Справа № 513/293/23
Провадження № 2/513/136/23
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Миргород В.С.,

при секретарі Челак В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт.Сарата Одеської області позовну заяву ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Манової І.М. до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання та про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Манової І.М. звернулась до Саратського районного суду Одеської області із позовними заявами до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання та про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Свої позовні вимоги про зміну способу стягнення аліментів, позивачка обгрунтувала тим, що вона та відповідач є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14.03.2016 року з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно, до повноліття найстаршої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та по 500 грн., щомісяця до повноліття молодшої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чи до зміни матеріального, сімейного стану сторін, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 29 січня 2016 року. Рішення звернуто до виконання. Дитина, син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з позивачкою на знаходиться на її утриманні. Відповідач на протязі 7 років ухиляється від сплати аліментів на утримання дітей. Станом на 19.09.2023 року заборгованість по сплаті аліментів складає 155850-77 грн. Стягнута за рішенням суду сума аліментів наразі є недостатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини, а відповідач є працездатною особою, проходить службу в ЗСУ, отримує офіційне грошове забезпечення, тобто має можливість сплачувати аліменти. Просить змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14.03.2016 року у справі №513/63/16-ц та стягнути з відповідача на її користь на сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Свої позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання обгрунтовує наступним:

На даний час дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є повнолітньою та навчається на денній формі навчання, на факультеті «Менеджмент», готельно-ресторанної справи та туризму Міжнародного гуманітарного університету на 1 курсі. Тривалість навчання з 01.10.2022 року по 30.06.2026 року. Щоб продовжувати навчання дитині потрібна матеріальна допомога від батька. Батько проходить службу у ЗСУ, отримує грошове забезпечення та може допомагати доньці матеріально. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), щомісячно, до закінчення терміну навчання, тобто до 30.06.2026.

Позовні вимоги, щодо про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позивачка обгрунтовує тим, що за рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14.03.2016 року з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно, до повноліття найстаршої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та по 500 грн., щомісяця до повноліття молодшої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чи до зміни матеріального, сімейного стану сторін, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 29 січня 2016 року. Діти проживають разом з позивачкою та знаходяться на її утриманні. Відповідач не сплачував аліменти за рішенням суду та утворилась заборгованість зі сплати аліментів, яка станом на 19.01.2023 року становить 155850-77 грн., пеня за прострочення сплати аліментів, складає 1600609.37 грн. Просить суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з січня 2016 року по 19.01.2023 року в розмірі 155880.77 грн.

Ухвалою суду від 18.05.2023 року цивільні справи об`єднані в одне провадження та призначено справу до судового розгляду на 08.06.2023 року на 10-0 год.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Манова І.М. наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у позовних заявах та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, зазначив, що допомогав дітям матеріально, коли вони до нього звертались. Просить відмовити у задоволенні позову.

У подальшому позивачка, представник позивача - адвокат Манова І.М. та відповідач були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, шляхом доставки повідомлення у додаток «Viber».

Позивачка та її представник адвокат Манова І.М. до суду направили заяву про проведення судового засідання без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач до суду не з`явився, причину неявки суду не повідомив, клопотання про відкладенням розгляду справи до суду не направив.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.211, ч.1 ст.223 ЦПК України суд визнав за можливе проводити розгляд справи без участі сторони, повідомленої про дату, місце та час розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст.13, 43, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом; учасники сторін зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як встановлено судом, батьками неповнолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та повнолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є сторони по справі, що підтверджується копіями свідоцтва про народження дітей (а.с.12, 37).

Діти: ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , проживають з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 та знаходяться на її утриманні (а.с.13, 122).

Заочним рішенням Саратського районного суду Одеської області від 24.05.2014 року розірвано шлюб, укладений між позивачкою та відповідачем (а.с.14).

05.09.2020 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_7 , після реєстрації шлюбу її присвоєно прізвище « ОСОБА_8 ». (а.с.60). В даному шлюбі народився син: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.13).

Згідно рішення Саратського районного суду Одеської від 14.03.2016 року з відповідача на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти в розмірі 500 грн., щомісяця до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чи до зміни матеріального, сімейного стану сторін, з індексацією, відповідно до закону, починаючи з 29 січня 2016 року (а.с.15).

При примусовому виконанні виконавчого листа у справі №513/63/16 від 01.04.2016 року, виданого Саратським районним судом Одеської області 14.03.2016 року, який перебуває на виконанні Саратського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), боржник повинен був сплатити з 29.01.2016 року по 19.01.2023 року аліменти на дітей за рішенням суду в розмірі 155850-77 грн. та з урахування уточненого розрахунку заборгованості боржник з урахуванням суми, яку він сплатив 57711 грн., заборгованність по сплаті аліментів складає 109471-77 грн. ( а.с.11, 219).

Згідно розрахунку пеня за несвоєчасну сплату аліментів на утримання дітей склала 1600609-37 грн. (а.с.125).

З Договору про надання освітніх послуг №073-035-1БД від 05.09.2022 року, строк дії якого з 01.10.2022 року по 30.06.2026 року укладеним між Міжнародним гуманітарним університетом, з однієї сторони та ОСОБА_10 , з другої сторони вбачається, що позивачка в інтересах дочки: ОСОБА_6 уклала договір, згідно якого за рахунок коштів замовника, виконавець Міжнародний гуманітарний університет бере на себе зобов`язання здійснити навчання студента за денною формою навчання, освітньою послугою освітні послуги в системі вищої освіти, ступенем вищої освіти Бакалавр, спеціальність 073 Мекнеджмент (а.с.63).

Згідно довідки №134 від 04.10.2022 року ОСОБА_6 є студенткою 1 курсу ОР «Бакалавр» факультету Менеджменту, готельно-ресторанної справи та туризму Міжнародного гуманітарного університету, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та позивачка провела оплату послуг Університету за 1 семестр навчання в розмірі 9000-00 грн. Розмір плати за весь строк навчання для здобуття відповідного ступеня вищої освіти встановлюється в сумі 76800-00 грн. (а.с. 63-67).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.89 року, яка ратифікована Постановою ВР України N 789ХІІ (78912) від 27.02.91 року та набула чинності для України 27.09.91 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, зміна способу стягнення аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України) і зміна визначеного раніше розміру аліментів (ст. 192 ч. 1 СК України) є різними правовими інститутами. Водночас, ці інститути тісно пов`язані між собою. Зазвичай зміна способу стягнення аліментів тягне і зміну розміру (збільшення, зменшення) раніше обумовлених чи присуджених аліментів, зміна способу стягнення аліментів може слугувати засобом, методом зміни розміру стягуваних аліментів.

Так, ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз положень статті 192 СК України свідчить про те, що зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Аналогічні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 і ця судова практика є незмінною.

За своєю суттю аліменти - це кошти, покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків, хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні. Отже, сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Позивач, як одержувач, довела свої вимоги щодо необхідності зміни способу стягнення аліментів, зокрема тому, що розмір, присуджених до стягнення аліментів, на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, оскільки на даний час збільшилися потреби у розвитку, навчанні та вихованні дитини.

Враховуючи, що відповідач є здоровою, працездатною людиною, проходить службу в ЗСУ, отримує грошове забезпечення, з урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону та визначає розмір аліментів на неповнолітню дитину у вигляді 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили.

Що стосується позовних вимог, щодо стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання то суд наголошує, що відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 199 Сімейного кодексу України (далі -СК України) передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину до досягнення нею повноліття (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка передбачає, зокрема обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Аналогічна правова позиція висвітлена в Постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі № 761/10510/17.

Як роз`яснено в п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 № 3 обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу .

Зазначена правова позиція висловлена у Постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі № 225/1447/16-ц та від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16-ц.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Сімейний кодекс України виходить із принципів рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх син (дочка).

Відтак з системного аналізу вказаних норм слідує, що під час розгляду справ за позовом про стягнення аліментів на повнолітніх дітей, які продовжують навчання, підлягають доказуванню та встановленню обставини, зокрема, потреба повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з продовженням навчання та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Враховуючи надані сторонами матеріали та докази, а також встановлені обставини та факти, суд дійшов висновку, що відповідач здатний надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання, а дитина потребує такої допомоги.

При визначенні розміру аліментів, яку потребує донька відповідача на період навчання суд враховує обставини, визначені в ст. 182 СК України, а саме стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, та, розмір прожиткового мінімуму, який існує в державі для працездатних осіб на час винесення судом рішення. Також суд враховує розмір ймовірної вартості витрат на навчання, оплату переїзду до місця навчання та у зворотному напрямку; на засоби індивідуальної гігієни, на харчування та на одяг дитини, ту обставину, що донька відповідача, як повнолітня особа, повинна і самостійно приймати заходи до власного матеріального забезпечення та визначає їх у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, щомісяця, починаючи з дня звернення до суду з позовом, тобто з 28.02.2023 року і до закінчення нею навчання, тобто до 30.06.2026, але не більше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів.

Щодо позовних вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, то встановленим є наступне.

Згідно з частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до частин першої та другої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

У разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18), відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19), зазначено, що положення Цивільного кодексу України (далі ЦК України) субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Тобто відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Водночас стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

ОСОБА_2 на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 14.03.2016 року зобов`язаний сплачувати на користь позивачки на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягнуто аліменти в розмірі 1000 грн., щомісячно, до повноліття найстаршої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 та по 500 грн., щомісяця до повноліття молодшої дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , чи до зміни матеріального, сімейного стану сторін, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 29 січня 2016 року, але на протязі 7 років аліменти на платив, внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 19.01.2023 року в розмірі 155850-77 грн. (а.с.62) та станом на 19.05.2023 року з урахуванням часткової сплати в розмірі 109471-77 грн. ( а.с.219).

Обчислюючи розмір неустойки (пені) за період із січня 2016 року до 19 січня 2023 року, позивач виходив із суми заборгованості за аліментами, яка станом на 19.01.2023 року становить 155850-77 грн.

Суд встановив, що за період з січня 2023 року до квітень 2023 року ОСОБА_2 були здійснені часткові платежі за наявності заборгованості зі сплати аліментів за попередні періоди, що суд вважає необхідно враховувати при визначенні розміру неустойки.

Згідно з указаним вище правовим висновком Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) щодо порядку обчислення неустойки (пені) розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 %.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що за період січня 2016 року по січень 2023 року розмір неустойки (пені) становить 1 600 609,37 грн.(а.с.123).

Частиною дев`ятою статті 7 СК України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Розрахунок пені за прострочення сплати аліментів підлягає проведенню на підставі частини 1 статті 196 СК України та з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 25 квітня 2018 року в справі №572/1762/15-ц (постанова містить відступлення від правових висновків Верховного Суду України), яка констатує те, що зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення пені на підставі частини 1 статті 196 СК України суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувати розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначити загальну суму пені за весь період заборгованості шляхом додавання показників за кожен місяць.

Відповідно до ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за такою формулою:

p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……. (An х 1% х Qn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто, неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Доданий позивачем до позову розрахунок пені в розмірі 1600609,37 грн відповідає вимогам закону, тому суд визнає його, як належний доказ по справі, та покладає його в основу судового рішення, оскільки він не викликає сумніву у суду та не спростований відповідачем по справі (а.с.126).

Зазначений розрахунок відповідає правовій позиції з тексту Постанови КЦС ВС від 19.01.2022 у справі № 711/679/21 (№ в ЄДРСР 102704816), яка прийнята за касаційною скаргою, зміст якої свідчить, що вона стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики. Зокрема, у цій справі вирішено такі питання: як враховуються часткові платежі (частковий платіж) при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди (попередній період); що розуміється під формулюванням «не більше 100 відсотків заборгованості».

В той же час відповідно до вимог ст..196 СК України уразі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд дійшов висновку щодо необхідності застосування положення статті 196 СК України та стягнення з ОСОБА_2 пені, однак суд вважає за необхідне врахувати суму, яка відповідач сплатив за період січень-квітень 2023 року в розмірі 57711-00 грн., отже заборгованість по аліментах станом на 19.05.2023 року становить значно менше ніж заявлено позивачкою, а саме: 109471-77 грн.

Суд вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, що останнім не спростовано, тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Оскільки обов`язок зі сплати аліментів не виконаний та протермінований, то у позивачки виникло право на стягнення пені за несвоєчасне виконання аліментних зобов`язань. З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку, що позов у цій частині підлягає задоволенню частково, шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки, пені за прострочення сплати аліментів в розмірі 109471-77 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1, ч.2 п. 3 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору. Таким чином, судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави і складаються із судового збору, розмір якого відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» складає (1073.60 х 3) 3220-80 грн.

У відповідності до вимог п. 3,4 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема поведінку сторони під час розгляду справи та дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію справи, на якій такі дії вчинялись.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Між ОСОБА_1 та адвокатом Мановою І.М. 17.01.2023 року укладені договори про надання правової допомоги № 4 (а.с.16, 71, 126).

За умовами п.1.2 цього Договору адвокат зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У розділі 4 договору вказано, про розмір, порядок обчислення та порядок оплати гонорару.

На підставі цих договорів від 17.01.2023 року виданий ордер серії ВН № 1226483, серії ВН № 1226482 та серії ВН № 1229617 на надання правничої (правової) допомоги адвокатом Мановой І.М, яким здійснювалось представництво інтересів ОСОБА_1 у цій справі.

На підтвердження оплати послуг адвоката Мановой К.С. суду надано квитанції від 22.02.2023 року до прибуткового касового ордеру №3, оплата гонорару за договором на суму 5000,00 грн. та від 01.02.2023 року до прибуткового касового ордеру №2, оплата гонорару за договором на суму 5000,00 грн., (а.с.18, 70).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.

Оскільки позивачем документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги в сумі 10000 грн., тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею та документально підтверджені витрати на правничу допомогу у даній справі, вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

Керуючись ст.ст.12,13,77,81,259,263-265,268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Манової І.М. до ОСОБА_2 , про зміну способу стягнення аліментів, про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання та про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Саратського районного суду Одеської області від 14.03.2016 року у справі №513/63/16-ц.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , в розмірі 1/4 частини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Починаючи з дня набрання рішенням законної сили, припинити стягнення аліментів на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року у справі №513/63/16-ц.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період навчання починаючи з 28.02.2023 року до 30.06.2026 року.

Допустити негайне виконання рішення у справі в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , неустойку (пеню) за прострочення зі сплати аліментів на утримання дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_9 на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 14 березня 2016 року у справі №513/63/16-ц, в розмірі 109471-77 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судові витрати в розмірі 3220-80 грн. Стягнення проводити на користь держави на розрахунковий рахунок № UA0015001, код за ЄДРПОУ отримувача - 37607526, отримувач коштів - ГУК у Одеській області (Одеська обл.) 21081300, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП),

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на правничу допомогу в сумі 10000 грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Одеської області, шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення, однак з врахуванням п. 15.5 розділу ХII "Перехідні положення" ЦПК України, тобто до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи до апеляційного суду Одеської області через Саратський районний суд Одеської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://st.od.court.gov.ua.

Повний текст рішення складено 06. 07.2023 року.

Суддя В. С. Миргород