Справа № 450/264/23 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвського В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1206/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м.Львів

Справа № 450/264/23

Провадження № 22ц/811/1206/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області, постановлену у м. Пустомити 28 березня 2023 року у складі судді Мусієвського В.Є., у справі за заявою ТзОВ «Енерджі Трейд Груп» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги,-

встановив:

19 січня 2023 року ТзОВ «Енерджі Трейд Груп» звернулося до суду з цією заявою. В заяві посилається на те, що ОСОБА_1 є споживачем природного газу, який постачає заявник. Вона допустила заборгованість в розмірі 2969,19 грн. Просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 2 969,19 грн., 3% річних - 88,59 грн., інфляційні втрати - 316,78 грн. та судового збору в розмірі 268,40 грн.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 березня 2023 року відмовлено у видачі судового наказу.

Ухвалу суду оскаржує ТзОВ «Енерджі Трейд Груп». Вважає її незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального права. Звертає увагу, що заборгованість у ОСОБА_1 виникла до періоду введення в Україні воєнного стану (за період з 26 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року), а тому постачальник має право нараховувати боржнику інфляційні втрати на суму боргу та 3% річних. Висновки суду щодо неможливості нарахування інфляційних втрат та зазначених процентів, які нараховані на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги в умовах воєнного стану в Україні, є безпідставними. Зазначає, що на час дії в Україні воєнного стану споживачі не звільняються від сплати витрат за житлово-комунальні послуги. Також звертає увагу, що положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби «COVID-19» щодо заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) не розповсюджуються на індекс інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, що розраховані у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України. Просить скасувати ухвалу суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу (п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України) розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України судове засідання не проводиться.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак суд інформував учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Оскаржувана ухвала мотивована тим, що з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 5 березня 2022 року № 206 заборонено до припинення чи скасування воєнного стану в Україні нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги; припинення/зупинення надання житлово-комунальних послуг населенню у разі їх не оплати або оплати не в повному обсязі.

Відповідно до Закону України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затверджено такий указ.

Надалі дію воєнного стану неодноразово було продовжено.

В оскаржуваній ухвалі зазначено, що протягом дії на території України воєнного стану судовий наказ не може бути видано за вимогою про стягнення з боржників інфляційних втрат, 3% річних, нарахованих заявником на суму заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг.

Згідно із ч. 3 ст. 165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

Судом першої інстанції відмовлено у видачі судового наказу ТзОВ «Енерджі Трейд Груп» у зв`язку з тим, що заявник просить стягнути з боржника, зокрема, інфляційні втрати та 3% річних, нарахованих на наявну у боржника заборгованість, стягнення яких на даний час забороняється у зв`язку з дією в Україні воєнного стану.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що ТзОВ «Енерджі Трейд Груп» звернулося до суду із заявою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, що виникла до введення в Україні воєнного стану внаслідок неналежного виконання споживачем обов`язку оплати за фактично використаний природний газ. На суму боргу нараховано інфляційні втрати та 3% річних.

ОСОБА_1 здійснювала споживання природного газу, постачальником якого було ТзОВ «Енерджі Трейд Груп».

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується з урахуванням затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно із ч. 1 п. 17 Правил плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця, якщо договором не встановлено інший строк. У відповідності до положень п. 29 Правил, споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за надані послуги з газопостачання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений п. 5 ч. 3 ст. 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Згідно із ст. ст. 524, 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті).

Відповідно до ст. ст. 67, 68 ЖК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Інфляційні нарахування на суму боргу та 3 проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Інфляційні нарахування на суму боргу та проценти річних входять до складу грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пеня - це неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасну та/або неповну оплату за спожиті послуги від суми заборгованості за кожний день прострочення не було предметом судового розгляду і таких вимог заявником не було заявлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно із постановою Верховного Суду від 7 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги.

З розрахунку, наданого заявником, вбачається, що інфляційні втрати та 3 % річних, які нараховані на період до введення воєнного стану в Україні на підставі Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, який надалі продовжено, нараховано за період з 26 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року на суму заборгованості 2 969,19 грн., що виникла за період до введення в Україні воєнного стану.

Постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 5 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» застосовується з 24 лютого 2022 року, а заборгованість відповідачу нарахована за період до введення в Україні воєнного стану, відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64.

До припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Вказана постанова набрала чинності з 24 лютого 2022 року і не має зворотної дії в часі.

На час дії в Україні воєнного стану споживачі не звільняються від сплати витрат за житлово-комунальних послуг.

Постанова Кабінету Міністрів України № 206 від 5 березня 2022 року «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» не містить посилань про заборону стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, які виникли до періоду введення воєнного стану.

Відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби COVID-19, та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово - комунальні послуги.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року на території України продовжено дію карантину.

Надалі дію карантину продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року №611, від 11серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 23 лютого 2022 року № 229, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928.

Встановлено, що ТзОВ «Енерджі Трейд Груп» нараховано інфляційні втрати за час прострочення та 3% річних від простроченої суми у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України у період з 26 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року включно - до введення воєнного стану в Україні.

На підставі цього, положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» щодо заборони нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) не розповсюджуються на індекс інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, що розраховані у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що постановлена судом першої інстанції ухвала про відмову у видачі судового наказу суперечить чинному законодавству та підлягає скасуванню.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 цього Кодексу підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду. Апеляційну скаргу належить задовольнити частково, оскаржувану ухвалу - скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі «Delcourt v. Belgium» Європейський суд з прав людини зазначив, що у демократичному суспільстві у світі розуміння Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало меті та призначенню цього положення.

У справі «Bellet v. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу до суду наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективний, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерджі Трейд Груп» задовольнити частково.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 березня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до Пустомитівського районного суду Львівської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Повний текст судового рішення складено 5 липня 2023 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: _____________ Мікуш Ю.Р._______________ Р.В. Савуляк