Справа № 489/1644/23
Провадження № 2/489/1093/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07 липня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Костюченко Г.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (письмове провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Універсальна товарна біржа «Миколаїв-Гарант», про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом про визнання дійсним договору №2-141 від 06.10.2001 року купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,30 кв.м., загальною площею 57,50 кв.м. яка складається з трьох житлових кімнат, зареєстрований Універсальною товарною біржею «Миколаїв-Гарант», зареєстрований в ММБТІ 19.10.2001 р. за №15976, укладений між ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 . Позивачі не можуть розпорядитися вказаною квартирою, оскільки вказаний вище договір купівлі-продажу був укладений з порушенням вимог закону, не був посвідчений нотаріально.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами.

Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З`ясувавши обставини та дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що встановлені наступні факти та відповідні правовідносини.

06 жовтня 2001 року на Універсальній товарній біржі «Миколаїв-Гарант» за номером 2-141 зареєстрований договір купівлі продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,30 кв.м., загальною площею 57,50 кв.м. яка складається з трьох житлових кімнат, зареєстрований в ММБТІ 19.10.2001 р. за №15976, укладений між ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

Договір купівлі-продажу вказаної квартири підписаний сторонами власноручно. До теперішнього часу ніхто із сторін ніяких вимог, щодо порушення їх прав, не заявили, ніякого спору, з цих питань, у сторін не виникло.

На час укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна сторони цього договору ухилились від його нотаріального посвідчення, а на даний час визнання такого договору дійсним можливе лише в судовому порядку.

Позивачі вказують, що після укладання договору сторонами були виконані умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відразу після укладання договору, покупцями було зареєстровано право власності в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, який на час виникнення спірних правовідносин мав повноваження реєстраційного органу.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

За змістом ст. ст. 57, 58 Конституції України, ст. 5 Цивільного кодексу України, до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Положеннями п. 4 Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, визначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності.

Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у жовтні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Приписами ст. 224 ЦК УРСР встановлено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ст. 225 ЦК УРСР, право продажу майна, крім випадків примусового продажу, належить власникові.

За змістом ч. 1 ст. 227 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу квартири повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Статтею 47 ЦК УРСР була передбачена обов`язковість нотаріальної форми угоди і наслідки недотримання такої форми.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною.

При цьому, вказана норма може застосовуватись лише за наявності таких необхідних умов: одна зі сторін має повністю або частково виконати угоду; інша сторона має ухилятись від нотаріального оформлення угоди; має існувати вимога сторони, яка виконала свої обов`язки. Відсутність хоча б однієї з цих умов унеможливлює визнання договору купівлі-продажу житла з недотриманням нотаріальної форми дійсним.

Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Позивачі, на теперішній час, не мають можливості реалізувати свої права, як власники майна, оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, не було посвідчено нотаріально.

Беручи до уваги те, що позивачі не мають можливості усунути порушення своїх прав в позасудовому порядку, позов про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним, підлягає задоволенню.

Вимог щодо розподілу судових витрат позивачами не заявлялось, а тому витрати пов`язані з судовим розглядом цивільної справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 89, 259, 263-265, 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Універсальна товарна біржа «Миколаїв-Гарант», про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним задовольнити.

Визнати дійсним договір №2-141 від 06.10.2001 року купівлі-продажу нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 43,30 кв.м., загальною площею 57,50 кв.м. яка складається з трьох житлових кімнат, зареєстрований Універсальною товарною біржею «Миколаїв-Гарант», зареєстрований в ММБТІ 19.10.2001 р. за №15976, укладений між ОСОБА_3 , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , яка діяла від свого імені та від імені свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів.

Судове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідних Положень Цивільного процесуального кодексу України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Ленінський районний суд міста Миколаєва або в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або https://court.gov.ua/fair/.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Третя особа: Універсальна Товарна Біржа «Миколаїв-Гарант», , м. Миколаїв, вул. Лазурна, 18 а, кв.73.

Суддя Ленінського районного

суду міста Миколаєва Г.С. Костюченко

Повний текст судового рішення складено «07» липня 2023 року.