Номер провадження: 22-ц/813/7634/23
Справа № 501/1731/21
Головуючий у першій інстанції Петрюченко М. І.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 501/1731/21

Номер провадження: 22-ц/813/7634/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя - доповідач),

- суддів - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Трофименка О.О.,

учасники справи:

- позивач - ОСОБА_1 ,

- відповідач - ОСОБА_2 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Чорноморська міська рада Одеської області, як орган опіки та піклування,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Чорноморська міська рада Одеської області, як орган опіки та піклування, про усунення перешкод щодо участі матері у вихованні та спілкуванні з дітьми, зустрічним позовомОСОБА_2 доОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Чорноморська міська рада Одеської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів,за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського Одеської області, ухвалене у складі судді Петрюченко М.І. 30 листопада 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст заяви

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеною зустрічною позовною заявою, в якій просить: 1) зобов`язати відповідача не чинити їй перешкоди у спілкуванні з дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) встановити позивачці для участі у вихованні та спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наступний графік: - кожного понеділка, середи та п`ятниці з 18:00 - до 21:00; - кожної суботи та неділі з 09.:00 до 18:00.

ОСОБА_1 обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 2001 року сторони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство. ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька - ОСОБА_5 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 - син ОСОБА_6 .

25.04.2015 року сторони уклали шлюб, який було розірвано рішенням Іллічівського міського суду від 29.11.2018 року.

З липня вона вимушена була покинути квартиру, яка є спільною сумісною власністю подружжя, у зв`язку з неможливістю спільного проживання, вчинення фізичного та психологічного насилля відносно неї з боку відповідача.

У зв`язку з відсутність у нею житла, діти залишилися проживати з батьком, який перешкоджає їй у спілкуванні, вихованні дітей (а. с. 2 - 5).

Не визнавши первісний позов, ОСОБА_2 у жовтні 2021 року, звернувся до суду з вищезазначеним уточненим у подальшому зустрічним позовом, в якому просить: 1) визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком - ОСОБА_2 за місцем проживання за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) припинити стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , на підставі судового наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі №501/2798/18; 3) звільнити повністю ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами на підставі судового наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі №501/2798/18; 4) вирішити питання про поворот виконання наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі № 501/2798/18, стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 безпідставно стягнуті кошти у сумі - 18 137,00 грн.; 5) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі - 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, з дня подачі цієї вимоги, тобто з 10 листопада 2021 року, до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 включно, а з 23 березня 2025 року - в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Також відповідач просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь судові витрати у вигляді судового збору та витрат на правову допомогу.

ОСОБА_2 обґрунтовує зустрічні позовні вимоги тим, що сторони є батьками доньки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наказом Іллічівського міського суду Одеської області від 25.10.2016 року з нього на користь позивачки стягуються аліменти на утримання дітей.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 29.11.2018 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу діти залишися проживати разом з ним. Позивачка у травні 2019 року покинула квартиру, мешкає окремо. ОСОБА_1 має ключі від квартири, тому має доступ до квартири у будь-який час, перешкод у спілкуванні з дітьми, їх вихованні він позивачці не чинить. Відносини матері з дітьми склалися погані, вони навідріз не бажають спілкуватися з нею. З боку матері на дітей чиниться постійний психологічний тиск, оскільки вона схиляє дітей щоб вони проживали з нею.

У зв`язку з тим, що діти залишилися проживати з ним, знаходяться на його утриманні він перестав платити аліменти. Вважає, що за вказаних обставин є підстави для припинення стягнення з нього аліментів на утримання дітей, звільнення від сплати заборгованості по аліментам та стягнення аліментів з позивачки на утримання дітей (Т. 1, а. с. 99 - 103, 135 - 140).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 30.11.2022 року задоволено частково вищевказаний первісний позов ОСОБА_1 ..

Встановлено наступний графік ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : - кожної середи, п`ятниці, неділі з 18:00 до 21:00, з урахуванням шкільних занять, графіку занять у гуртках, за попередньою домовленістю з батьком ОСОБА_2 та за бажанням дітей.

В задоволенні решти первісних вимог відмовлено.

Задоволено частково вищевказаний зустрічний позов ОСОБА_2 ..

Визначено місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з батьком ОСОБА_2 за місцем проживання за адресою - АДРЕСА_1 .

Припинено стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 на підставі судового наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі №501/2798/18.

Звільнено повністю ОСОБА_2 від сплати заборгованості за аліментами на підставі судового наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі №501/2798/18.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на кожну дитину відповідного віку, з дня подачі цієї вимоги, тобто з 10 листопада 2021 року, до досягнення старшою дитиною ОСОБА_3 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 включно, а з 23 березня 2025 року - в розмірі частини від усіх видів заробітку (доходів), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі у розмірі - 908,00 грн..

В задоволенні решти зустрічних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що порядок спілкування матері з дітьми необхідно визначити у спосіб, зазначений у рішенні органу опіки та піклування, з урахуванням режиму та інтересів дітей.

Визначаючи місце проживання дітей, суд першої інстанції врахуваввисновок Чорноморської міської ради Одеської області від 08.11.2021, як органу опіки та піклування, згідно якого доцільно визнати місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_2 .. ОСОБА_3 22.03.2022 виповнилось 14-ть років, вона була допитана судом щодо її місця проживання та визначилась щодо місця її проживання разом з батьком.

Оскільки діти проживають з батьком - ОСОБА_2 , повністю знаходяться на його утриманні, суд вважав за необхідне захистити порушене право останнього шляхом припинення примусового стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей, які стягуються на підставі судового наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року у справі №501/2798/18.

Відмовляючи у задоволенні зустрічної вимоги про поворот виконання наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області, суд виходив з того, що чинне законодавство не допускає повороту виконання рішення суду у разі скасування виконаних судових рішень про стягнення аліментів.

Задовольняючи зустрічні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей, суд виходив з обов`язку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Визначаючи розмір аліментів, суд враховував: - стан здоров`я та матеріальне становище дітей; - стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків; - докази про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; - докази про витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; - інші обставини, що мають істотне значення. Зазначив, що розмір аліментів необхідно визначити в частці від доходу платника, оскільки відповідну заяву подано одержувачем аліментів (Т. 1, а. с. 158 - 168).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову. Просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині, ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що судом допущено порушення норм процесуального права: - зустрічна позовна заява подана з порушенням встановленого 15-ти денного строку після отримання ухвали про відкриття провадження у справі; - порушено порядок прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом, оскільки вимоги за зустрічним позовом не випливають з первісних позовних вимог, задоволення зустрічних вимог не виключає задоволення первісних вимог.

Судом не враховано, що вона є співвласником квартири, в якій проживає відповідач і діти, їй належить частина квартири. Вона зареєстрована у квартирі, іншого житла вона не має. Її не проживання у квартирі пов`язано з тим, що ОСОБА_2 побив її, силою вигнав з квартири, перешкоджає її проживанню у квартирі.

Позиція заявниці в апеляційному суді

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 не надійшов.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.09.2023року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2022 року.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.10.2023 року справу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду.

ОСОБА_1 у судовому засіданні просила апеляційну скаргу задовольнити. Рішення суду першої інстанції в оскарженій частині скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні зустрічного позову.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох дітей - неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , і малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (Т. 1, а. с. 15 - 16).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Іллічівського міського суду Одеської області 29 листопада 2018 року (справа №501/2710/18), що підтверджується копією рішення (Т. 1, а. с. 13 -14).

Після розірвання шлюбу сторони продовжували проживати в одній квартирі за адресою - АДРЕСА_1 , яка належить сторонам на праві спільної часткової власності - по частки кожному, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на квартиру (Т. 1, а. с. 23). Сторони по справі разом з дітьми зареєстровані в даній квартирі (Т. 1, а. с. 105).

Іллічівським міським судом на підставі заяви ОСОБА_1 з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей (справа №501/2798/18, наказ від 25.10.2018) (Т. 1, а. с. 104).

На підставі зазначеного судового наказу було відкрито виконавче провадження АСВП 57692389, проводяться виконавчі дії з примусового стягнення аліментів, що підтверджується копіями постанов державного виконавця (Т. 1, а. с. 107 - 122).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09 серпня 2019 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_2 про скасування судового наказу (Т. 1, а. с. 106).

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного заступником начальника Чорноморського міського відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), станом на 16.11.2020 заборгованість по аліментам за вищевказаним судовим наказом становить - 73 143,62 грн. (Т. 1, а. с.107).

Згідно інформації щодо платежів з карткового рахунку вбачається, що за період з 17.12.2018 по 08.06.2019 ОСОБА_2 перерахував на рахунок ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі - 18 077,00 грн. (Т. 1, а. с. 141 - 149).

