Справа № 129/984/21
Провадження по справі № 2/129/92/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" грудня 2023 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

у складі: головуючої судді Бондар О.В.,

розглянувши у відсутність сторін та їх представників в приміщенні суду в місті Гайсині в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення моральної шкоди, -

установив:

08.04.2021 р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому ОСОБА_1 просить стягнути з військової частини НОМЕР_1 на його користь моральну шкоду в розмірі 200000 грн. та судові витрати. Свої позовні вимоги обґрунтував наступним.

На час звернення до суду ОСОБА_1 перебуває на посаді заступника

командира з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_2 у званні капітана Збройних Сил України, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №161 від 07.08.2019 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14 березня 2020 року №358,

було призначено службове розслідування з метою встановлення причин і умов, що

сприяли виникненню нестачі майна продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стала причиною вчинення правопорушення. В ході проведення службового розслідування (акт службового розслідування № 4302 від 16.04.2020 року), по факту виникненню нестачі майна продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стала причиною вчинення правопорушення було встановлено, що 25 лютого 2020 року при прийомі посади начальника їдальні групи матеріального забезпечення, було виявлено нестачу майна продовольчої служби, яке знаходиться на забезпеченні в їдальні військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до п. 2,3,7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування №482 від 16.04.2020 року за неналежне виконання службових обов`язків на заступника командира з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення: сувора догана та притягнуто до повної матеріальної відповідальності зі стягненням 36 571, 09 грн., а також наказано не виплачувати премію за квітень 2020 року всупереч пунктів 1-5 статті 6 Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» та пункту 7 розділу 1, пункту 8 розділу III, пунктам 1,5 розділу IV Наказу Міністра Оборони України №608 від 2017 року «Про затвердження Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України».

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 р. у справі №120/1861/20-а за позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання дій командира військової частини НОМЕР_1 протиправними та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування №482 від 16.04.2020 року, - визнано протиправним і скасовано оспорюваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування (рішення суду набрало законної сили 22.09.2020 р.), в даному рішенні зазначено про те, що на ОСОБА_1 не може бути покладено обов`язок відшкодовування вартості військового майна, зазначеного в акті службового розслідування, оскільки матеріальні засоби, які виявлені як нестача, під час прийому- передачі посади начальника їдальні групи матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 , були в наявності. Військовою частиною НОМЕР_1 умисно ігноруючи рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі №120/1861/20- а, з моменту набуття законної сили (з 22.09.2020 року) по 28 січня 2021 року, з позивача утримували грошове забезпечення, на його неодноразові рапорти з клопотанням на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 (№723 від 25.08.2020р., №914 від 12.10.2020р., №942 від 30.10.2020р.), про зупинення утримання належного йому грошового забезпечення та виконання рішення суду від 12 серпня 2020 року у справі №120/1861/20-а - ігнорувалися, що призводило до порушення його законних прав та інтересів, а його стан здоров`я з постійним емоційним напруженням погіршився у зв`язку з тим, що позивач та його сім`я не отримували в повному обсязі належне ОСОБА_1 грошове забезпечення. Після звернення в правоохоронні органи та до вищого командування сухопутних військ Збройних Сил України України лише 28 січня 2021 року в примусовому порядку з боку вищого командування, позивачу були повернені зайво утримані кошти у розмірі 26 000, 62 грн., у зв`язку із постійними стресами, напруженням погіршився стан його здоров`я, через постійні переживання виникали кризові стани, головні болі, запаморочення, біль в області серця, через постійні переживання, стреси на роботі, втрату та приниження його репутації серед колег, знижений рівень матеріального стану у зв`язку з протиправним наказом командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування від 16.04.2020 року № 482 ОСОБА_1 зазнав страждань, приниження його честі, гідності та ділової репутації як офіцера, через щомісячне утримання коштів із грошового забезпечення позивач не міг забезпечити свою родину, його дружина ОСОБА_2 перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Свої моральні страждання оцінив в 200 000 грн.

17.05.2021 р. представник відповідача у поданому до суду відзиві проти позовних вимог заперечив, вважав їх безпідставними, з огляду на те, що рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі №120/1861/20- а військова частина оскаржувала до Сьомого апеляційного адміністративного суду, тому після отримання ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження від 21.12.2020 р., зазначене рішення було відповідачем виконане добровільно, без будь-якого примусу, а численні безпідставні звернення позивача до правоохоронних органів паплюжать честь офіцера та Збройних Сил України, права та обов`язки військовослужбовців ЗСУ врегульовані Статутом внутрішньої служби ЗСУ, який діє на підставі ЗУ « Про статут внутрішньої служби ЗСУ», а посилання ОСОБА_1 на погіршення стану здоровя з вини неправомірних дій командира в/ч є необґрунтованими і не підтвердженими жодними доказами.

