Справа № 369/3986/23
Провадження №2/369/3517/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023 року м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А.Я., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №369/3986/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

20.09.2023 позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 зазначив, що в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа № 369/3986/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором купівлі продажу квартири. Сума позовних вимог становить 377 045 гривень.

Цей договір був посвідчений 21.11.2020 р. Михальченко М.М.. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської обл., та зареєстрований в реєстрі за № 3368.

За п. 3 Попереднього договору ОСОБА_2 зобов`язався у строк до 30 грудня 2021 року збудувати багатоквартирний житловий будинок та квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 22,2 м. кв.. на земельній ділянці площею 0.03 га. кадастровий номер якої :01:011:5011 та на земельній ділянці площею 0.03 га.. кадастровий номер якої :01:011:5012, що знаходяться в АДРЕСА_2 .

Відповідач зобов`язався ввести цей житловий будинок в експлуатацію, та передати вказану квартиру позивачу у власність на підставі нотаріально посвідченого Основного договору купівлі-продажу.

Вказані земельні ділянки, належать ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчених ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області 10.06.2020 р. за реєстровими № 1355,. № 1358 право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.06.2020 року, реєстраційні номера об`єктів нерухомого майна 24, 24.

Відповідно до п.4 Попереднього договору купівлі-продажу квартири позивач сплатив відповідачу аванс 377 045 гривень, що є еквівалентом 10330 ( десять тисяч триста тридцять) доларів США 00 центів.

Відповідно до п. 5 Попереднього договору купівлі-продажу квартири у випадку ухилення ОСОБА_2 збудувати багатоквартирний житловий будинок, квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 22.2 м.кв. в багатоквартирному житловому будиночку на земельних ділянках площею 0.03 га кадастровий номер якої :01:011:5011 та площею 0.03 га. кадастровий номер якої :01:011:5012, що знаходиться в АДРЕСА_2 у строк до 30 грудня 2021 року, ввести його в експлуатацію та передати вказану квартиру йому на підставі нотаріально посвідченого основного договору купівлі-продажу цієї квартири не пізніше 30.03.2022 року, ОСОБА_4 повинен повернути позивачу ОСОБА_1 всю суму авансового платежу, а саме еквівалент суми 10330 долларів США, протягом двох місяців, з визначенням суми платежу в гривнях за офіційним курсом НБУ за долар США на момент здійснення платежу. На момент подачі позовної заяви ця сума становить 377045 гривень, за офіційним курсом НБУ за один долар США 36,5 гривень.

Враховуючи вищевикладене просили вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:5011, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, площа 0.03, гектар розташована за адресою АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 .

За правилами ч. 1 ст. 153 ЦПК України суд проводить розгляд заяви про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали цивільної справи та заяву про забезпечення позову, враховуючи принципи здійснення цивільного судочинства, співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, в провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває справа № 369/3986/23 за позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором купівлі продажу квартири. Сума позовних вимог становить 377 045 гривень.

Цей договір був посвідчений 21.11.2020 р. Михальченко М.М. приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської обл., та зареєстрований в реєстрі за № 3368.

За п. 3 Попереднього договору ОСОБА_2 зобов`язався у строк до 30 грудня 2021 року збудувати багатоквартирний житловий будинок та квартиру АДРЕСА_1 . загальною площею 22,2 м. кв.. на земельній ділянці площею 0.03 га.. кадастровий номер якої :01:011:5011 та на земельній ділянці площею 0.03 га.. кадастровий номер якої :01:011:5012, що знаходяться в АДРЕСА_2 .

Відповідач зобов`язався ввести цей житловий будинок в експлуатацію, та передати вказану квартиру позивачу у власність на підставі нотаріально посвідченого Основного договору купівлі-продажу.

Вказані земельні ділянки, належать ОСОБА_2 на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, посвідчених ОСОБА_3 , приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської обл. 10.06.2020 р. за реєстровими № 1355, № 1358. право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10.06.2020 року, реєстраційні номера об`єктів нерухомого майна 24, 24.

Відповідно до п.4 Попереднього договору купівлі-продажу квартири позивач сплатив відповідачу аванс 377 045 гривень, що є еквівалентом 10330 ( десять тисяч триста тридцять) доларів США 00 центів.

Відповідно до п. 5 Попереднього договору купівлі-продажу квартири у випадку ухилення ОСОБА_2 збудувати багатоквартирний житловий будинок, квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 22.2 м.кв. в багатоквартирному житловому будиночку на земельних ділянках площею 0.03 га кадастровий номер якої :01:011:5011 та площею 0.03 га. кадастровий номер якої :01:011:5012, що знаходиться в АДРЕСА_2 у строк до 30 грудня 2021 року, ввести його в експлуатацію та передати вказану квартиру йому на підставі нотаріально посвідченого основного договору купівлі-продажу цієї квартири не пізніше 30.03.2022 року, ОСОБА_4 повинен повернути позивачу ОСОБА_1 всю суму авансового платежу, а саме еквівалент суми 10330 долларів США, протягом двох місяців, з визначенням суми платежу в гривнях за офіційним курсом НБУ за долар США на момент здійснення платежу. На момент подачі позовної заяви ця сума становить 377045 гривень, за офіційним курсом НБУ за один долар США 36,5 гривень.

Дослідивши заяву про забезпечення позову, додані до неї матеріали та матеріали справи, суддя приходить до наступного висновку.

Частиною першою ст. 153 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, а тому вирішення питання забезпечення позову здійснюється без присутності осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

З огляду на ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. п. 1, 2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, а також забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь нього, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31.07.2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Зазначена правова позиція була багаторазово підтверджена Верховним Судом у справах, де суди дійшли висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову (постанови від 15.07.2021 року, провадження № 61-8468ав21 та від 30.06.2021 року у справі № 523/11320/19).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Крім того, Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у своїх постановах від 03.07.2019 року у справі № 331/1255/17 та від 30.06.2021 року у справі № 204/8994/19 вказав, що забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує під час розгляду питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, за якої може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 12.08.2021 року у справі № 724/561/20 та від 07.07.2021 року у справі № 308/7086/20.

В останній постанові Верховний Суд також наголосив на тому, що при вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

З огляду на надану суду інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, обтяжити яке просить позивач, належить відповідачу на праві власності.

Враховуючи викладене, наведені у заяві про забезпечення позову факти та обґрунтування, предмет даного позову, наявність зв`язку між заходами забезпечення позову та предметом позовних вимог, суд дійшов до висновку про необхідність та доцільність вжиття заходів забезпечення позову у цій справі у спосіб, про який просить позивач, так як застосування таких заходів забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, та вважає за можливе заяву позивача про забезпечення позову задовольнити.

При цьому таке забезпечення позову буде співмірним із заявленими позовними вимогами.

Стороною позивача наведені причини, у зв`язку з якими необхідно забезпечити позов, та обґрунтовано необхідність їх вжиття, враховано співмірність заходу забезпечення позову заявленим вимогам.

Обраний позивачем вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки майно фактично зберігається у володінні та у користуванні власника, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

При вирішенні питання щодо необхідності застосування зустрічного забезпечення слід зазначити наступне.

Регламентація питання про зустрічне забезпечення позову здійснюється положеннями ст. 154 ЦПК України. Зокрема, вказаною нормою передбачено, що суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

З аналізу наведеної норми вбачається, що єдиним критерієм застосування судом зустрічного забезпечення позову є забезпечення можливості відшкодування збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову. При цьому можливість таких збитків має бути ретельно досліджена судом, визначено їх потенційний розмір, оцінено співмірність застосованих заходів забезпечення позову розміру таких можливих збитків та розміру зустрічного забезпечення.

Суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення, оскільки матеріали справи не містять доводів та аргументів, яким чином накладений арешт може завдати збитків відповідачам, а також в чому саме можуть полягати такі збитки. Окрім того, не містять матеріали справи й доказів наявності передбачених ст. 154 ЦПК України випадків обов`язкового застосування зустрічного забезпечення.

За таких обставин, аналізуючи вищевикладені обставини, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів представника позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; суд приходить до висновку, що вказана заява про забезпечення позову задоволенню підлягає, оскільки на даний час судом встановлено, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позову, а також заявником належним чином обґрунтовано свої вимоги щодо забезпечення позову, та співмірності відносно заявлених вимог ціні позову.

На підставі викладеного та керуючись вимогами ст. ст. 149-154, 157, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі №369/3986/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів- задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :01:011:5011, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, площа 0.03, розташована за адресою АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , серія та номер паспорта НОМЕР_1 ;

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя Андрій ВОЛЧКО