Ухвала

04 липня 2023 року

м. Київ

справа № 752/26843/17

провадження № 61-9492ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Консультаційна фірма «Welcome» на постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Технічне промислове постачання», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай Ірини Володимирівни, департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «Укрінформсервіс», закрите акціонерне товариство «Київгума», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Лазарєва Людмила Іванівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олена Миколаївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник Олена Олександрівна, головне територіальне управління юстиції у м. Києві, прокуратура міста Києва, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу, визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса, скасування запису про право власності, витребування майна із чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 січня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_1 задоволено. Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 , ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу дачного будинку від 04 лютого 2015 року № 224, укладений між ТОВ «Технічне промислове постачання» і ОСОБА_2 щодо дачного будинку АДРЕСА_1 , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О. М. Визнано недійсним договір купівлі-продажу дачного будинку від 19 січня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 щодо дачного будинку АДРЕСА_1 , та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О. О. Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29 березня 2017 року, індексний номер 34515709, стосовно реєстрації прав власності ОСОБА_4 на дачний будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000; номер запису про право власності 19700774. Скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис № 19700774 про право власності на дачний будинок АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, та закрито у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відповідний розділ. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_1 об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 19700774. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року (провадження № 61-18323ск20) касаційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року в частині задоволення вимог, заявлених до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай І. В., Департаменту з питань реєстрації Київської міської державної адміністрації, скасовано, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог, заявлених до зазначених відповідачів, змінено, викладено мотивувальну його частину в редакції цієї постанови.

Постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року в частині задоволення вимог про визнання недійсними договорів купівлі-продажу дачного будинку від 04 лютого 2015 року та від 19 січня 2016 року; визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мамай І. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 29 березня 2017 року, 13:48:07, індексний номер 34515709; скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису від 29 березня 2017 року № 19700774 про право власності на дачний будинок АДРЕСА_1 , скасовано, рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 23 січня 2020 року в частині відмови у задоволенні цих вимог змінено, викладено мотивувальну його частину в редакції цієї постанови.

Постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року в частині вирішення вимог про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_1 об`єкта нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на який зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, номер запису про право власності 19700774, залишено без змін.

Постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року в частині розподілу судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору у розмірі 5 920,00 грн.

Поновлено виконання та дію постанови Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року у не скасованій касаційним судом частині.

28 червня 2023 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження, товариства з обмеженою відповідальністю «Консультаційна фірма «Welcome» (далі - ТзОВ «КФ «Welcome») подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржуване судове рішення скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Пунктом першим частини третьою статті 394 ЦПК України визначено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у разі, якщо касаційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків, якщо подано касаційну скаргу особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Касаційна скарга не містить клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення, хоча й зазначено, що її подано особою, яка не приймала участі у справі, також не вказано коли саме ця особа дізналась або могла дізнатись про оскаржуване судове рішення та не надано логічного цьому пояснення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судового рішення, особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, у тому числі, спрямовані на своєчасне одержання судових рішень, а також підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Суд вважає за необхідне зазначити, що звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою це право сторони, а не обов`язок, а тому, якщо особа вважає за необхідне скористатися своїм правом на касаційне оскарження, то реалізація цього права повинна відбуватися із дотриманням порядку та строків встановлених положеннями процесуального закону.

Ураховуючи викладене, заявником не доведено, що вона була позбавлена можливості цікавитись результатами розгляду цієї справи, тому необхідно навести підстави, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку.

Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав для поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому, протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку.

Отже, у разі пропуску процесуального строку на касаційне оскарження, заявник має надати обґрунтоване клопотання про поновлення цього строку.

Частиною четвертою статті 389 УПК України визначено, що особа, яка не брала участі у справі, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, має право подати касаційну скаргу на судове рішення лише після його перегляду в апеляційному порядку за її апеляційною скаргою, крім випадку, коли судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи було ухвалено безпосередньо судом апеляційної інстанції. Після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи.

Оскільки зі змісту касаційної скарги не зрозуміло яким чином оскаржуване заявником судове рішення порушило його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, тому ТзОВ «КФ «Welcome» належить це обґрунтувати.

Разом з цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята касаційним судом до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.

Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається, окрім пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, на пункт 3 частини другої цієї ж статті, проте не зазначає щодо застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок.

У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.

Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, та яку, як на думку заявника, не застосував або застосував неправильно апеляційний суд не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України.

У зв`язку з наведеним, заявнику необхідно надати уточнену касаційну скаргу, з чітким визначенням передбачених (передбаченої) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); надати копії касаційної скарги з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи.

Відтак подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження.

Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Ураховуючи викладене, касаційну скаргу слід залишити без руху та надати заявнику строк для усунення її недоліків.

Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Консультаційна фірма «Welcome» на постанову Київського апеляційного суду від 18 листопада 2020 року залишити без руху.

Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Осіян