Позивач позовні вимоги, викладені у позовній заяві підтримав повністю, просив їх задовільнити, не надав суду для огляду оригінали письмових доказів, які подані ним в копіях, в подальшому в поданій до суду заяві розгляд справи просив провести у його відсутність, позовні вимоги просить задовільнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судові засідання не з`явився, в поданій до суду заяві просив справу розглянути без нього, проти позовних вимог заперечив, просив сул відмовити у їх задоволенні.

З урахуванням позицій учасників розгляду справи, досліджених доказів та вимог закону, суд визнає за необхідне змінені позовні вимоги задовільнити частково з таких законних підстав.

Встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем на посаді заступника

командира з тилу - начальника тилу в/ч НОМЕР_2 у званні капітана Збройних Сил України, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №161 від 07.08.2019 року. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2020 року №358 призначено службове розслідування з метою встановлення причин і умов, що сприяли виникненню нестачі майна продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стала причиною вчинення правопорушення. В ході проведення службового розслідування (акт службового розслідування № 4302 від 16.04.2020 року), по факту виникненню нестачі майна продовольчої служби військової частини НОМЕР_1 , а також встановлення ступеня вини посадових осіб військової частини НОМЕР_1 , чиї дії або бездіяльність стала причиною вчинення правопорушення було встановлено, що 25 лютого 2020 року при прийомі посади начальника їдальні групи матеріального забезпечення, було виявлено нестачу майна продовольчої служби, яке знаходиться на забезпеченні в їдальні військової частини НОМЕР_1 . Відповідно до п. 2,3,7 наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування №482 від 16.04.2020 року за неналежне виконання службових обов`язків на заступника командира з тилу - начальника тилу військової частини НОМЕР_2 ОСОБА_1 було накладено дисциплінарне стягнення: сувора догана та притягнуто до повної матеріальної відповідальності зі стягненням 36 571, 09 грн. та без виплати премії за квітень 2020 року. Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 12 серпня 2020 р. у справі №120/1861/20-а за позовом ОСОБА_1 до в/ч НОМЕР_1 про визнання дій командира військової частини НОМЕР_1 протиправними та скасування наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування №482 від 16.04.2020 року, - визнано протиправним і скасовано оспорюваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 . Унаслідок видання незаконного наказу командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування №482 від 16.04.2020 року позивач відчував тривалий час моральні страждання у виді приниження його ділової репутації, авторитету в колективі, негативні емоції від несправедливого стягнення, що призвело до втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, він пережив стрес у зв`язку із порушенням його законних прав на отримання належного грошового забезпечення та премії за квітень 2020 року, зниження ступеня престижу, ділової репутації як офіцера ЗСУ.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до частини першої, другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьою статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення у справі «Stankov v. Bulgaria» (Станков проти) від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу), «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

Оскільки, внаслідок неправомірних дій військової частини позивачу було заподіяно моральної шкоди, яка полягає у психологічних стражданнях, душевних хвилюваннях, необхідності докладання додаткових зусиль, пов`язаних із відновленням становища, негативні емоції від несправедливого стягнення, а також ОСОБА_1 змушений був для відновлення свого порушеного права звертатись до суду із позовом, що загалом потребувало значного часу та додаткових зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості, з урахуванням також заперечень представника відповідача, суд визнає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 15000 грн. моральної шкоди, і такий її розмір забезпечить баланс між захистом порушених прав позивача та інтересів відповідача (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України), таким чином суд задовольнив частково позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, врахувавши принципи законності, об`єктивності, розумності та справедливості.

В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити через їх безпідставність.

При вирішенні справи суд також враховує правові висновки, викладені у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, де Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.

Також, згідно з пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2270,00 грн.

Керуючись ст.ст. 9, 12, 13, 81, 89, 211, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України (код ЄДРПОУ 26615118 Вінницька область, м. Гайсин, вул. 1 Травня-64) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) 15000 (п`ятнадцять тисяч) гривень моральної шкоди, витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн., а також судовий збір в розмірі 840,80 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити через їх безпідставність.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення судом виготовлено 29.12.2023р.

Суддя: