно у власність ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :09:078:0063, площею 0,0400 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у АДРЕСА_1 .

Скасовано рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області Іванцок Евеліни Янівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 63177720 від 01 лютого 2022 року, а також номер запису про право власності 46455277 відносно об`єкта нерухомого майна з реєстраційним номером 040 про державну реєстрацію за громадянкою ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :09:078:0063, площею 0,0400 га.

Стягнуто з Бориспільської міської ради Київської області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, Бориспільська міська рада Київської області подала апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що жодних правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 не мав, в результаті чого земельна ділянка не перебувала у його приватній власності або користуванні. Окрім того, зазначає, що рішенням міської ради відповідачу-2 було передано у власність 0,04 га, що жодним чином не стосується земельної ділянки, на якій знаходиться незакінчене будівництво і жодним чином не порушує права позивача на користування землею, необхідною для обслуговування незакінченого будівництва. Вказує на відсутність доказів користування позивачем земельною ділянкою розміром 0,08 га протягом 27 років. Звертає увагу апеляційного суду на те, що клопотання ОСОБА_2 надійшло раніше, ніж аналогічне клопотання позивача ОСОБА_1 . Вважає, що факт звернення позивача з даним клопотанням свідчить про відсутність права власності на спірну земельну ділянку. Також звертає увагу апеляційного суду на те, що згідно з долученим до клопотання позивача графічним матеріалом спірна земельна ділянка вільна від будь-якої забудови. Апелянт зазначає, що з моменту подачі клопотання від 12 серпня 2020 року у ОСОБА_2 виник законний інтерес і правомірне очікування на отримання спірної земельної ділянки у користування. Також, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені в постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, апелянт вказував, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (користування) кільком особам щодо однієї і тієї ж самої земельної ділянки не суперечить нормам законодавства. На думку апелянта, Бориспільська міська рада правомірно прийняла оскаржуване рішення від 24 грудня 2021 року № 1576-16-VIII «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови).

Апелянт вказує, що отримавши рішення міської ради про надання дозволу і затвердження проекту землеустрою, відповідач ОСОБА_2 реалізувала його у встановленому законом порядку. Натомість Бориспільська міська рада, приймаючи оскаржуване рішення, здійснювала повноваження власника землі, тому виступала рівноправним учасником земельних відносин.

Наголошує на тому, що позивачем не зазначено жодного доказу, який би свідчив про незаконність рішення Бориспільської міської ради. Також апелянт вважає, що позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про незаконність рішення Бориспільської міської ради та не вказано жодних норм законодавства, які були порушені прийняттям цього рішення. Зазначає, що рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 грудня 2021 року № 1576-16-VIII носить ненормативний характер та є таким, що реалізоване шляхом внесення даних до Державного реєстру речових прав, тому неможливо скасувати те, що вже не існує в правовому полі, оскільки повністю реалізовано та втратило свою чинність шляхом настання події у вигляді державної реєстрації прав на земельну ділянку.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 04 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

25 квітня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 на апеляційну скаргу. У вказаному відзиві позивач просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач зазначав, що апелянт не навів жодних контраргументів щодо аргументів суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному рішенні суду. Наголошує, що факт неприватизації спірної земельної ділянки сам по собі не скасовує і не де легітимізує рішення виконкому Бориспільської міської (селищної) Ради народних депутатів Київської області від 05 грудня 1995 року № 491.

На думку позивача, підтвердженням користування спірною земельною ділянкою є факт зведення позивачем на цій ділянці житлового будинку, будівництво якого здійснюється на підставі відповідних дозволів.

У судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити на підставі наведених в ній доводів.

Представник позивача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Відповідач ОСОБА_2 рішення суду не оскаржувала, підтримала апеляційну скаргу Бориспільської міської ради Київської області і просила її задовольнити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів №491 від 05 грудня 1995 року ОСОБА_1 була надана в безстрокове користування земельна ділянка з земель міської забудови в АДРЕСА_1 площею 800 кв.м. для будівництва житлового будинку за проектом №144-24-84/1 житловою площею 67,92 кв.м., загальною площею 113,59 кв.м., а також господарських і побутових будівель і споруд: гараж, господарський сарай, льох, туалет (а.с.13,22-23).

На підставі акту від 20 квітня 1996 року земельна ділянка для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 800 кв.м. була виділена ОСОБА_1 в натурі з закріпленням межовими знаками (а.с.14).

25 червня 1996 року ОСОБА_1 та виконавчий комітет Бориспільської міської ради народних депутатів уклали договір на будівництво житлового будинку на правах приватної власності. Згідно з яким ОСОБА_1 на наданій йому земельній ділянці зобов`язався побудувати двох поверховий будинок жилою площею 67,92 кв.м. та загальною площею 113,59 кв.м (а.с.15-16).

05 липня 1996 року ОСОБА_1 отримав дозвіл на виконання будівельних робіт №45 з будівництва індивідуального житлового будинку в АДРЕСА_1 (а.с.20-21).

У подальшому, вищевказаній земельній ділянці була присвоєна поштова адреса: АДРЕСА_1 (а.с.24).

Згідно технічного паспорта на об`єкт незавершеного будівництва, виготовленого 21 червня 2022 року КП «Бориспільське БТІ», за адресою: АДРЕСА_1 розташовується об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок садибного типу, початок будівництва 2001 рік (а.с.46-54).

Незважаючи на це, рішенням Бориспільської міської ради Київської області №1576-16-VIІI від 24 грудня 2021 року ОСОБА_2 було безоплатно передано у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 з кадастровим номером :09:078:0063 (а.с.31).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали цивільної справи не мітять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що право користування ОСОБА_1 вказаною земельною ділянкою у встановленому порядку припинено і земельна ділянка була вільною. Тому рішення Бориспільської міської ради №1576-16-VIII від 24 грудня 2021 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, суперечить положенню ч.5 ст.116 ЗК України. З цієї підстави, рішення Бориспільської міської ради №1576-16-VIII від 24 грудня 2021 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0400 га з кадастровим номером :09:078:0063, яка розташовується в АДРЕСА_1 , належить визнати незаконним та скасувати. Зважаючи на те, що державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на земельної ділянки площею 0,0400 га з кадастровим номером :09:078:0063, яка розташовується в АДРЕСА_1 , здійснена на підставі рішення Бориспільської міської ради, яке визнано незаконним та скасовано, рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області Іванцок Е.Я. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку також належить скасувати.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

За приписами ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

За змістом ст. 3, 4 ЗК України земельні відносини в Україні регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель.

Згідно зі ст.22 та ст.23 ЗК України в редакції 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів №491 від 05 грудня 1995 року ОСОБА_1 була надана в безстрокове користування земельна ділянка з земель міської забудови в АДРЕСА_1 площею 800 кв.м. для будівництва житлового будинку за проектом №144-24-84/1 житловою площею 67,92 кв.м., загальною площею 113,59 кв.м., а також господарських і побутових будівель і споруд: гараж, господарський сарай, льох, туалет (а.с.13,22-23).

На підставі акту від 20 квітня 1996 року земельна ділянка для будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 площею 800 кв.м. була виділена ОСОБА_1 в натурі з закріпленням межовими знаками (а.с.14).

Також судом першої інстанції було вірно встановлено, що ОСОБА_1 здійснив будівництво об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку садибного типу, початок будівництва 2001 рік за адресою: АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується технічним паспортом на об`єкт незавершеного будівництва, виготовленого 21 червня 2022 року КП «Бориспільське БТІ» (а.с.46-54).

Відповідно, з урахуванням вищевказаних норм ЗК України в редакції 1990 року, до позивача у законний спосіб перейшло право користування земельною ділянкою.

Відомостей щодо припинення права ОСОБА_1 на користування спірною земельною ділянкою у встановленому порядку матеріали цивільної справи не містять та апелянтом надано не було.

Згідно з ч.2 та п. г) ч.3 ст.152 ЗК України в чинній редакції, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України в чинній редакції, земельні ділянки, які перебували у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передавались у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування виключно після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Оскільки судом не встановлено припинення права користування спірною земельною ділянкою в порядку, визначеному законом, земельна ділянка площею 0,0800 га по АДРЕСА_1 є такою, що перебуває на даний час у безстроковому користуванні ОСОБА_1 . А відтак, не могла бути передана органом місцевого самоврядування у власність ОСОБА_2 , оскільки не була вільною.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного та мотивованого висновку про те, що рішення Бориспільської міської ради №1576-16-VIII від 24 грудня 2021 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки, суперечить положенню ч.5 ст.116 ЗК України та, відповідно, рішення Бориспільської міської ради №1576-16-VIII від 24 грудня 2021 року в частині затвердження проекту землеустрою та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0400 га з кадастровим номером :09:078:0063, яка розташовується в АДРЕСА_1 , підлягає визнанню незаконним та скасуванню.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку про достатність підстав для скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області Іванцок Е.Я. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку, оскільки державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0400 га з кадастровим номером :09:078:0063, яка розташовується в АДРЕСА_1 , здійснена на підставі рішення Бориспільської міської ради, яке є незаконним та скасовано.

Посилання апелянта на відсутність правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку ОСОБА_1 апеляційний суд оцінює критично, оскільки право останнього на безстрокове користування спірною земельною ділянкою підтверджується рішенням виконавчого комітету Бориспільської міської ради народних депутатів №491 від 05 грудня 1995 року та актом від 20 квітня 1996 року.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо невикористання позивачем спірної земельної ділянки, звернення позивача з клопотанням щодо приватизації земельної ділянки після відповідача, відсутність на земельній ділянці будь-якої забудови, жодним чином не спростовують необхідність попереднього припинення права користування позивача на спірну земельну ділянку, відповідно до вимог діючого законодавства для подальшого надання такої земельної ділянки іншим особам у власність на підставі рішення Бориспільської міської ради від 24 грудня 2021 року №1576-16-VIII «Про затвердження проектів землеустрою та передачу безоплатно у власність земельних ділянок громадянам для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки) у м. Бориспіль (землі житлової та громадської забудови)».

Крім того, на заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (користування) кільком особам щодо однієї і тієї ж самої земельної ділянки не суперечить нормам законодавства, оскільки у даному випадку позивач має законне право користування земельною ділянкою на яку претендує, а відповідач такого права, отриманого у визначеному законом порядку щодо саме цієї земельної ділянки не мав.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянтів, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Бориспільської міської ради Київської області, подану представником - міським головою Володимиром Борисенком, - залишити без задоволення.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова