КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/7809/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4968/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

при секретарі Пановій К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Винниченко Л.М.,-

встановив:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулась з названим позовом до суду.

Позивач просила: скасувати наказ від 25 липня 2022 року про її звільнення з посади заступника начальника юридичної служби регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Укрзалізниця» та поновити на роботі; зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити середній заробіток за період з дати звільнення по дату винесення рішення у справі; відшкодувати моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 працювала на посаді заступника начальника юридичної служби регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» з 18 липня 2018 року. Після розпочатих російською федерацією воєнних дій 24 лютого 2022 року працювала в дистанційному режимі, неодноразово зверталася про надання відпустки без збереження заробітної плати.

05 серпня 2022 року ОСОБА_1 одержала лист № НЗК-08/492 від 25 липня 2022 року про те, що її звільнено з роботи 25 липня 2022 року на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки порушено норми ст. 43 Конституції України, ч. 2 ст. 1, ч. 1 ст. 2, ст. 5-1, п. 4 ч.1 ст. 40, ч. 1 ст. 148, ч.ч. 1, 3 ст. 149 КЗпП України, ч.ч. 1-2 ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Позивач зазначає, що її звільнено більш як через два місяці після виявлення проступку. Обов`язок доведення вини працівника у порушенні трудової дисципліни на підприємстві покладено на роботодавця. Пояснення про причини нез`явлення на робочому місці у неї не відбиралися.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Скасовано наказ регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» № 612/0С від 20 липня 2022 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 за п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника юридичної служби регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» з 26 липня 2022 року.

Зобов`язано регіональну філію «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 26 липня 2022 року по 09 грудня 2022 року у розмірі 167 118 грн 93 коп.

Стягнуто з регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн 00 коп.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

У судовому засіданні представник АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» вимоги апеляційної скарги підтримав.

ОСОБА_1 та її представник проти апеляційної скарги заперечили.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із незаконності звільнення позивача та порушення її трудових прав.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Встановлено, що з 17 липня 2018 ОСОБА_1 прийнята на посаду заступника начальника юридичної служби регіональної філії «Південно-Західна залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» за переведенням з посади головного юриста відділу адвокатського представництва в судах юридичного департаменту ПАТ «Укрзалізниця» згідно наказу № 614/ОС від 16 липня 2018 року.

Згідно посадової інструкції, з якою позивачка ознайомлена під підпис 02 грудня 2021 року, розташуванням робочого місця заступника начальника юридичної служби є: м. Київ, вул. Лисенка, буд. 6.

Наказом № 329-Н від 28 жовтня 2021 року «Про встановлення норми тривалості робочого часу працівників регіональної філії на 2022 рік» для організації роботи працівників апарату управління та виробничого штату структурних підрозділів апарату управління регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» встановлена тривалість щоденної роботи 8,25 годин (8 год. 15 хв.), по п`ятницях - 7,00 год. Встановлений режим роботи: початок роботи - 8 год. 00 хв., закінчення роботи - 17 год. 00 хв. (по п`ятницях - 15 год. 45 хв.), перерва для відпочинку і харчування - з 12 год. 00 хв. до 12 год. 45 хв.

Наказом № 052-Н від 12 квітня 2022 року «Про встановлення норми тривалості робочого часу працівникам регіональної філії на 2022 рік у період дії правового режиму воєнного стану» для вказаних працівників установлено п`ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями (субота і неділя) з тривалістю робочого часу 40 годин на тиждень, річну норму 2 054 години з відповідним графіком роботи. Цим наказом не змінювався режим роботи, час початку та закінчення робочого часу.

Відповідно до актів про відсутність на роботі працівника від 04 липня 2022 року, 05 липня 2022 року, 06 липня 2022 року, 07 липня 2022 року, довідок від 04 липня 2022 року, 05 липня 2022 року, 06 липня 2022 року, 07 липня 2022 про дані системи контролю доступу в приміщення адміністративної будівлі Управління регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці протягом всього робочого часу у вказані дні, що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за липень 2022 року.

05 серпня 2022 року від відповідача надійшов лист № НЗК-08/406 про надання пояснень щодо відсутності на роботі у період з 09 травня 2022 року по 11 травня 2022 року.

05 серпня 2022 року ОСОБА_1 від відповідача одержала лист № НЗК-08/492 від 25 липня 2022 року про те, що 25 липня 2022 року її звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України (прогул без поважних причин) та такого ж змісту листи № НЗК-08/515 від 27 липня 2022 року та № НЗК-08/529 від 29 липня 2022 року.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначила, що її звільнення є незаконним.Вказала, що вона весь час перебувала на зв`язку із підлеглими та координувала роботу юридичної служби, виконувала свої посадові обов`язки. Жодним документом АТ «Укрзалізниця» не встановлено для позивача обмеження виконувати трудові обов`язки лише за адресою місцезнаходження регіональної філії «Південно-Західна залізниця»: м. Київ, вул. Лисенка, 6. В порушення вимог ч. 1 ст. 148 КЗпП України позивачазвільнено більш як через два місяці після виявлення проступку. Діями відповідача, відповідно ст. 237-1 КЗпП України, ОСОБА_1 завдана моральна шкода.

Так, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (п. 4 ч. 1ст.40 КЗпП України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 березня 2020 року у справі № 459/2618/17 (провадження № 61-47902св18) зазначено, що:

«прогул - це відсутність працівника на роботі без поважних причин більше трьох годин (безперервно або в цілому). Для звільнення працівника на такій підставі власник або уповноважений ним орган повинен мати докази, що підтверджують відсутність працівника на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня.

Для встановлення факту прогулу, тобто факту відсутності особи на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, суду необхідно з`ясувати поважність причини такої відсутності.

Поважними причинами визнаються такі причини, що виключають вину працівника.

При розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Визначальним фактором для вирішення питання про законність звільнення позивача з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України є з`ясування поважності причин його відсутності на роботі.

Відповідно до сталої судової практики причину відсутності працівника на роботі можна вважати поважною, якщо явці на роботу перешкоджали істотні обставини, які не можуть бути усунуті самим працівником, зокрема: пожежа, повінь (інші стихійні лиха); аварії або простій на транспорті; виконання громадянського обов`язку (надання допомоги особам, потерпілим від нещасного випадку, порятунок державного або приватного майна при пожежі, стихійному лиху); догляд за захворілим зненацька членом родини; відсутність на роботі з дозволу безпосереднього керівника; відсутність за станом здоров`я.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

У статті 149 КЗпП України визначено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Така процедура є однією з гарантій недопущення безпідставного притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Проте, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Відповідно до ст. 60-2 КЗпП України дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією власника або уповноваженого ним органу, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених ст. ст. 43, 44 Конституції України.

Згідно із ч. 2 ст. 7 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану сторони трудового договору можуть домовитися про альтернативні способи створення, пересилання і зберігання наказів (розпоряджень) роботодавця, повідомлень та інших документів з питань трудових відносин та про будь-який інший доступний спосіб електронної комунікації, який обрано за згодою між роботодавцем та працівником.

Пояснюючи свою відсутність на роботі, позивач зазначила, що вона дистанційно виконувала посадові обов`язки.

Колегія суддів критично оцінює такі пояснення, оскільки надані на підтвердження цьому докази: роздруківки скрін-шотів листування в програмах менеджерах, не дають можливості достовірно встановити учасників і час листування.

Крім того, встановлено, що в АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» не було запроваджено дистанційну роботу в жодному із структурних підрозділів.

Під час воєнного стану, з урахуванням того, що АТ «Укрзалізниця» належить до об`єктів критичної інфраструктури, одним з ключових завдань діяльності є забезпечення сталого функціонування та стабільної та безперебійної роботи.

Відповідно до пояснень представника відповідача, у регіональній філії не запроваджувалась у 2022 році дистанційна робота наказом або розпорядженням роботодавця. Регіональна філія «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» не надавала можливість ОСОБА_1 працювати в дистанційному режимі, оскільки специфіка роботи не передбачає цього та жоден підрозділ не був переведений на дистанційну форму роботи.

Відтак, доводи ОСОБА_1 у позовній заяві про те, що вона виконувала роботу дистанційно, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до актів про відсутність на роботі працівника, ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці: 04 липня 2022 року, 05 липня 2022 року, 06 липня 2022 року, 07 липня 2022 року.

Причинами відсутності на роботі позивач вказала небезпечні умови праці в умовах воєнного стану, що загрожували її життю та здоров`ю.

Колегія суддів критично оцінює названі причини неявки на роботу.

У вказаний період у м. Києві не велись активні бойові дії та не було підвищеної ракетної небезпеки.

До того ж, в липні 2022 року майже всі підприємства, установи та організації працювали в штатному режимі.

Проте, незважаючи на покладені на ОСОБА_1 службові обов`язки, вона фактично самоусунулась від виконання своїх безпосередніх обов`язків під час воєнного стану.

Одним з доводів позовних вимог, ОСОБА_1 вказала, що при вирішенні питання про притягнення її до дисциплінарної відповідальності роботодавець не зажадав від неї пояснень.

Колегія суддів бере до уваги, що з метою отримання письмових пояснень про причини відсутності на роботі та встановлення поважності причин відсутності 04 липня 2022 року, 05 липня 2022 року, 06 липня 2022 року, 07 липня 2022 року, відповідно до вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП України, за розпорядженням керівництва регіональної філії посадовими особами юридичної служби були здійснені спроби встановити телефонний зв`язок із ОСОБА_1 . Однак, на виклики позивач не відповідала, про що складений акт від 07 липня 2022 року. Відтак, відповідачем здійснювались необхідні дії для встановлення причин прогулу ОСОБА_1 , тому процедура звільнення позивача не була порушена.

Власне, вказуючи на цю обставину, ОСОБА_1 не пояснює, яким чином відповідач фізично міг відібрати у неї пояснення про причини неявки на роботу, якщо вона взагалі не мала наміру з`являтись на робоче місце протягом воєнного стану, через ризики своєму життю та здоров`ю.

Згідно наказу «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» від 20 липня 2022 року № 28-Н/к, причиною притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 стала відсутність без поважних причин на робочому місці 9, 10, 11 травня 2022 року, а також відсутність на роботі 4, 5, 6, 7, 11, 12, 13, 14, 15 липня 2022 року.

Колегія суддів вважає, що накладення дисциплінарного стягнення у зв`язку з відсутністю позивача на робочому місці без поважних причин: 9, 10, 11 травня 2022 року, здійснено відповідачем поза межами строків накладення дисциплінарного стягнення.

Усі дати, які є поза межами цього строку, не можуть бути підставою для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення.

Проте, оскільки питання про скасування наказу про притягнення до відповідальності не є предметом позовних вимог, колегія суддів відповідно до процесуального закону не може вийти за їх межі.

Натомість, слід вважати правильним звільнення ОСОБА_1 за прогули 04 липня 2022 року, 05 липня 2022 року, 06 липня 2022 року, 07 липня 2022 року, тобто в межах строку притягнення до дисциплінарної відповідальності.

З урахуванням вищенаведених вимог закону та встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що звільнення позивача з роботи проведено з дотриманням вимог закону.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Рішення суду від 09 грудня 2022 року постановлено з неповним з`ясуванням обставин справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

У порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_1 на користь АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Українська залізниця» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 4 465 грн 80 коп.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, зобов`язання нарахувати та виплатити середній заробіток, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Південно-Західна залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» судовий збір у розмірі 4 465 грн 80 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст складено 28 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В.Кулікова

С.Г. Музичко