печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2023 року суддя Печерського районного суду м. Києва Григоренко І.В., перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Офісу генерального прокурора, держави Україна, треті особи: Державне підприємство редакція газети «Урядовий кур`єр», Приватне підприємство «Українська правда», Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська радіо група», Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське незалежне інформаційне агентство новин» про зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Кабінету Міністрів України (далі - відповідач-1, Кабінет Міністрів України), Офісу генерального прокурора (далі - відповідач-2, ОГП), треті особи: Державне підприємство редакція газети «Урядовий кур`єр» (далі - третя особа-1, ДП «Урядовий кур`єр»), Приватне підприємство «Українська правда» (далі - третя особа-2, ПП «Українська правда»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська радіо група» (далі - третя особа-3, ТОВ «Українська радіо група»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1» (далі - третя особа-4, ТОВ «Телерадіокомпанія «Студія 1+1»), Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське незалежне інформаційне агентство новин» (далі - третя особа-5, ТОВ «Українське незалежне інформаційне агентство новин») про зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02.12.2022 року матеріали позовної заяви направлено до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків.

Постановою Київського апеляційного суду від 17.05.2023 року ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 02.12.2022 року залишено без змін.

12.06.2023 року матеріали цивільної справи передано судді Григоренко І.В.

Разом з тим, 10.05.2023 року на адресу суду надійшла заява позивача про усунення недоліків, зазначених в ухвалі про залишення позовної заяви без руху.

Перевіривши матеріали заяви про усунення недоліків, позовної заяви, суддею встановлено наступне.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

У вимогах заяви про усунення недоліків позивач просить:

«(1) Прошу суд визнати незаконними дії і бездіяльність органів державної влади, а саме Кабінету міністрів України, визнавши незаконною і недостовірною публікації Міністерством освіти й науки України у академічному виданні ISBN 978-611-540-714-9 теорії відносності, в якій на підставі аналізу формули на стор. 242 виявлені елементи шахрайства, а саме зайві параметри часу та швидкості світла.

(2) Прошу суд визнати незаконними дії і бездіяльність органу державної влади, а саме Офісу генерального прокурора у формі не реагування на заяву №839 85-22 позивача на злочин теорії відносності від 21.06.2023 року у формі невнесення відомостей в ЄРДР і не надсилання заявнику на злочин листа про отримання та обробку його заяви на злочин з повідомленням про внесення чи невнесення злочину в ЄРДР, і зобов`язати ОГП представити в суд для зберігання в справі належним чином зареєстровану копію цієї моєї заяви та супровідний лист-підтвердження про отримання й реєстрацію ОГП цієї заяви та внести відомості про злочин в ЄРДР, при цьому на подальших процесуальних діях позивач не наполягає і якщо прокурор не підтримує справу її можна одразу закрити.

(3) Прошу суд визнати незаконними дії і бездіяльність Відділення фізики й астрономії НАНУ у формі незаконного утримання без відповіді мого останнього листа від 15.06.2022 року, зазначеного вище в поясненнях і копія якого знаходиться в додатку, в якому я звинуватив теорію відносності з наведенням доказів у шахрайстві, службовому підлозі й фіктивній діяльності, що суперечить досягнутій по телефону домовленості між вченим секретарем ВФА НАНУ Юрієм Бондаренком і мною про надання обов`язкових відгуків кількох вчених НАНУ на моє звернення щодо фіктивності теорії відносності для об`єктивності. Зобов`язати відповідача (ВФА НАНУ) представити на суд копії усіх листів і відповідей на них ВФА НАНУ починаючи з 2018 року у зв`язку з розірванням ним домовленості і незаконним утриманням мого останнього листа без відповіді, який містить конфіденційну інформацію і є моєю інтелектуальною власнісю.

(4) Прошу суд ознайомити Секретаріат Уповноваженого з прав людини в Європейському суді з рішенням суду й отримати від нього заперечення чи дозвіл позивачу позиватись із позовами на бездіяльність влади України чи бездіяльність влади інших країн у зв`язку з допущенням ними до системи освіти теорії відносності без належного її аналізу на предмет фіктивності. Витребувати у Секретаріату Уповноваженого з прав людини інформацію, чи подавався якими-небудь іншими громадянами подібний позов на спростування теорії відносності до Європейського суду з прав людини у минулому і попередити, що першість України у спростуванні теорії відносності, може бути предметом захисту честі і гідності держави.»

Отже, у вимогах позовної заяви позивачем ставиться питання щодо вчинення шахрайських дій та визнання неправомірними дії Офісу Генерального прокурора щодо не внесення відомостей до ЄРДР за заявою про вчинення кримінального правопорушення суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У свою чергу стаття 124 Конституції України передбачає, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Судова юрисдикція - це інститут права, покликаний розмежувати між собою як компетенцію різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського й адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частини перша та третя статті 3 ЦПК України).

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша статті 19 ЦПК України).

Приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення, як правило, майнового приватного права чи інтересу.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа. Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…)». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Поряд з цим, відповідно до ч. 1 ст. 2 Кримінального процесуального кодексу України, (далі - КПК України), завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Завданнями кримінального провадження, як це визначено ст. 2 КПК України, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 214 КПК України, слідчий, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання зави про, повідомлення про вчинене кримінальне провадження або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати розслідування.

При цьому оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування, і зокрема, рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження передбачено Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України.

Також нормами Кримінального процесуального законодавства передбачена можливість оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Отже, вказані дії не можуть бути оскаржені в порядку цивільного судочинства та мають розглядатись в слідчим суддею в порядку КПК України.

Крім того, згідно з чинним законодавством України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі зміст позовних вимог та чіткий виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням фактів та посиланням на докази, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Суд звертає увагу позивача на те, що прохальна частина має особливо важливе значення при розгляді справи, вимоги позивача, стосовно яких вони просять прийняти судове рішення, повинні бути чітко визначені останніми у прохальній частині позовної заяви, уникаючи загальних тез, оскільки резолютивна рішення суду, по суті, відображає позовні вимоги, викладені у прохальній частині позовної заяви, та повинна викладатися чітко й безумовно.

Відтак, суд роз`яснює право уточнити позовні вимоги, визначивши способи засобу, передбачені чинним ЦК України та чітко викласти вимоги позовної заяви в її прохальній частині.

Отже, позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам ст.ст. 175. 177 ЦПК України та позивачем недоліки, визначені ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 27.01.2023 року, усунуто не в повному обсязі.

Згідно до ч. 2 ст. 127 ЦПК України, встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне продовжити позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 днів з моменту отримання копії даної ухвали суду.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 127, 175, 177, 185, 260, 352-354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ:

Продовжити строк залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Офісу генерального прокурора, держави Україна, треті особи: Державне підприємство редакція газети «Урядовий кур`єр», Приватне підприємство «Українська правда», Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська радіо група», Товариство з обмеженою відповідальністю «Телерадіокомпанія «Студія 1+1», Товариство з обмеженою відповідальністю «Українське незалежне інформаційне агентство новин» про зобов`язання вчинити дії.

Роз`яснити позивачу право протягом десяти днів з дня отримання ухвали суду усунути виявлені недоліки, шляхом подання позовної заяви з додержанням вимог, встановлених ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, позовна заява буде вважатись неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складений та підписаний суддею 12.06.2023 року.

Суддя І.В. Григоренко