Провадження № 22-ц/801/2296/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вохмінова О. С.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 рокуСправа № 127/14372/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого Міхасішина І.В.,

суддів : Сопруна В.В., Стадника І.М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 127/14372/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та 3% річних,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2023 року, ухваленого в м. Вінниці суддею цього суду Вохміновою О.С., дата складання його повного тексту 05 жовтня 2023 року,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

17.05.2023 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних та 3% річних, яку мотивовано тим, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 19.05.2020 року № 127/30388/19 ОСОБА_2 визнано винуватим за ст. 122 ч. 1 КК України, призначено покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком 1 р. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 6 311,71 грн., моральну шкоду в сумі 3 000 грн., втрачений заробіток внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 3 482,81 грн., судові витрати в розмірі 11 100 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05.10.2020 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.05.2020 року щодо ОСОБА_2 залишено без змін.

09.12.2020 року було видано виконавчий лист у справі № 127/30388/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів, який було пред`явлено до примусового виконання. 18.12.2020 року було відкрито виконавче провадження № 63958574.

В ході здійснення виконавчого провадження з боржника утримано кошти, а саме: витрати виконавчого провадження за користування АСВП 165, 91 грн., виконавчий збір 15, 82 грн., 158, 27 грн. перераховано на користь ОСОБА_1 згідно платіжного доручення № 7209 від 01.07.2021 року. Станом на 25.01.2022 року борг складає 23 736, 25 грн.

Постановою державного виконавця від 25.01.2022 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий лист у справі № 127/30388/19 повернуто стягувачу.

19.04.2022 року виконавчий лист у справі № 127/30388/19 був повторно пред`явлений до примусового виконання, відкрито виконавче провадження № 68827994.

Від ОСОБА_2 через відділ ДВС на рахунок ОСОБА_1 перераховані кошти: 11.03.2023 4 183,03 грн., 21.02.2023 року 12 431,82 грн., 09.02.2023 року 6 121,40 грн.

Постановою державного виконавця від 10.03.2023 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 127/30388/19 було закінчене.

За час невиконання судового рішення відповідач працював та отримував заробітну плату, однак з 05.10.2020 року ухилявся від виконання свого зобов`язання і борг в сумі 23 894,52 грн. був стягнутий в примусовому порядку лише в період з 09.02.2023 року по 11.03.2023 року.

На підставі ст.ст. 11 ч. 5, 625 ч. 1 ЦК України за період з 05.10.2020 року по 01.07.2021 року інфляційні втрати складають 2340,34 грн. і розраховані на суму боргу 23 894,52 грн., 3% річних за цей період становлять 529,79 грн.

За період з 01.07.2021 року по 09.02.2023 року інфляційні втрати складають 7 597, 49 грн. і розраховані на суму боргу 23 736, 25 грн., 3% річних за цей період становлять 1 149,09 грн.

Загалом інфляційні втрати та 3 % річних за періоди з 05.10.2020 року по 01.07.2021 року та з 01.07.2021 року по 09.02.2023 року складають 11 616, 71 грн. (розрахунок: 2 340,34 грн. + 529,79 грн. + 7 597,49 грн. + 1 149,09 грн.).

Позивач ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача: інфляційні втрати та 3 % річних в загальному розмірі 11 616,71 грн. та судові витрати: 1 073, 60 грн. судового збору та 3 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4 868 (чотири тисячі вісімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп., а також судові витрати в сумі 440,17 грн. В решті позову відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з таким рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріально та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 на адресу Вінницького апеляційного суду не надходив.

Провадження у справі в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, а ухвалою від 20 листопада 2023 року закінчено підготовчі дії та призначено справу до розгляду.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дійшла висновку, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Встановлені судом першої інстанції обставини

Судом встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 19.05.2020 року № 127/30388/19 ОСОБА_2 визнано винним за ст. 122 ч. 1 КК України, призначено покарання у виді 3 років обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_2 звільнено від призначеного покарання з іспитовим строком 1 рік. На підставі ст. 76 КК України зобов`язано періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти про зміну місця проживання. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 6 311,71 грн., моральну шкоду в сумі 3 000 грн., втрачений заробіток внаслідок зменшення загальної працездатності в розмірі 3 482, 81 грн., судові витрати в розмірі 11 100 грн.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 05.10.2020 року вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 19.05.2020 року залишений без змін.

09.12.2020 року було видано виконавчий лист у справі № 127/30388/19 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, втраченого заробітку, судових витрат, в загальній сумі 23 894,52 грн., який було пред`явлено до примусового виконання.

18.12.2020 року відкрито виконавче провадження № 63958574.

В ході здійснення виконавчого провадження з боржника утримано кошти, а саме: витрати виконавчого провадження за користування АСВП 165,91 грн., виконавчий збір 15,82 грн., перераховано на користь ОСОБА_1 суму на погашення боргу в розмірі 158,27 грн. згідно платіжного доручення № 7209 від 01.07.2021 року.

Постановою державного виконавця від 25.01.2022 року на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчий лист у справі № 127/30388/19 повернуто стягувачу. Станом на 25.01.2022 року борг складає 23 736,25 грн.

19.04.2022 року виконавчий лист у справі № 127/30388/19 був повторно пред`явлений до примусового виконання, відкрито виконавче провадження № 68827994.

Від боржника ОСОБА_2 через відділ ДВС на рахунок ОСОБА_1 перераховані кошти: 09.02.2023 року 6 121,40 грн., 21.02.2023 року 12 431,82 грн., 11.03.2023 року 4 183,03 грн.

Постановою державного виконавця від 10.03.2023 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження з виконання виконавчого листа у справі № 127/30388/19 було закінчено в зв`язку з повним виконанням.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 зазначив, що ОСОБА_2 прострочив виконання грошового зобов`язання тому зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що відповідає ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Правовідносини між сторонами виникли з приводу завдання шкоди та виконання грошового зобов`язання на підставі рішення суду, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми ЦК України.

Основною засадою судочинства є обов`язковість судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Статтею 129-1 Конституції України визначено: суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України (ст. 533 КПК України).

Згідно ч. 5 ст. 11 ЦК України, у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Крім того, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін (ст. 526 ч.1, ч. 2 ЦК України).

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Статтею 530 ЦК України визначено строк (термін) виконання зобов`язання: якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи наведені норми закону, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в зв`язку з простроченням боржником ОСОБА_2 виконання грошового зобов`язання за вироком суду, права ОСОБА_1 порушені і підлягають захисту в обраний ним спосіб, шляхом стягнення інфляційних і 3% річних від простроченої суми.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, у постанові від 16.05.2018 року № 686/21962/15-ц вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

З 24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 в Україні введено воєнний стан з 05 години 30хвилин 24.02.2022 року. Станом на день ухвалення судом у даній справі судового рішення відповідним Указом воєнний стан не скасовано.

Отже, враховуючи вимоги ст. 625 ч. 1 та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а також часткове погашення боргу в сумі 158,27 грн. (01.07.2021 року) суд наводить власний розрахунок 3% річних і інфляції за період з 05.10.2020 року (день набрання вироком законної сили) до 01.07.2021 року (часткове погашення боргу) на суму 23 894,52 грн. і з 01.07.2021 року до 23.02.2022 року (звільнення від відповідальності за ст.. 625 ЦК в зв`язку з введенням воєнного стану) на суму 23 736,25 грн.

За період з 05.10.2020 року по 01.07.2021 року (сума боргу 23 894, 52 грн.) інфляційні втрати складають 2 340,29 грн.

Індекс інфляції за жовтень 2020 101, 00, за листопад 2020 101,30, за грудень 2020 100, 90, січень 2021 101, 30, лютий 2021 101, 00, березень 2021 101,79, квітень 2021 100, 70, травень 2021 101, 30, червень 2021 100, 20. Розрахунок: 23 894, 52 ? 1,09794452 23 894,52 = 2 340, 29 грн.).

3% річних за цей період складає 529,78 грн. Розрахунок: період прострочення грошового зобов`язання з 05.10.2020 до 31.12.2020 (88 днів) 23 894, 52 ? 3% ? 88:366:100 = 172, 35 грн.; з 01.01.2021 до 01.07.2021 року (182 дня) 23 894, 52 ? 3% ? 182:365:100 = 357,44 грн. Загалом 529,78 грн.

За період з 01.07.2021 року по 23.02.2022 року (сума боргу 23 736,25 грн.) інфляційні втрати складають 1 534,01 грн.

Індекс інфляції за липень 2021 року 100,10, серпень 2021 року 99, 80, вересень 2021 101, 20, жовтень 2021 100, 90, листопад 2021 100, 80, грудень 2021 100, 60, січень 2022 101, 30, лютий 2022 101, 60 Розрахунок: 23 736, 25 х 106,463 (сукупний індекс) : 100% 23 736, 25 = 1 534, 01 грн.)

3% річних складає 464,32 грн. Розрахунок: період прострочення грошового зобов`язання з 01.07.2021 року по 23.02.2022 року (184 дні) 23 736, 25 ? 3% ? 184:365:100 = 464,32 грн.

Загалом інфляційні втрати та 3 % річних за період з 05.10.2020 року по 01.07.2021 року та за період з 01.07.2021 року по 23.02.2022 року складають 4 868, 40 грн. (Розрахунок: 2 340, 29 + 529, 78 грн. + 1 534, 01 грн. + 464, 32 грн.)

Враховуючи наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов слід задовільнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в загальній сумі 4 868, 40 грн.

Судом першої інстанції також правомірно відмовлено у стягненні витрат на правничу допомогу, оскільки позивач не надав доказів понесення витрат на правничу допомогу в сумі 3 000 грн., а тому дана сума стягненню з відповідача не підлягає.

Доводи апеляційної скарги в їх сукупності не можуть бути підставою для скасування законного і обґрунтованого судового рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, Суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 вересня 2023 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: В.В. Сопрун

І.М. Стадник