Справа № 643/4715/23
Провадження № 2/643/1956/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

07.07.2023 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Семенова Я.Ю., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про перерахунок суми боргу та стягнення суми,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 47 843,52 гривень матеріальної шкоди та 200 000,00 гривень моральної шкоди.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 12 червня 2023 року вказаний вище позов було залишено без руху, був установлений строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків 10 днів з дня вручення копії ухвали.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 23 червня 2023 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви 7 днів з дня вручення копії ухвали.

03 липня 2023 року позивачем надано суду позовну заяву в уточненій редакції, в якій міститься заява про відстрочення сплати судового збору до моменту винесення судом рішення.

В обґрунтування заяви про відстрочення сплати судового збору позивачем зазначено, що він є особою похилого віку, самостійного доходу не має, визнаний потерпілим у кримінальному провадженні. На підтвердження зазначених обставин надав суду довідку №25426 від 28.06.2023, видану Головним управлінням Харківської області Пенсійного фонду України, згідно з якою, його дохід у виді отримуваної ним пенсії за період з січня 2022 року по грудень 2022 року становить 103 947,84 гривень. Доказів на підтвердження обставин того, що він пред`являє даний позов як потерпілий у кримінальному провадженні, позивач суду не надав.

Суд, вивчивши доводи заяви позивача про відстрочення сплати судового збору доходить висновку про таке.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: 1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік; 2) або позивачами є: військовослужбовці; батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда; члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Згідно з п. 29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі.

Отже, основною умовою для звільнення від сплати судових витрат є майновий стан особи, що звертається до суду. Особа має довести, що її майновий стан дійсно є таким, що змушує особу звертатися з таким проханням, при цьому на підтвердження свого майнового стану особа має подати підтверджуючі документи.

При цьому, питання звільнення, відстрочення або розстрочення від сплати судового збору є правом, а не обов`язком суду, і застосовується у виключних випадках за наявності лише вагомих для цього підстав.

Так, позивачем не надано доказів, що в нього наявні підстави для відстрочення сплати судового збору, визначені п. 2, п. 3 ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», доказів на підтвердження того, що він пред`являє даний позов, як потерпілий у кримінальному провадженні, позивачем суду також не надано.

Водночас, як це закріплено вимогами ст. 8 Закону України «Про судовий збір», враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за умов, якщо розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача фізичної особи за попередній календарний рік.

Так, як убачається з наданої позивачем довідки № 25426 від 28.06.2023, виданою Головним управлінням в Харківській області Пенсійного фонду України, він перебуває на обліку в Головному управлінні в Харківській області Пенсійного фонду України та отримує пенсію за віком. Розмір отриманої пенсії позивача за період з січня 2022 року по грудень 2022 року становить 103 947 гривень 84 копійки. Відтак, посилання позивача у заяві про відстрочення сплати судового збору на те, що він на має самостійного доходу, є такими, що не відповідають дійсності.

З огляду на розмір отриманої позивачем за період з січня 2022 року по грудень 2022 року пенсії, який становить 103 947 гривень 84 копійки, 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік, який передував його зверненню до суду з позовом, становить суму в розмірі 5 197,39 гривень (103 947,84 х 5 / 100 = 5197,39).

Водночас, як убачається з пред`явленого ОСОБА_1 позову, він містить вимоги про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 47 843,52 гривень та про відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 00,00 гривень, яка виражена у грошовому вимірі, а тому є майновою вимогою.

За правилами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684,00 гривень.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З огляду на те, що позивачем пред`являються вимоги про стягнення з відповідача суми в розмірі 47 843,52 гривень, судовий збір має бути сплачений за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (47 843,52 / 100 = 478,44, але не менше 0,4 від 2684,00: 2684,00 /10 х 4 = 1073,60).

Таким чином, розмір судового збору, належного до сплати за позовними вимогами позивача про стягнення з відповідача суми в розмірі 47 843,52 гривень, становить 1073,60 гривень.

З приводу позовних вимог ОСОБА_1 щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000,00 гривень та судового збору, який належить сплатити за вказаними позовними вимогами суд керується таким.

Як дійшов висновку Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові, прийнятій 28 листопада 2018 року у справі №761/11472/15-ц, провадження №61-23674св18, позовна вимога про відшкодування моральної шкоди є майновою вимогою, оскільки позивач її визначив у грошовому вимірі.

Як убачається з позову ОСОБА_1 , позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди позивачем визначена у грошовому вимірі в розмірі 200 000,00 гривень.

За правилами абз. 2 п.п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік», з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2684,00 гривень.

Враховуючи, що позивачем розмір належної до відшкодування моральної шкоди визначено суму в розмірі 200 000,00 гривень, розмір належного до сплати судового збору за цією вимогою становить 2000,00 гривень (200 000,00 / 100 = 2000).

Таким чином, загальний розмір судового збору, належного до сплати за двома позовними вимогами становить 3073,00 гривень (1073,00 + 2000 = 3073).

Разом з тим, як про це судом зазначалося вище, 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік, який передував його зверненню до суду з позовом, становить суму в розмірі 5 197,39 гривень, а тому, виходячи з розміру судового збору, який належить сплатити позивачу в сумі 3073,00 гривень, 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік є на 2 124,39 гривень більшим за розмір судового збору, належного до сплати (5 197,39 3073,00 = 2 124,39).

Відповідно до ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Правилами ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі- Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Так, оцінюючи фінансове становище особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища (Рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26.07.2005, Рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland». Від 25.07.2005).

Відповідно до положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

У рішенні у справі «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року Європейський суд з прав людини вказав, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду. Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання зобов`язання забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах.

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів. Для того, щоб гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення у справі «Шишков проти Росії» від 20 лютого 2014 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Враховуючи встановлений законом обов`язок сплатити судовий збір та відсутність у позивача пільг щодо його сплати, можна дійти висновку про те, що належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справи та інтересами заявника стосовно можливості звернення до суду (за умови виконання вимог закону щодо оплати позовної заяви судовим збором) у даній справі дотримано.

За таких обставин у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору необхідно відмовити.

У зв`язку з наведеним, вимоги щодо сплати судового збору не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права на доступ до правосуддя.

З огляду на викладене вище, позивачу необхідно сплатити судовий збір за позовною вимогою про стягнення з відповідача коштів - в розмірі 1073,00 гривень та за позовною вимогою про відшкодування моральної шкоди - в розмірі 2000,00 гривень та надати суду докази сплати судового збору.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

За правилами ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Зміст наведеної норми вказує на те, що продовження процесуального строку, встановленого судом, передбачає надання нового строку на вчинення тієї процесуальної дії, яка не була вчинена у первісно встановлений строк.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви.

Керуючись ст. 127, 175, 185 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про перерахунок суми боргу та стягнення суми, - відмовити.

Продовжити ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про перерахунок суми боргу та стягнення суми, надавши строк 3 (три) дні з дня вручення копії ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог ухвали позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Я.Ю. Семенова