№ 207/4591/23
№ 2/207/1105/23
09 листопада 2023 року м. Кам`янське
Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Юрченко І.М.,
при секретарі Сівачук А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод № 3» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та компенсації за час затримки розрахунку,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою та уточненнями до позовної заяви до товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод № 3», в якій посилається на те, що він, згідно наказу № 14-к від 25.01.2023 року був прийнятий на роботу до ТОВ «Хлібзавод № 3» на посаду охоронника у відділ Охорони, а 12.06.2023 року був звільнений за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням, відповідно до наказу № 104-к від 12.06.2023 року, про що свідчать записи в трудовій книжці.
Він відпрацював 138 календарних днів з моменту прийняття на роботу по день звільнення, а тому має право на 9 днів відпустки, компенсація за які повинна бути сплачена під час звільнення.
Отже, виплата заробітної плати з січня 2023 по день звільнення (12.06.2023 року) так і не здійснена, не зважаючи на його звернення у телефонному режимі та письмово, через адвокатський запит, але до цього часу відповідач не прийняв ніяких дій щодо проведення з ним повното розрахунку.
Враховуючи наявність заборгованості з заробітної платні він прийняв рішення про звільнення. За період з дня прийняття на роботу та по день звільнення відповідач з ним не розрахувався, а також не здійснив розрахунок при звільненні, що підтверджується довідкою з банку про надходження на особовий зарплатний банківський рахунок. Довідку про нараховану, але невиплачену заробітну плату відмовився надавати, тому приводе свій розрахунок заборгованості.
Сума зарплати: в січні 2023 нараховано 1433,22 грн., податки ЄСВ (22%) 315,42 грн., ПДФО (18%) 258,07 грн., військовий збір (1.5%) 21,51 грн., всього податків (41.5%):- 595,00 грн., на руки - 1154.14 грн.
в лютому 2023 нараховано - 7142.68 грн., податки ЄСВ (22%) 1571,39 грн., ПДФО (18%) 1285,68 грн., військовий збір (1,5%) 107,14 грн., всього податків (41,5%):- 2964,21 грн., на руки 5749,86 грн.
в березні 2023 нараховано - 7188,31 грн., податки ЄСВ (22%) - 1581.43 грн., ПДФО (18%) 1293,90 грн., військовий збір (1,5%) 107,82 грн., всього податків (41,5%): -2983,15 грн., на руки - 5786.59 грн.
в квітні 2023 нараховано - 7154,79 грн., податки ЄСВ (22%) 1574,05 грн., ПДФО (18%) 1287,86 грн., військовий збір (1,5%) 107,32 грн., всього податків (41,5%):- 2969,23 грн., на руки 5759,61 грн.
в травні 2023 нараховано - 7388,96 грн., податки ЄСВ (22%) 1625,57 грн., ПДФО (18%) - 1330,01 грн., військовий збір (1,5%) 110,83грн., всього податків (41,5%): 3066,41 грн., на руки 5948,12 грн.
Крім того, відповідно до статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, що відповідач не зробив.
Для розрахунку середньої з/п використовують 2 попередні до звільнення календарних місяця. Він звільнився в червні 2023 року, для розрахунку взяв середні показники за квітень та травень 2023 року, отже грошова компенсація за 09 календарних днів не використаної відпустки за період з 26.01.2023 по 12.06.2023 року буде становити 3044,07 грн.
Компенсація за невикористану відпустку буде становити 364,79 грн. * 9 днів = 3283,11 грн.
Позивач у судове засідання не з`явився. Подав суду заяву, у якій просив справу розглянути без його участі, не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Заяву про слухання справи за його відсутністю не надав. Про причини неявки суд не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином - у відповідності до вимог ч. 6, п.1.ч.7, ч. 10 ст. 128, ч. ч. 1, 2, 9 ст. 130 ЦПК України, судовими повістками про виклик за місцем знаходження.
Відповідно до ст. 280 ЦПК судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечував.
Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі докази, подані учасниками справи. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач не надав ні відзиву, ні заперечень за позовом, тому обставини, на які посилається позивач за текстом позовної заяви суд вважає доведеними.
Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх в сукупності суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідно до наказу № 14-к від 25.01.2023 року позивач ОСОБА_1 26.01.2023 року був прийнятий на роботу у ТОВ «Хлібзавод № 3» на посаду охоронця у відділ Охорони, а 12.06.2023 року був звільнений за статтею 38 КЗпП України за власним бажанням, відповідно до наказу № 104-к від 12.06.2023 року, про що свідчать записи в трудовій книжці (арк. с. 16-18).
За час роботи у ТОВ «Хлібзавод № 3» перед позивачем виникла заборгованість із виплати заробітної плати.
Сума зарплати: в січні 2023 нараховано 1433,22 грн., податки ЄСВ (22%) 315,31 грн., ПДФО (18%) 257,98 грн., військовий збір (1.5%) 21,50 грн., всього податків підлягає вирахуванню із заробітної плати 279,48 грн., на руки 1153,74 грн.
в лютому 2023 нараховано 7142,68 грн., податки ЄСВ (22%) 1571,39 грн., ПДФО (18%) 1285,68 грн., військовий збір (1.5%) 107,14 грн., всього податків підлягає вирахуванню із заробітної плати 1392,82 грн., на руки - 5749,86 грн.
в березні 2023 нараховано - 7188,31 грн., податки ЄСВ (22%) 1581,43 грн., ПДФО (18%) 1293,90 грн., Військовий збір (1.5%) 107,82 грн., всього податків підлягає вирахуванню із заробітної плати 1401,72 грн., на руки 5786,59 грн.
в квітні 2023 нараховано - 7154,79 грн., податки ЄСВ (22%) - 1574.05 грн., ПДФО (18%) 1287,86 грн., військовий збір (1.5%) 107,32 грн., всього податків підлягає вирахуванню із заробітної плати 1395,18 грн., на руки 5759,61 грн.
в травні 2023 нараховано - 7388,96 грн., податки ЄСВ (22%) 1625,57 грн., ПДФО (18%) - 1330,01 грн., військовий збір (1.5%) 110,83грн., всього податків підлягає вирахуванню із заробітної плати 1440,84 грн., на руки 5948,12 грн.
в червні 2023 нараховано - 5076,64 грн., податки ЄСВ (22%) 1116,86 грн., ПДФО (18%) 913,80грн., військовий збір (1.5%) 76,15 грн., всього податків підлягає вирахуванню із заробітної плати 989,95 грн. на руки 4086,69 грн.
Доказів того, що на час розгляду справи дана заборгованість із заробітної плати перед позивачем погашена, відповідачем суду не надано.
Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу.
У відповідності з ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.
Відповідно до статті 9 ЗУ «Про відпустки» ОСОБА_1 , в період з 26.01.2023 року по 12.06.2023 року розраховується кількість днів невикористаної відпустки наступним чином. Сумується кількість календарних днів за вказаний період 6+28+31+30+31+12=138.
Далі вираховуємо 24/365 х 138=9,07=9 кількість днів відпустки.
Отже, загальна кількість днів невикористаної відпустки становить - 9 днів.
Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), працівникові, який пропрацював на підприємстві, в установі, організації чи у фізичної особи - підприємця або фізичної особи, які в межах трудових відносин використовують працю найманих працівників, менше року, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактичний час роботи, тобто з першого числа місяця після оформлення на роботу до першого числа місяця, в якому надається відпустка або виплачується компенсація за невикористану відпустку, матеріальна (грошова) допомога.
Відповідно до пункту 7 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), обчислення середньої заробітної плати для оплати часу відпусток або компенсації за невикористані відпустки проводиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за фактично відпрацьований період (розрахунковий період) на відповідну кількість календарних днів розрахункового періоду. Із розрахунку виключаються святкові та неробочі дні, встановлені законодавством. Отриманий результат множиться на число календарних днів відпустки.
На підставі наведених вище обставин здійснюємо розрахунок компенсації за невикористанні дні відпусти за наступною формулою:
240, 62 грн. * 9 (кількість днів невикористаної відпустки) = 2165 гривень 58 копійок.
Державні гарантії та відносини, пов`язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, Кодексом законів про працю України, Законом України «Про відпустки» іншими законами та нормативно-правовими актами України.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про відпустки» право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (далі - підприємство). Право на відпустки забезпечується: гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону.
Як передбачено частиною 10, 11 статті 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку. Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.
Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний вести облік відпусток, що надаються працівникам (частина 12 статті 10 Закону України «Про відпустки»).
Отже, обов`язок затвердження графіка відпусток і доведення його до працівників, а також ведення обліку відпусток лежить на роботодавцеві.
Будь-яких належних доказів на підтвердження того, що за період з 26.01.2023 року по момент звільнення позивач перебував у щорічних оплачуваних відпустках відповідачем суду не надано.
З огляду на положення Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1982 року №158 «Про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця» та особливості трудових відносин тягар доказування у спорах про порушення трудових прав працівника покладається на роботодавця, який має довести, що він діяв відповідно до вимог трудового законодавства. Така позиція відображена у судовій практиці ВССУ в ухвалі від 10 червня 2015 року у справі №6-3106св15.
Разом з цим будь-яких належних доказів на підтвердження того, що відповідачем була у повній мірі сплачена заборгованість по заробітній платі суду не надано, як не надано і належних доказів з приводу того, що за період з 26.01.2023 року по момент звільнення позивач перебував у щорічних оплачуваних відпустках.
Щодо стягнення компенсації за час затримки розрахунку.
Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
Згідно зі ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
У разі невиплати з вини роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема, згідно з умовами трудового договору та відповідно до законодавчих гарантій.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені в день звільнення працівника.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, зазначила, що під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Відповідачем не надано суду доказів на підтвердження доводів щодо неможливості здійснення повного розрахунку з позивачем, на день розгляду справи судом заборгованість з заробітної плати не виплачена, компенсація за невикористану відпустку також не сплачена. Таким чином має місце винна поведінка відповідача як і підстави для настання відповідальності за ст. 117 КзпП України.
Судом встановлено, що при звільненні позивача з роботи з ним не були проведені всі розрахунки.
Відповідно до пункту першого Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, з відповідними змінами (далі - Порядок), цей Порядок застосовується, зокрема, у випадку, коли згідно з чинним законодавством виплати проводяться виходячи із середньої заробітної плати.
Пунктом другим Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
Згідно з абзацом першим пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (середньогодинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог .
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 128, 258, 259, 263-265, 280-284, 352, 354 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Хлібзавод № 3» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та компенсації за час затримки розрахунку, задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 , - відмовити.
Відповідно п.2 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення про присудження виплати заробітної плати допустити до негайного виконання в межах платежу за один місяць.
Заочне рішення може бути переглянуто Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.М. Юрченко