Справа № 522/2310/23
Провадження № 2/522/2936/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року Приморський районний суд м. Одеси:

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

представника позивача - адвоката Андросової К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Малий О.С. про визнання права власності на нежитлове приміщення у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Андросовою К.І. до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Малий О.С., в якій просить: визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 право власності на будівлю за адресою: АДРЕСА_2 .

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 є власником нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 за реєстровим номером 4111 від 30 травня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Сімферопільського нотаріального округу. 21.11.2022 позивач через представника ОСОБА_2 звернувся з заявою про визначення дати та часу прийому для вивчення документів, підготовки та посвідчення договору купівлі-продажу вказаного майна до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Малого О.С. Нотаріус, перевіривши інформацію у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, сформував витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до інформації з якого приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , перебуває у власності позивача та зареєстровано на підставі договору купівлі-продажу, але разом з тим, виніс постанову про відмову в посвідченні договору купівлі-продажу з підстав відсутності у власника оригіналу правовстановчого документу, що підтверджує право власності на майно. На момент подання заяви до нотаріуса, позивач вважав, що інформації, яку містить Державний реєстр нерухомого майна, відповідно до якої він є власником приміщення, достатньо для вчинення нотаріальної дії з посвідчення договору купівлі-продажу. Зазначила, що правовстановчі документи не було надано у зв`язку з тим, що вони втрачені, оскільки зберігалися у м. Луганську за адресою місця проживання (реєстрації) позивача, а саме: АДРЕСА_1 . У зв`язку з воєнним станом в Україні і активними бойовими діями у Луганській області, наразі інформації про стан квартири та документів, доступу до них, можливості їх забрати або передати немає. Наразі позивач не має можливості реалізовувати своє право власності, а саме - розпоряджатися своїм майном, оскільки його право власності не визнається.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17 березня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

24.04.2023 на адресу суду від відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначив, що 21 листопада 2022 року до нього звернувся ОСОБА_2 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 щодо продажу триповерхової будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , належної, за словами представника, ОСОБА_1 . Вивчивши надані документи, він дійшов висновку, що укладання та посвідчення договору купівлі-продажу та відчуження триповерхової будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , неможливо, оскільки у продавця на момент подачі документів для відчуження (продажу) вищевказаного нерухомого майна, відсутній оригінал документу, що підтверджує право власності продавця на вищевказане нерухоме майно.

У пункті 3 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зазначено, що у разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Зазначена норма не передбачає можливості вчинення нотаріальної дії (посвідчення договору купівлі-продажу) в разі втрати правовстановлюючого документа - договору купівлі-продажу.

Враховуючи обставини справи та приписи статті 392 Цивільного кодексу України, вирішення справи залишає на розсуд суду (а.с.32 34).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 14 вересня 2023 року закрито підготовче засідання по справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 73).

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Андросова К.І. позов підтримала та просила його задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи судом повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причину неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Судом установлено, що 21.11.2022 ОСОБА_2 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 , Продавця за Попереднім договором купівлі-продажу триповерхової будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 417,6 кв.м., житловою площею 90,9 кв.м. звернувся з заявою до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. щодо визначення дати та часу прийому для вивчення документів, підготовки та посвідчення договору купівлі-продажу (основного договору) вищевказаного нерухомого майна, згідно умов, викладених у попередньому договорі та взаємною згодою між представником Продавця ОСОБА_1 та Покупцем ОСОБА_3 (а.с. 8).

Згідно з інформаційною довідкою № 315623904 від 21.11.2022 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яку сформовано приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малим О.С., ОСОБА_1 на праві власності належить триповерхова будівля літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Підстава виникнення права власності: договір купівлі-продажу, 4111, 30.05.2006, Приватний нотаріус Сімферопольського міського нотаріального округу (а.с. 11 13).

Постановою Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Малого О.С. від 21.11.2022 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_2 , який діяв від імені та в інтересах ОСОБА_1 , а саме - посвідчення договору купівлі-продажу триповерхової будівлі літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . З мотивувальної частини постанови вбачається, що укладання та посвідчення договору купівлі-продажу неможливо, оскільки у Продавця на момент подачі документів для відчуження (продажу) вищевказаного нерухомого майна, відсутній оригінал документу, що підтверджує право власності Продавця на вищевказане нерухоме майно (а.с. 14).

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В обґрунтування позову сторона позивача вказує на те, що правовстановчі документи на триповерхову будівлю літ. «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме договір купівлі-продажу втрачені, оскільки зберігалися у м. Луганську за адресою місця проживання (реєстрації) позивача. У зв`язку з воєнним станом в Україні і активними бойовими діями у Луганській області, інформації про стан квартири та документів, доступу до них, можливості їх забрати або передати немає. Разом з тим, жодних доказів на підтвердження зазначених обставин не надано.

Також, суду не надано доказів того, що позивач звертався до відповідних органів (Державний нотаріальний архів) з приводу отримання дублікату вказаного договору та відповідно такої можливості немає.

Із клопотанням про витребування доказів у разі неможливості їх самостійного отримання, позивач до суду також не звертався.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 3 ч. 1 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

За таких обставин, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстави позову, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову, не підтверджені належними та допустимими доказами, суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10-13, 76, 81, 89, 258, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Малий О.С. про визнання права власності на нежитлове приміщення у зв`язку з втратою правовстановлюючого документа, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 28 грудня 2023 року.

Суддя Ю.І.Ковтун