Відповідно до висновку Чорноморської міської ради Одеської області від 08.11.2021 року, як органу опіки та піклування, доцільним є встановлення наступного графіку участі ОСОБА_1 у спілкуванні з дітьми - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : - кожної середи, п`ятниці, неділі з 18:00 до 21:00, з урахуванням шкільних занять, графіку занять у гуртках, за попередньою домовленістю з батьком ОСОБА_2 та за бажанням дітей. Визнано місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком - ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 122 - 124).

Ухвалою Іллічівського міського суду від 23 листопада 2023 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у користуванні житлом.

Між сторонами виникли правовідносини щодо участі батьків у вихованні та утриманні дітей, визначення місця проживання дітей.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині часткового задоволення зустрічних позовних вимог, тому законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову, відмови у задоволенні зустрічних вимог про поворот виконання наказу, виданого Іллічівським міським судом Одеської області 25 жовтня 2018 року,в апеляційному порядку не переглядається.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції в частині часткового задоволення зустрічного позову.

Мотиви прийняття аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Встановлено за матеріалами справи, не оспорюється сторонами по справі, що діти проживають разом з батьком, у належній останнім на праві спільної часткової власності (по ч. кожному) квартирі. Таким чином, спір щодо місця проживання дітей між батьками відсутній. Вказане підтвердила у судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 .. Крім того, старшій доньці - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже виповнилося 14-ть років, тому вона самостійно визначає місце свого проживання. За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей.

Щодо вимог ОСОБА_2 про припинення стягнення з нього аліментів на утримання двох дітей, звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання двох дітей, колегія судді зазначає наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції про права дитини встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства").

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Матеріали справи (Т. 1, а. с. 26 - 30 зворотна сторона, 209 - 212, 235 - 238, 250, Т. 2, а. с. 6 - 115) свідчать про участь ОСОБА_1 , як матері, у матеріальному утриманні дітей, оплаті за відвідування старшої доньки хореографічного кружка. Наявна у справі, надана ОСОБА_1 медична документація (Т. 2, а. с. 118 - 122) свідчить про те, матір цікавиться і безпосередньо займається вирішенням питання щодо стану здоров`я дітей. Наявні у справі світлини (Т. 2, а. с. 126 - 144) свідчать про добрі стосунки матері з дітьми.

Крім того, саме ОСОБА_1 надані докази оплати за спожиті житлово-комунальні послуги за користування квартирою (Т. 1, а. с. 215 - 220).

Між сторонами існують неприязні стосунки, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вимушена була покинути квартиру (Т. 1, а. с. 17 - 22).

В Іллічівському міському судді знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що хоча мати на час розгляду даної справи мешкає окремо від дітей, вона займається їх матеріальним утриманням та вихованням. Доводи зустрічного позову ОСОБА_2 є недоведеними, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час розгляду зустрічного позову ОСОБА_2 ..

Провадження у справі за первісним позовом ОСОБА_1 було відкрито ухвалою суду - 08.07.21 р.. Призначено судове засідання на 08.09.2021 року (Т. 1, а. с. 70 - 71). Ухвалу про відкриття провадження у справі було отримано представником відповідача - 12.07.2021 року (Т, 1, а. с. 76 зворотна сторона). Судом першої інстанції не було призначено попереднє судове засідання, визначено строк надання відзиву на позов - протягом 15-ти днів з дня отримання ухвали суду про відкриття провадження у справі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 193 ЦПК України, відповідач мав право пред`явити зустрічний позов у строк до - 27.07.2021 року. Разом з тим, зустрічний позов надійшов до суду - 21.10.21 року. Суд першої інстанції протокольною ухвалою від 02.12.2021 року прийняв до спільного розгляду зустрічних позов (Т. 1, а. с. 155). Разом з тим, окрема письмова ухвала суду про прийняття зустрічного позову відсутня. Тому без вирішення залишилося питання щодо пропуску строку подання відповідачем зустрічного позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає в частині часткового задоволення зустрічного позову підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову в задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Розподіл судових витрат

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове рішення, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України).

Таким чином, необхідно змінити розподіл судових витрат.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Враховуючи вищезазначене, необхідно стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений останньою за подання апеляційної скарги судовий збір у сумі - 1 362,00 грн..

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 30 листопада 2022 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 - скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В задоволенні зустрічного позовуОСОБА_2 доОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Чорноморська міська рада Одеської області, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей та припинення стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) га користьОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі - 1 362 (одна тисяча триста шістдесят дві)грн. 00 коп..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе