КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/500/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2023 року місто Київ

справа № 753/11902/21

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року, ухвалене під головуванням судді Заставенко М.О., повний текст рішення складено 02 червня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2021 року позивач ТОВ «Порше Мобіліті» звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у розмірі 747954,41 грн., що складається з:

заборгованості за щомісячним платежем від 01вересня 2016 року у повернення кредиту у розмірі 1890,75 грн.;

3% річних за час прострочення сплати (повернення) щомісячного платежу від 01 вересня 2016 року в розмірі 351,02 грн.;

інфляційні втрати за час прострочення сплати (повернення) щомісячного платежу від 01 вересня 2016 року в розмірі 1570,06 грн.;

невиплачена сума кредиту у розмірі 83846,11 грн.;

3% річних за прострочення суми кредиту у розмірі 42148,59 грн.;

інфляційні втрати за час прострочення повернення суми кредиту у розмірі 130673,96 грн.;

штрафу розмірі 20% від суми кредиту у розмірі 51337,33 грн.;

штрафні санкції відповідно до п.8.3 Загальних умов в розмірі 1176,81 грн.;

суму простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів за період з жовтня 2016 по травень 2018 в розмірі 132007,74 грн.;

3% річних за час прострочення відшкодування страхових платежів в розмірі 15286,76 грн.;

інфляційні втрати за час прострочення відшкодування страхових платежів в розмірі 42680,06 грн.;

компенсацію понесених витрат у розмірі 162748,40 грн.;

відсотки за користування неповернутою сумою кредиту за період з жовтня 2016 року по жовтень 2018 року у розмірі 82236,82 грн., а також понесені судові витрати.

В мотивування вимог посилався на те, що 07 жовтня 2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №50010742 та підписані невід`ємні додатки до договору: загальні умови кредитування та Графік погашення кредиту.

Вказував, що відповідно до договору, позивач надав, а відповідач отримав кредит у розмірі 256686,69 грн., що у еквіваленті склало 31300 доларів США, на придбання автомобіля «VolkwagenT5GР Caravelle», 2013 року випуску, зі строком повернення кредиту - 60 місяців.

Зазначав, що міжсторонами також було укладенододатковий договір на суму 107611,35 грн., що в еквіваленті склало 13134,55 доларів США, з цільовим призначення на сплату страхових платежів відповідно до договору страхування.

Посилався на те, що згідно з п.1.6 Умов, виконання зобов`язання забезпечується заставою майна, відповідно до укладеного сторонами договору застави №50010742 від 09 жовтня 2013 року, за яким відповідачем передано у заставу вказаний автомобіль.

Позивач вказував, що у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїм зобов`язань, ТОВ «Порше Мобіліті» 16 вересня 2016 року звернувся із вимогою про дострокове повернення кредиту, яка отримана відповідачем 24 листопада 2016 року, однак, проігнорована, отже останній день повернення кредиту є 24 грудня 2016 року.

Зазначав, що зметою задоволення своїх вимог в листопаді 2017 року позивач звернувся до суду із позовом про звернення стягнення на предмет застави, за результатами розгляду якого позовні вимоги задоволено, у рахунок часткового погашення заборгованості у розмірі 680888,67 грн. звернуто стягнення на предмет застави.

Посилався на те, що в межах виконавчого провадження предмет застави реалізовано на електронних торгах за 315922,64 грн.

Вказував, що оскільки внаслідок реалізації предмету застави заборгованість погашена частково, відповідач має перед позивачем невиконані зобов`язання, які позивач просить стягнути з відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року у задоволенні позову ТОВ «Порше Мобіліті» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач ТОВ «Порше Мобіліті» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції посилаючись на неможливість встановлення реального розміру заборгованості, в супереч положень ЦПК України, неналежним чином дослідив надані докази, зокрема кредитний договір, загальні умови кредитування, договір застави, зведену облікову виписку клієнта від 02 червня 2021 року з якої вбачається порядок зарахування коштів отриманих на виконання договору за період з 2013 року по 2020 рік.

Вказував, що судом першої інстанції, в супереч приписів ч.4 ст.82 ЦПК України було проігноровано обставини встановлені в постанові Київського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у №753/22090/17 та вказано про наявність невиконаних зобов`язань на загальну суму 680888,67 грн.

Зазначав, що у відповідача наявна заборгованість в розмірі 1890,75 грн., яка є залишком несплаченого щомісячного платежу за вересень 2016 року відповідно до рахунку №00333090 від 01 вересня 2016 року та заборгованість із виплати основної суми боргу в розмірі 83846,11 грн. та зважаючи на приписи ст.625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача, окрім, заборгованості, також - інфляційні втрати та 3% річних.

Посилався на те, що внаслідок порушення відповідачем строку дострокового повернення кредиту на підставі пункту 8.2 Умов кредитування відповідачу було нараховано штраф в розмірі 51337,33 грн. за порушення позичальником терміну повернення кредиту із розрахунку 256686,69 грн.*20%.

Вказував, що відповідно до умов п.8.3. Умов кредитування, за порушення своїх зобов`язань відповідач був зобов`язаний сплатити штрафні санкції.

Зазначав, що зважаючи на порушення відповідачем умов договорів, сплати страхових платежів, у останнього виникла заборгованість з відшкодування (компенсації) страхових платежів позивачеві згідно з п.5.6. Умов кредитування за період з жовтня 2016 року по травень 2018 року на загальну суму 132007,74 грн.

Посилався на те, що у вимозі було повідомлено відповідача про те, що нарахування відсотків за користування неповернутою сумою кредиту буде здійснюватися до моменту повного виконання зобов`язань.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі і через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.

Колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності та необґрунтованості.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 07 жовтня 2013 між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 256686,69 грн., що еквівалентно 31300 доларів США, з цільовим призначенням - придбання автомобіля «Volkwagen T5GР Caravelle, 2013 року випуску та додатковий кредит у розмірі 107611,35 грн., що еквівалентно 13134,55 доларів США, з цільовим призначенням - оплата страхових платежів, зі сплатою процентної ставки 9,90%, строком кредиту 60 місяців.

Також сторони погодили Загальні умови кредитуваннята графік погашення кредиту.

Згідно з п.1.6. Загальних умов кредитування, які є додатком до кредитного договору, виконання зобов`язаннявідповідача забезпечується заставою майна відповідно до укладеного сторонами договору застави, а також усім майном, на яке може бути звернено стягнення відповідно до закону.

На забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 09 жовтня 2023 року між сторонами було укладеного договорів застави №50010742, за умовами якого відповідачем передано у заставу автомобіль «Volkwagen T5GР Caravelle, 2013 року випуску.

Згідно Загальних умов кредитуванняусі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту у доларах США, визначеному вище, відповідно до пункту 1.3 Загальних умов кредитування.

Відповідно до п.1.2 Загальних умов відповідач зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути позивачу кредит та додатковий кредит у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі відповідно до умов кредитного договору.

Пунктом 1.4.2 Загальних умов сторони погодили, що повернення кредиту здійснюється відповідачем у повному обсязі у терміни, встановлені графіком погашення кредиту, яким передбачено щомісячну сплату чергових платежів на відповідну дату поточного місяця.

До 10 числа кожного місяця ТОВ «Порше Мобіліті» надсилає відповідачу відповідні рахунки для сплати чергового платежу відповідно до графіка погашення кредиту. Черговий платіж підлягає сплаті у строк відповідно до графіка погашення кредиту (п.1.4.3 загальних умов).

Постановою Київського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у справі №753/22092/17 позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 були задоволені.

У рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ТОВ «Порше Мобіліті» за кредитним договором №50010742 від 07 жовтня 2013 року у розмірі 680888,67 грн. станом на 11 листопада 2017 року, що складається з основної суми боргу зі сплати кредиту - 401659,50 грн., відсотків за користування кредитом - 45488,81 грн., збитків - 170462,45 грн., штрафу - 52514,14 грн., пені - 217,05 грн., 3% річних - 10546,72 грн., звернуто стягнення на предмет застави (транспортний засіб марки VW, модель T5GP Caravelle, об`єм двигуна 1 968 куб.см, рік випуску 2013, реєстраційний номер НОМЕР_1 ) згідно договору застави №50010742 від 09 жовтня 2013 року для подальшого його продажу з публічних торгів на умовах, визначених у договорі застави транспортного засобу №20010742 від 09 жовтня 2013 року, встановивши його початкову вартість на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В межах виконавчого провадження предмет застави 17 березня 2020 року реалізовано на електронних торгах за 315922,64 грн.

Відповідно до частини четвертої статті 591 ЦК України якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника в порядку черговості відповідно до статті 112 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом статті 24 Закону України «Про заставу» у випадках, коли суми, вирученої від продажу предмета застави, недостатньо для повного задоволення вимог заставодержателя, він має право, якщо інше не передбачено законом чи договором, одержати суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна боржника в порядку черговості, передбаченої законодавством України.

