Єдиний унікальний номер судової справи 462/6542/23
Номер провадження 2/462/1698/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2023 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Галайко Н. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення суми авансу,

встановив:

Короткий виклад обставин справи.

ОСОБА_1 , 31.08.2023 року (вх. № 18014) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення суми авансу, у якій просить суд стягнути з відповідача 26 208 грн. 00 коп. авансового платежу та 1 073 грн. 60 коп. суми сплаченого судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у серпні 2021 року відповідач оголосила про продаж належної їй квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що продаж квартири відбувався за допомогою рієлтора ОСОБА_3 , позивачу квартира сподобалася, тому вирішив придбати її у відповідача. У підтвердження наміру придбати вказану квартиру, позивач передав відповідачу аванс у розмірі 1 000 доларів США, якими зі слів позивача остання розпорядилася на власний розсуд. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується договором завдатку від 01.09.2021 року, який складено у письмовій формі без нотаріального посвідчення. Згідно умов вказанаого договору, такий мав бути нотаріально посвідчений до 01.10.2021 року. Проте на момент подання позовної заяви, угода купівлі-продажу квартири не відбулась. На вимоги позивача щодо повернення йому авансу відповідач погодилася, однак вказала, що це стане можливим після повернення їй цих коштів рієлтором ОСОБА_3 . Зі слів відповідача, ці кошти були передані вказаному рієлтору наперед, до оформлення угоди купівлі-продажу квартири у нотаріуса. У подальшому 17.03.2023 року між сторонами, а також рієлтором ОСОБА_3 була підписана додаткова угода, згідно якої відповідач зобов`язалася повернути позивачу кошти до 31.03.2023 року у розмірі еквівалентному 1 000 доларів США. 02.05.2023 року позивач отримав від відповідача грошовий переказ у розмірі 12 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 300 доларів США, вказане підтверджується довідкою банківської установи та знімком екрана з телефону. Так, заборгованість відповідача складає 700 доларів США. Згідно довідки банківської установи станом на 23.08.2023 року курс продажу валюти (долару США) складає 37, 4406 грн. за 1 долар США. Таким чином, станом на 23.08.2023 року сума заборгованості становить 26 208 грн. 00 коп, які позивач просить стягнути з відповідача задовольнивши вимоги позовної заяви у повному обсязі.

Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.08.2023 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 14).

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) 31.08.2023 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі. Також, запит направлявся і відносно позивача у справі та третьої особи (а.с. 15, 16).

Відповіді на вказані запити надійшли до суду 27.10.2023 року (а.с. 18, 19, 20).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 27.10.2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Третій особі роз`яснено право подати пояснення щодо позову у порядку, передбаченому ст. 181 ЦПК України, протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, а щодо відзиву протягом десяти днів із дня його отримання (п. 10 ч. 2 ст. 187 ЦПК України) (а.с. 21-23).

Позиція учасників справи.

Щодо відзиву на позовну заяву.

17.11.2023 року (вх. № 24653) від відповідача ОСОБА_2 на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, із змісту якого вбачається, що остання підтверджує факт підписання між сторонами договору завдатку № 1092021 від 01.09.2021 року. Однак вимоги позовної заяви заперечує, та вказує, зокрема те, що згідно п. 2 зазначеного договору на підтвердження дійсних намірів про наступне укладання договору купівлі-продажу позивач передав, а відповідач отримала від позивача гроші в сумі 27 020 грн. 00 коп. Так, вказує, що нею отриманий завдаток у повному обсязі було передано виконавцю ФОП ОСОБА_3 17.03.2023 року підписана додаткова угода до договору № 1092021 від 01.09.2021 року, відповідно до якої ОСОБА_3 , зобов`язаний повернути відповідачу, сплачений завдаток еквівалентний 1 000 доларів в термін до 31.03.2023 року. Відповідно до п. 2 додаткової угоди відповідач зобов`язана повернути позивачу сплачений завдаток еквівалентний 1 000 доларів протягом двох днів з моменту повернення завдатку ОСОБА_3 . 02.05.2023 року ОСОБА_3 повернув 12 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 300 дол. США. Так, вказує, що зазначені кошти повернула позивачу. Окремо вказує, що відповідно до додаткової угоди до договору та факт часткового повернення коштів від ОСОБА_3 дозволяє дійти висновку, що саме ОСОБА_3 отримав кошти у сумі 1 000 дол. США., тому оскільки ОСОБА_3 не у повному обсязі повернув їй кошти по завдатку, зобов`язання з повернення коштів позивачу виконати не може через обставини, які не залежать від неї.

Щодо відповіді на відзив.

22.11.2023 року (вх. № 24961) від позивача ОСОБА_1 на адресу суду надійшла письмова відповідь на відзив, із змісту якої вбачається, що останній наполягає на задоволенні його позовних вимог. Окремо вказує, що аванс в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу за умовами договору-завдатку отримала відповідач, як продавець квартири. Зазначає, що отриманими від нього коштами відповідач розпорядилася на власний розсуд. Грошові кошти відповідач передавала ОСОБА_3 на свій ризик та за власним бажанням, про те, що відповідач передавала ОСОБА_3 кошти відомо лише зі слів відповідача. Стороною ж угоди купівлі-продажу ОСОБА_3 не є, тому просить задовольнити вимоги позовної заяви.

Також суд зазначає, що третя особа не скористалася своїм правом на подання пояснень на позовну заяву та відзиву на позовну заяву.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Копією Договору завдатку № 1092021 від 01.09.2021 року стверджується, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали такий договір за участю третьої сторони ФОП ОСОБА_3 , згідно якого ОСОБА_2 зобов`язується продати ОСОБА_1 , а ОСОБА_1 зобов`язується купити в ОСОБА_2 належну їй 1-о кімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Також вказано, що договір купівлі-продажу (основний договір) має бути укладено та нотаріально посвідчено не пізніше 01.10.2021 року. Також із договору вбачається, що на підтвердження дійсних намірів про наступне укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 гроші в сумі 27 020 грн. 00 коп., що на день підписання договору завдатку є еквівалентом суми 1 000 дол. США за офіційним курсом НБУ, сума розцінюється сторонами, як завдаток в рахунок наступного договору купівлі-продажу. У разі, якщо ОСОБА_2 буде відмовлятися (ухилятися) від укладення договору купівлі-продажу в визначений у п. 1 цього договору Завдатку термін та на визначених умовах, ОСОБА_2 зобов`язалася повернути ОСОБА_1 отриманий він нього аванс у подвійному розмірі (а.с. 7-8).

Копією додаткової угоди № 3 до договору № 1092021 від 01.09.2021 року від 17.03.2023 року укладеної з однієї сторони ОСОБА_2 та з другої ОСОБА_1 , за участю третьої сторони ФОП ОСОБА_3 стверджується, що сторони уклали угоду про таке. Керуючись п. 6 Додаткової угоди № 2 до Договору № 1092021 від 01.09.2021 року, умовами Договору, сторони домовились:

- ФОП ОСОБА_3 зобов`язаний повернути ОСОБА_2 сплачений завдаток еквівалентний 1 000 доларів в термін до 31.03.2023 року. У випадку несвоєчасного повернення завдатку ФОП ОСОБА_3 зобов язаний сплатити ОСОБА_2 штраф у розмірі 50% від суми завдатку;

- ОСОБА_2 зобов`язана повернути ОСОБА_1 сплачений завдаток еквівалентний 1 000 доларів протягом 2-ох днів з моменту повернення завдатку ФОП ОСОБА_3 ОСОБА_2 ;

- Розірвати договір за взаємною згодою сторін (а.с. 9).

Копією виписки руху коштів по картці ОСОБА_1 від 23.08.2023 року стверджується, що 02.05.2023 року від ОСОБА_2 на рахунок ОСОБА_1 надійшла сума повернення авансу у 300 дол. США (що еквівалентно 12 000 грн.) (а.с. 11).

Окремо суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи вбачається, що у строк визначений сторонами (01.10.2021 року) договір купівлі-продажу не був укладений, кошти позивачу не були повернуті. Вказані обставини відповідач не заперечує, про що свідчить її письмовий відзив на позовну заяву.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді справи та застосовані норми права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України).

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце у випадку наявності зобов`язання, яке повинно виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Оскільки договір купівлі-продажу між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.

З цього вбачається, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне.

По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом.

По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі.

По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком.

Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох наведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає у тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс повинен його повернути.

Відповідно до положень ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Також суд звертає увагу на позицію викладену у постанові Великої Палата Верховного Суду № 918/631/19 (провадження № 12-42гс20) від 22.09.2020 року: «Виходячи із системного аналізу вимог чинного законодавства аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (висновок про застосування норм права, викладений у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду № 910/12382/17 від 21.02.2018 року)».

Залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовилися укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеною у постанові № 6-176цс.12 від 13.02.2013 року - внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору який-би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Суд також приймає до уваги, що відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) від 14.11.2018 року, ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

З урахуванням принципу тлумачення «favor contractus» (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 607/11746/17 (провадження № 61-18730св20) від 10.03.2021 року).

Як вказано у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 355/385/17 (провадження № 61-30435сво18) від 23.01.2019 року тлумачення ст. 629 ЦК України свідчить, що в ній закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Невиконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Висновки суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ст. 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст. 77-78 ЦПК України.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У контексті дотримання судом стандартів мотивування слід звернути увагу на рішення «Руїз Торіха проти Іспанії» (№ 18390/91, 09.12.1994 року, §29) та «Проніна проти України» (№ 63566/00, 18.07.2006 року, § 23,25), у яких ЄСПЛ зауважив, що у рішеннях національних судів мають бути належним чином зазначені мотиви, на яких вони ґрунтуються; міра, до якої суд має виконати свій обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення; проте, якщо подання сторони є вирішальним для результату проваджень, воно вимагає конкретної та прямої відповіді.

У рішенні «Суомінен проти Фінляндії» (№ 37801/97, 01.07.2003 року, § 36) зазначено, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доводів сторін на підтвердження їхніх позицій, суд зобов`язаний виправдовувати свої дії і наводити обґрунтування своїх рішень.

У п. 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України» № 4909/04 § 58 ЄСПЛ, від 10.02.2010 року).

Як було встановлено судом, позивач належним чином виконав свої зобов`язання, передбачені умовами договору. Проте, відповідач не виконала умови такого щодо укладення договору купівлі-продажу, що свідчить про істотне порушення його умов.

Оскільки договір купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Так, суд приймає до уваги і той факт, що частина коштів була повернута позивачу відповідачем у якості авансу, а саме 12 000 грн. 00 коп., що еквівалентно 300 дол. США., що також не заперечується сторонами у справі, однак інша частина коштів не була повернута, про що не заперечує і відповідач у справі.

Враховуючи, що договірні відносини виникли безпосередньо між позивачем та відповідачем, позивач особисто передав кошти у сумі визначеній договором завдатку № 1092021 від 01.09.2021 року, тому сплачені в рахунок виконання договору кошти визнаються авансом, відтак повертаються у тому розмірі, в якому вони надавались.

З огляду на вказане, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги слід задовольнити у повному обсязі.

Судові витрати по справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Щодо судового збору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі задоволення позову - на відповідача.

Тому суд дійшов висновку, що з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір, який сплачено при подачі позовної заяви до суду у сумі 1 073 грн. 60 коп. (а.с. 1).

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення суми авансу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти, передані в якості авансу у розмірі 26 208 (двадцять шість тисяч двісті вісім) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 );

Третя особа: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 ).

Текст судового рішення складено 29.12.2023 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко