П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2023 року м. Київ

Справа № 755/13068/21

Провадження: № 22-ц/824/8399/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Забарної Юлії Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 ,

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 22 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Гончарука В. П.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні,

у с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з січня 2017 року по січень 2020 року сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання у сторін народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту припинення сімейних відносин у сторін виникли непорозуміння щодо його участі у вихованні спільної дитини, його відвідування дочки та спілкуванні з нею, почалися створюватися штучні перешкоди зі сторони відповідачки. У зв`язку з чим, він звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про встановлення графіку спілкування з дитиною. Відповідно до розпорядження Голови Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.02.2021 року за № 94 було визначено участь ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_3 у формі спілкування з малолітньою донькою щонеділі з 10-30 год. 20-30 год., інші дні - за домовленістю з матір`ю дитини - ОСОБА_4 . Проте, з квітня 2021 року ОСОБА_2 почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, в зв`язку з чим, він був змушений звернутися до суду з даним позовом.

За викладених обставин, ОСОБА_1 просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити йому перешкоди у спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 та визначити наступний порядок його участі у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_3 :

- систематичні побачення кожної першої та третьої п`ятниці з 17-30 год. до понеділка 07-30 год. з ночівлею, за місцем проживання батька: АДРЕСА_1 , з правом відводити та забирати ОСОБА_3 із дошкільних та шкільних навчальних закладів, без присутності матері;

- систематичні побачення кожної другої та четвертої середи з 17-30 год. до п`ятниці 07-30 год. з ночівлею за місцем проживання батька: АДРЕСА_1 , з правом відводити та забирати ОСОБА_3 із дошкільних та шкільних навчальних закладів, без присутності матері;

- спільний відпочинок дочки з батьком у день народження дитини та святкові дні (Новий рік, Різдво, Пасха, День Конституції, День Незалежності, Покрова) з 13-00 год. до 18-00 год. за місцем проживання батька: АДРЕСА_1 , без присутності матері;

- спільний відпочинок дочки з батьком - половину осінніх, зимових, та весняних канікулярних днів, а також половину одного літнього канікулярного місяця.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Встановлено наступний порядок побачень батька ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_5 : кожної другої та четвертої середи місяця з 17-30 год. до 20-00 год.;

кожної першої та третьої п`ятниці місяця з 17-30 год. до 20-00 год. суботи;

щорічно влітку на оздоровлення 30 днів поспіль та половину осінніх, зимових та весняних канікул щорічно без присутності матері ОСОБА_5 ;

щорічно в день народження ОСОБА_3 з 13-00 год. до 20-00 год. в присутності матері ОСОБА_5 .

В інші дні за спільною домовленістю між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_5 .

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 908,00 грн. витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. Також, просив суд апеляційної інстанції розглянути можливість уточнення позовних вимог, а саме: на період воєнного часу, за умови знаходження ОСОБА_2 із дочкою ОСОБА_3 за межами України, встановити можливість спілкування батька ОСОБА_1 із дитиною засобами відеозв`язку згідно визначеному графіку.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано встановлених законодавством України принципу рівності прав батьків у вихованні дитини, а також принципу забезпечення найважливіших інтересів дитини. Посилався на те, що відповідно до оскаржуваного рішення батько зможе бачитись із дитиною всього два рази на тиждень по дві з половиною години, тоді як із матір`ю дитина буде проводити час цілодобово.

Також, не погоджуючись з вказаним рішенням, адвокат Забаріна Ю.М. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог та залишити участь батька у вихованні дитини за графіком, який закріплений Розпорядженням Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 17 лютого 2021 року за № 94. Посилалась на те, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права. Зазначала, що судом першої інстанції не було розглянуто належним чином її заяву про виклик свідків, а також не дотримано вимог ст. 141 ЦПК України щодо пропорційності стягнення судового збору у випадку часткового задоволення позовних вимог. Також, не було враховано наступних обставин в їх сукупності: притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП; неодноразових звернень до поліції з приводу неправомірних дій відносно відповідача та доньки; звернення до суду з заявою про видачу обмежувального припису; порушення кримінальної справи відносно позивача за ч. 2 ст. 125 КК України; умов проживання, зафіксованих в Акті обстеження від 01 лютого 2021 року за № 7; кількісних безпідставних звернень позивача до поліції щодо порушення його прав відповідачем; висновку результатів психологічного дослідження № 42/1013 від 28 вересня 2021 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2023 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року апеляційні скарги задоволено частково, змінено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року в частині встановленого судом порядку побачень батька ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановлено наступний порядок побачень батька ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_2 : щонеділі з 10-30 год. до 20-30 год., в інші дні за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 березня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року скасовано. Справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 квітня 2023 року справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник адвокат Березка Р.М, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення.

Адвокат Забарна Ю.М. в інтересах ОСОБА_5 підтримала апеляційну скаргу, просила рішення суду першої інстанції скасувати на ухвалити нове про відмову в позові.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у фактичних шлюбних відносинах з січня 2017 року.

Під час шлюбних відносин у сторін народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Фактичні сімейні відносини між сторонами були припинені з січня 2020 року та з даного періоду вони стали проживати окремо. Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає зі своєю матір`ю ОСОБА_5 .

В подальшому між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникли складні напружені стосунки, також виникли непорозуміння щодо участі у вихованні та побачені з дитиною.

ОСОБА_1 звернувся до комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про встановлення графіку спілкування з дитиною. Відповідно до розпорядження Голови Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.02.2021 року за № 94 було визначено участь ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_3 у формі спілкування з малолітньою донькою щонеділі з 10-30 год. 20-30 год., інші дні - за домовленістю з матір`ю дитини - ОСОБА_2 .

Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини від 14 січня 2022 року № 103/313/41/3, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з малолітньою донькою щонеділі з 10-30 год. до 20-30 год., в інші дня за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_5 .

Задольняючи позов частково та встановлюючи графік побачень позивача з дитиною, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні дитини, а також враховував інтереси дитини, зокрема те, що виховання дитини, участь у піклуванні про здоров`я дитини, їх фізичний, духовний та моральний розвиток є не лише правом, але і обов`язком позивача.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини другої статті 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтею 18 СК України кожен учасник сімейних відносин, який досяг чотирнадцяти років, має право на безпосереднє звернення до суду за захистом свого права або інтересу. Суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. Способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема, є встановлення правовідношення; зміна правовідношення.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з частиною шостою статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

У частині першій статті 158 СК України зазначено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною другою статті 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Тлумачення зазначених норм дозволяє зробити висновок, що будь-хто із батьків може звернутися до органу опіки та піклування для визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. У разі наявності спору про способи участі одного з батьків у вихованні дитини не виключається вирішення такого спору в судовому порядку незалежно від того, хто з батьків звертається з позовом (той, хто проживає з дитиною, чи той, хто проживає окремо) і визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, що є ефективним способом захисту та не суперечить закону.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 165/2839/19.

У постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 686/2543/19, від 15 липня 2021 року у справі № 565/1501/19, від 31 березня 2021 року у справі № 562/1686/18, зазначено, що батьки не позбавлені права у майбутньому змінити встановлений судом спосіб участі у вихованні дитини, що буде відповідати інтересам дитини. Також, у разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком у випадку доведеності вказаного мати не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Вказана норма кореспондується із положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з якою що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша - третя статті 157 СК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до статті 4 Конвенції про контакт з дітьми 2003 року дитина та її батьки мають право встановлювати й підтримувати регулярний контакт один з одним. Такий контакт може бути обмежений або заборонений лише тоді, коли це необхідно в найвищих інтересах дитини. Якщо підтримання неконтрольованого контакту з одним з батьків не відповідає найвищим інтересам дитини, то розглядається можливість контрольованого особистого контакту чи іншої форми контакту з одним з таких батьків.

З огляду на вказані норми матеріального права батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і відбувається саме в інтересах дитини.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції визначено право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Hant v. Ukraine, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суди мають враховувати принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та принцип забезпечення найважливіших інтересів дитини. При цьому, необхідно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

У справі 22 червня 2022 року№ 757/33742/19-ц Верховний Суд зазначив, що законодавець поклав на суд обов`язок при вирішенні спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини враховувати як факти вчинення домашнього насильства стосовно дитини, так і за присутності дитини. Тобто, у разі посилання учасників сімейного спору на факти вчинення одним із учасників домашнього насильства обов`язково слід перевіряти чи відбувалося домашнє насильство щодо дитини або за її присутності.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно встановив, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивача ОСОБА_1 можливості регулярно спілкуватися з дитиною.

У таких чутливих правовідносинах, ураховуючи конфлікт між батьками, колегія суддів вважає, що відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину від зустрічей з ним.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 344/16653/16-ц, від 18 листопада 2020 року у справі № 127/31828/19, від 17 травня 2021 року у справі № 761/25101/20, від 25 листопада 2020 року у справі № 760/15413/19.

Колегія суддів зазначає, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Тобто, при вирішенні спору щодо участі одного з батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд має враховувати висновки органу опіки та піклування, надані з приводу вирішення спору. Водночас, суд може відхилитися від наданого висновку органу опіки та піклування, якщо він є необґрунтованим або не відповідає матеріалам справи.

Визначаючи порядок зустрічей батька із донькою, суд першої інстанції не взяв до уваги графік побачень позивача з донькою, який був запропонований органом опіки.

Як було встановлено, ОСОБА_1 звертався до комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації з заявою про встановлення графіку спілкування з дитиною. Розпорядженням Голови Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.02.2021 року за № 94 було визначено участь ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини - ОСОБА_3 у формі спілкування з малолітньою донькою щонеділі з 10-30 год. 20-30 год., інші дні - за домовленістю з матір`ю дитини - ОСОБА_2 .

В рамках вирішення спору орган опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації надав Висновок щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини від 14 січня 2022 року №103/313/41/3, згідно з яким орган опіки та піклування вважає за можливе визначити участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у формі спілкування з малолітньою донькою щонеділі з 10-30 год. до 20-30 год., в інші дня за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_5 .

При цьому, ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вказаний висновок органу опіки та піклування щодо участі батька у вихованні малолітньої дитини від 14 січня 2022 року № 103/313/41/3 є необґрунтованим та таким, що не відповідає інтересам дитини.

Окрім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що аналогічний графік був визначений за зверненням ОСОБА_1 розпорядженням Голови Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.02.2021 року за № 94, і позивач не оскаржував вказане рішення органу опіки та піклування, а також не звертався у встановленому законом порядку із заявою про розширення визначеного графіку спілкування із донькою.

В матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на необхідність визначення більш широкого графіку участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкування із малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням її ставлення до батька та ступеня її прив`язаності до останнього. При цьому, ОСОБА_1 не був позбавлений можливості надати висновки фахівців у галузі психологічного дослідження, які б підтверджували необхідність визначення для дочки більш розширеного графіку спілкування. Водночас, відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти визначення більш широкого графіку побачень позивача з дочкою, посилаючись на наявність конфліктних ситуацій з останнім та на результати психологічного дослідження, проведеного з малолітньою ОСОБА_3 з 06 вересня 2021 року по 28 вересня 2021 року психологом Дніпровського районного в м. Києві центру соціальних служб ОСОБА_6, щодо прихильності малолітньої ОСОБА_3 до матері.

Варто наголосити, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Апеляційний суд відмічає, що незважаючи на вимоги відповідачки про відмову в задоволенні позовних вимог, в обґрунтуванні апеляційної скарги вона не спростовувала можливостівстановлення графіку побачень батька з дитиною у відповідності до закріпленого Розпорядженням Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 17 лютого 2021 року за № 94, який в свою чергу співпадає із графіком визначеним органом опіки та піклування Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації у висновку від 14 січня 2022 року №103/313/41/3.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції мав визначити графік участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкування із малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до наданого суду висновку органу опіки та піклування: щонеділі з 10-30 год. до 20-30 год., в інші дні за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 . При цьому, варто зазначити, що вказаний графік може бути змінений за позовом позивача або відповідачки, за наявності доказів на підтвердження того, що це буде відповідати інтересам дитини.

Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи вимоги щодо визначення способу участі батька у спілкуванні із донькою, неповно дослідив подані сторонами докази, а тому рішення суду першої інстанції в частині встановленого судом порядку побачень батька ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підлягає зміні, а відтак апеляційній скарги сторін підлягають задоволенню частково.

Окрім того, враховуючи, що Указом Президента України № 64/2022 з 24 лютого 2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан та у зв`язку із бойовими діями ОСОБА_5 разом з донькою, ОСОБА_3 , покинули територію України, апеляційний суд вважає за можливе, на час перебування дитини за межами України, визначити порядок виконання рішення суду шляхом відеоконференцзв`язку між батьком та дитиною у визначений судом час, обов`язок забезпечення відеоконференцзв`язку покласти на матір, ОСОБА_5 .

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та адвоката Забаріної Юлії Миколаївни в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року в частині встановленого судом порядку побачень батька ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити наступний порядок побачень батька ОСОБА_1 з малолітньою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності матері ОСОБА_2 : щонеділі з 10-30 год. до 20-30 год., в інші дні за домовленістю з матір`ю дитини ОСОБА_2 .

На час перебування дитини за межами України визначити порядок виконання рішення суду шляхом відеоконференцзв`язку між батьком та дитиною у визначений судом час. Обов`язок забезпечення відеоконференцзв`язку за місцем знаходження дитини покласти на матір, ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В. В. Соколова