Таким чином, у позивача на підставі положень статті 591 ЦК України, статті 24 Закону України «Про заставу» виникло право щодо стягнення залишку боргу за кредитним договором.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, вказуючи на те, що відповідач не у повному обсязі виконав свої зобов`язання за кредитним договором, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованість у розмірі 747954,41 грн., яка виникла станом на 04 червня 2021 року та складається з:

заборгованості за щомісячним платежем від 01вересня 2016 року у повернення кредиту у розмірі 1890,75 грн.;

3% річних за час прострочення сплати (повернення) щомісячного платежу від 01 вересня 2016 року в розмірі 351,02 грн.;

інфляційні втрати за час прострочення сплати (повернення) щомісячного платежу від 01 вересня 2016 року в розмірі 1570,06 грн.;

невиплачена сума кредиту у розмірі 83846,11 грн.;

3% річних за прострочення суми кредиту у розмірі 42148,59 грн.;

інфляційні втрати за час прострочення повернення суми кредиту у розмірі 130673,96 грн.;

штрафу у розмірі 20% від суми кредиту у розмірі 51337,33 грн.;

штрафні санкції відповідно до п.8.3 Загальних умов в розмірі 1176,81 грн.;

суму простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів за період з жовтня 2016 по травень 2018 в розмірі 132007,74 грн.;

3% річних за час прострочення відшкодування страхових платежів в розмірі 15286,76 грн.;

інфляційні втрати за час прострочення відшкодування страхових платежів в розмірі 42680,06 грн.;

компенсацію понесених витрат у розмірі 162748,40 грн.;

відсотки за користування неповернутою сумою кредиту за період з жовтня 2016 року по жовтень 2018 року у розмірі 82236,82 грн., а також понесені судові витрати.

Як вбачається з постанови Київського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у справі №753/22092/17, судом апеляційної інстанції була стягнута заборгованість з ОСОБА_1 , яка виникла у останнього станом на 11 листопада 2017 року у розмірі 401659,50 грн.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає необґрунтованим включення в розрахунок заборгованості станом на 04 червня 2021 року заборгованості за щомісячним платежем від 01 вересня 2016 року у повернення кредиту у розмірі 1890,75 грн., який був стягнутий з відповідача на підставі постанови Київського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у справі №753/22092/17.

З цих підстав, необґрунтованими є також вимоги щодо нарахування 351,02 грн. - суми 3% річних за час прострочення щомісячного платежу від 01 вересня 2016 року та 1570,06 грн. - інфляційних втрат за час прострочення щомісячного платежу від 01 вересня 2016 року.

Отже, вказані вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої суми кредиту та відповідно нарахованих на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов'язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов'язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов'язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов'язань.

За змістом вказаної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи, невиплачена сума основного кредиту, яка встановлена у постанові Київського апеляційного суду від 27 серпня 2019 року у справі №753/22092/17 становить 401659,50 грн.

Автомобіль було реалізовано за 315922,64 грн.

Оскільки коштів від реалізації автомобіля недостатньо для погашення всієї суми заборгованості, колегія суддів вважає, що наявні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» заборгованості за кредитом у розмірі 85736,86 грн. (401659,50 грн. - 315922,64 грн.).

Відповідно наявні підстави для нарахування на підставі ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат на суму кредиту у розмірі 85736,86 грн. за період з 25 грудня 2016 року по 04 червня 2021 року.

Так, розрахунок інфляційних втрат обчислюється за такою формулою: IV=(S*I/ 100 - S) * Q/ DM, де S- сума заборгованості, I - індекс інфляції, Q - кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.

Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q - кількість днів прострочки, V -3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.

Отже, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягають стягненню 3% річних в розмірі 38569,69 грн. та інфляційні втрати у розмірі 11437,06 грн.

Щодо стягнення суми простроченої заборгованості по відшкодуванню страхових платежів за період з жовтня 2016 року по травень 2018 року в розмірі 132007,74 грн. та відповідно 3% річних за час прострочення відшкодування страхових платежів в розмірі 15286,76 грн., інфляційних втрати за час прострочення відшкодування страхових платежів в розмірі 42680,06 грн., колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2013 року між АТ «Страхова компанія «АХА Страхування» та ОСОБА_1 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту та погоджено порядок сплати страхового платежу. Страхова компанія виступала страховиком в цих страхових правовідносинах, відповідач - страхувальником, а позивач - вигодонабувачем.

Позивач в обґрунтуванні вимог по стягнення страхових платежів зазначає, що згідно з п.5.6 договору, якщо відповідач не сплатить суми страхових платежів, відповідач надав згоду і доручив позивачу здійснити сплату страхових платежів, а відповідач компенсує позивачу вказані витрати.

Проте, наведене у позовні заяві обґрунтування не відповідає дійсності та умовам Загальних умов кредитування, погоджених сторонами.

Так, у п.5.5 Загальних умов сторонами погоджено, що відповідач зобов`язався забезпечити страхування майна, яким забезпечено виконання зобов`язання відповідача.

Пунктом 5.6 визначено, що за умови неукладення відповідачем договору страхування, або якщо укладений договір страхування не буде чинним, ТОВ «Порше Мобіліті» на власний вибір укладе такий договір та здійснить оплату страхових платежів, на що відповідач дає згоду. В такому випадку, відповідач компенсує витрати позивача по виконанню договору страхування та понесені страхових платежів.

Як встановлено, договір страхування укладено між страховою компанією та відповідачем, доказів нечинності такого договору позивачем не надано. Відповідно, юридичного обґрунтування для сплати позивачем страхових платежів та їх компенсації відповідачем на користь позивача немає, а відповідно, і правових підстав для задоволення вказаних позовних вимог у цій частині.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні основної вимоги, підстав для стягнення інфляційного збільшення та 3% річних немає.

Вимога позивача про стягнення із відповідача 162748,40 грн. - сума інших витрат, понесених позивачем обґрунтована посилання на положення пункту 8.5 Загальних умов, за яким збитки, заподіяні у зв`язку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції.

Позивач посилався на те, що у зв`язку із порушенням відповідачем умов договору, ТОВ «Порше Мобіліті» довелось звернутись до спеціальних організацій, через що він поніс витрати у розмірі 162748,40 грн., серед яких 11600 грн. - витрати на зберігання автомобіля.

На обґрунтування понесення таких витрат позивач посилався на додані до позовної заяви акти наданих послугта рахунки-фактури, в яких зазначено - інші витрати (послуги) згідно п.8.5 кредитного договору без конкретизації вказаних послуг та на якій підставі вони надавалися.

Статтею 611 ЦКУкраїни визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Поняття збитків визначено ст.22 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками слід розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає що без здійснення таких витрат неможливо б було відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

При цьому, позивачем у позові не вказано ні назви спеціальної організації, до якої довелось звернутись позивачу для надання послуг, ні причинно-наслідкового зв`язку між відповідачем та зверненням позивача до спеціальних організацій.

Отже, позивачем не доведено, що витрати у розмірі 162748,40 грн. пов`язані зі зверненням до спеціалізованих організацій були завдані саме діями відповідача, що є підставою для відмови у задоволенні позову в цій частині.

Колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача відсотків за користування неповернутою сумою кредиту за період з жовтня 2016 року по жовтень 2018 року у розмірі 82236,82 грн. не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц, від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, ТОВ «Порше Мобіліті» направив на адресу останнього вимогу №50010742 від 16вересня 2016року, яку ОСОБА_1 отримав 24 листопада 2016 року, про свідчить його підпис у рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.50-52).

У даній вимозі також було вказано і про те, що у випадку неповернення суми кредиту та заборгованості протягом 30 календарних днів з дати одержання вимоги, відбудеться примусове їх стягнення, у тому числі за рахунок автомобіля, що був переданий ТОВ «Порше Мобіліті» у заставу.

Таким чином, не підлягають нарахуванню передбачені договором проценти за кредитом починаючи з 31 дня направлення вимоги про дострокове погашення кредиту, тобто з 25 грудня 2016 року.

При цьому, заборгованість по відсоткам за процентною ставкою у розмірі 9,9 % станом на 17 листопада 2017 року була стягнута у справі №753/22092/17.

Досліджений колегією суддів розрахунок заборгованості свідчить про те, що визначена позивачем до стягнення у даній справі заборгованість по нарахованих та несплачених процентах (процентна ставка 9,9 %)у розмірі 162748,40 грн. включає період з 25 грудня 2016 року по жовтень 2018 року, що суперечить вимогам ч.2 ст.1050 ЦК України.

Оскільки після закінчення строку кредитування у позивача відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти, вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 25 грудня 2016 року по жовтень 2018 рокуне підлягає задоволенню.

Вимоги про стягнення з відповідача штрафу розмірі 20% від суми кредиту у розмірі 51337,33 грн. та штрафних санкцій відповідно до п.8.3 Загальних умов в розмірі 1176,81 грн. є недоведеними та необгунтованими.

На наведене суд першої інстанції уваги не звернув, отже рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Виходячи з вищевикладеного, стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає сума заборгованості за кредитом у розмірі 85736,86 грн., інфляційні втрати за час прострочення повернення кредиту у розмірі 38569.69 грн., 3% річних за час прострочення повернення кредиту у розмірі 11437,06 грн. 06 коп.

Згідно з ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням пропорційності задоволених вимог колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 5090,77 грн.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , який зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», місцезнаходження: місто Київ, проспект П.Тичини, 1-В, суму заборгованості за кредитом у розмірі 85736 грн. 86 коп., інфляційні втрати за час прострочення повернення кредиту у розмірі 38569 грн. 69 коп., 3% річних за час прострочення повернення кредиту у розмірі 11437 грн. 06 коп. та судові витрати у розмірі 5090 грн. 77 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 липня 2023 року.

Головуючий:

Судді: