Справа № 367/4625/21
Провадження №2/367/1662/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

12 квітня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого - судді Кравчук Ю.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Шаповала О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ірпені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП,-

в с т а н о в и в :

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, в якій позивач просить стягнути зі ОСОБА_2 на його користь матеріальну шкоду у розмірі 22 349 (двадцять дві тисячі триста сорок дев`ять) гривень 55 копійок та моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень, а також вирішити питання про розподіл судових витрат, у тому числі - витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору та отриманням професійної правничої допомоги.

В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що 07 лютого 2020 року о 20 годині 33 хвилини в Київській обл., м. Ірпінь, по вул. Соборна, 147А, водій ОСОБА_2 (Відповідач), керуючи автомобілем «AUDI А4», р.н. НОМЕР_1 , на дорозі із двостороннім рухом, перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем «ТОYОТА PRIUS», р.н. НОМЕР_2 (перебуває у власності Позивача ОСОБА_1 ). При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій порушив вимоги п. 1.1 дод.2, 10.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП. Окрім того, 07 лютого 2020 року о 20 годині 33 хвилини в Київській обл., м. Ірпінь, вул. Соборна, 147А, водій ОСОБА_2 (Відповідач), керуючи автомобілем «AUDI А4», р.н. НОМЕР_1 , будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди залишив місце пригоди, чим порушив вимоги п. 2.10 «а» ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 122-4 КУпАП. Внаслідок вказаної ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, відтак Позивачеві як власнику ТЗ «ТОYОТА PRIUS», р.н. НОМЕР_2 , було завдано матеріальної шкоди.

Вказує, що постановою Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2020 року у справі №367/5184/20 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст.ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП, що призвело до вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди. Разом з тим, у порушення вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2004р. (далі - Закону України № 1961-IV) цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди на момент настання ДТП не була застрахована відповідно до умов Полісу ОСЦПВВНТЗ.

Крім того, позивач зазначає, що він звернувся до МТСБУ та надав усі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у тому числі Заяву про страхове відшкодування (про здійснення регламентної виплати ) від 21 січня 2021 року. Відтак за результатами розгляду Заяви про страхове відшкодування (про здійснення регламентної виплати) МТСБУ було розраховано розмір та здійснено регламентну виплату на його користь шляхом перерахування на зазначені у Заяві про страхове відшкодування (про здійснення регламентної виплати) реквізити коштів у розмірі 34 120 (тридцять чотири тисячі сто двадцять) гривень 45 копійок.

Також, позивач посилається на ст. 22 Цивільного кодексу України, в якій зазначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), також на висновк Верховного Суду, викладеним у постанові від 25 квітня 2018 року у справі № 760/5618/16-ц. Так, Верховний Суд у своєму висновку керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦПК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому та висновки про наявність права у потерпілої сторони на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, без підтвердження оплати проведеного відновлювального ремонту автомобіля, сформульовані також у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі №6-691 цс 15, а також у постановах Верховного Суду від 16 січня 2018 року №61-1836св17, від 28 лютого 2018 року № 61-134св18. Верховним Судом не встановлено підстав відступити від зазначених правових висновків».

Вказує, що згідно з Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АКТ 532 від 05 травня 2020 року до Наряд-заказу № НЗ 1373 від 27 лютого 2020 року сукупна вартість робіт (послуг) зі здійснення відновлювального ремонту «ТОYОТА PRIUS», р.н. НОМЕР_2 , склала 56 470 (п`ятдесят шість тисяч чотириста сімдесят) гривень.

Таким чином, позивач вважає, що із Відповідача на його користь підлягає стягненню матеріальна шкода у розмірі різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та регламентною виплатою МТСБУ: 56 470 (п`ятдесят шість тисяч чотириста сімдесят) гривень (вартість відновлювального ремонту ТЗ) - 34 120 (тридцять чотири тисячі сто двадцять) гривень 45 копійок (регламентна виплата МТСБУ) = 22 349 (двадцять дві тисячі триста сорок дев`ять) гривень 55 копійок.

ОСОБА_1 стверджує, що належний йому автомобіль «ТОYОТА PRIUS», р.н. НОМЕР_2 , був його основним засобом пересування. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало йому душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан.

Також додає, що моральна шкода, завдана протиправними діями ОСОБА_2 , внаслідок яких було пошкоджено транспортний засіб «ТОYОТА PRIUS», р.н. НОМЕР_2 , за його внутрішнім переконанням, з урахуванням принципів розумності і справедливості, має бути відшкодована у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Щодо витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 зазначає, що на основі Договору № 12/02/20-ЮП/IL від 11 лютого 2020 року, укладеного між ним та Конюшко Д.Б. , останній надав ОСОБА_1 послуги (вчинення процесуальних дій поза судовим засіданням) загальною вартістю 9 000 (дев`ять тисяч) гривень (з розрахунку 1 000 (одна тисяча) гривень за годину).

У судове засідання позивач не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явився, про час, місце та дату судового розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштової кореспонденції та оголошенням на сайті «Судова Влада України», а тому відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без його участі та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.

Відповідно до копії проколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 №137580 від 24 липня 2020 року 07 лютого 2020 року о 20 годині 33 хвилини в Київській обл., м. Ірпінь, вул. Соборна, 147 А, водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем AUDI A4, реєстраційний номер НОМЕР_1 , на дорозі із двостороннім рухом перетнувши суцільну лінію дорожньої розмітки здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з автомобілем TOYOTA PRIUS, реєстраційний номер НОМЕР_2 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження, а водій порушив вимоги п. 1.1 дод.2, 10.3 ПДР України, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Відповідно до копії протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 137741 від 24 липня 2020 року, 07 лютого 2020 року о 20 годині 33 хвилини, в Київській обл., м. Ірпінь, вул. Соборна, 147 А, водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем AUDI A4, реєстраційний номер, НОМЕР_1 , будучи причетним до ДТП місце події залишив.

Постановою Ірпінського міського суду Київської області від 06 листопада 2020 року провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4 та ст. 124 КУпАП закрито у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення.

В письмових поясненнях (копія матеріалів справи про адміністративне правопорушення) ОСОБА_2 зазначив, що 07 лютого 2020 року в Київській обл., м. Ірпінь, вул. Соборна, 147 А, в нього з власником автомобіля TOYOTA PRIUS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , сталося ДТП в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, після приїзду екіпажу поліції, оглянувши місце ДТП, працівники поліції дійшли висновку що наявна відповідальність обох водіїв, та протоколи будуть складені на кожного, після чого, вони з водієм автомобіля TOYOTA PRIUS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вирішили не залучати працівників поліції для складання протоколів і домовилися зустрітися для вирішення даного питання, проте, на зазначений час за домовленою адресою водій автомобіля TOYOTA PRIUS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , не було, що підтверджується копією письмових пояснень ОСОБА_2 від 18 січня 2021 року.

Відповідно до копії письмових пояснень ОСОБА_4 від 07 лютого 2020 року (копія матеріалів справи про адміністративне правопорушення) вбачається, що 07 лютого 2020 року за адресою: Київській обл., м. Ірпінь, вул. Соборна, 147 А, в нього з власником автомобіля AUDI A4, реєстраційний номер, НОМЕР_1 , сталося ДТП, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, після чого він одразу викликав поліцію, проте, по приїзду поліції інший учасник ДТП запропонував розійтися по домовленості, без участі поліції, на що він погодився, подзвонили на лінію 102 та повідомили про відмову виклику, після чого власник автомобіля AUDI A4, реєстраційний номер, НОМЕР_1 , сів в автомобіль та поїхав у невідомому напрямку.

В переліку видих (зовнішніх) пошкоджень транспортного засобу, які сталися у наслідок ДТП автомобіля TOYOTA PRIUS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вказано: переднє ліве крило, ліва задня та передня дверця, заднє крило ліве, ліве дзеркало заднього виду, про що зазначено в додатку до протоколу про адміністративне правопорушення схеми наслідків дорожньо-транспортної пригоди складеного 18 січня 2021 року.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником автомобіля TOYOTA PRIUS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .

Як вбачається з витягу з бази даних за параметрами пошуку - НОМЕР_1, поліс на транспортний засіб не знайдено, що свідчить про відсутність полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності автомобіля AUDI A4.

ОСОБА_1 21 січня 2021 року звернувся до Моторного транспортного страхового бюро України з заявою про страхове відшкодування, що підтверджується копією заяви ОСОБА_1 від 21 січня 2021 року та копією фіскального чека про направлення зазначеного листа через АТ «Укрпошта» на адресу Страхового (транспортне) страхового бюро України.

Відповідно до копії листа МТСБУ про прийняте рішення по номеру справи МТСБУ №66707 Моторним транспортним страховим бюро України було розглянуто справу щодо відшкодування шкоди, заподіяної ОСОБА_1 в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07 лютого 2020 року о 21 годині 00 хвилин за участю транспортного засобу марки TOYOTA з номерним знаком НОМЕР_2 та повідомило, що відповідно до пункту 41.1 статті 41 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 відшкодування шкоди в розмірі 34 120 (тридцять чотири тисячі сто двадцять) гривень 45 копійок.

Згідно із Актом здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АКТ 532 від 05 травня 2020 року до Наряд-заказу № НЗ 1373 від 27 лютого 2020 року сукупна вартість робіт зі здійснення відновлювального ремонту «ТОYОТА PRIUS», реєстраційний номер НОМЕР_2 , склала 56 470 (п`ятдесят шість тисяч чотириста сімдесят) гривень.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтями 28, 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 25 Закону "Про страхування" здійснення страхових виплат проводиться страховиком відповідно до договору страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката). Зазначений страховий акт складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром - особою, яка займається визначенням причин настання страхового випадку та розміру збитків, кваліфікаційні вимоги до яких встановлюються чинним законодавством) у формі, що визначається сертифікатом.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Згідно з ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність Україні» незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності-суб`єктом господарювання.

Положення ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну діяльність в Україні» поширюються на правовідносини, які виникають у процесі здійснення оцінки майна, майнових прав, що належать фізичним та юридичним особам України на території України та за її межами, а також фізичним та юридичним особам інших держав на території України та за її межами, якщо угода укладається відповідно до законодавства України, використання результатів оцінки та здійснення професійної оціночної діяльності в Україні.

Згідно з частиною четвертою статті 3 ЗУ № 2658-ІІІ, процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. У випадках самостійного проведення оцінки майна органом державної влади або органом місцевого самоврядування складається акт оцінки майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12цього Закону.

Оцінка майна проводиться на підставі договору між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна ( ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЗУ № 2658-ІІІ).

Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності несуть відповідальність за порушення вимог цього Закону в порядку, встановленому законами.

Оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону. ( ч.1, 2 ст. 32 ЗУ № 2658-ІІІ).

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності ( ч. 1 ст. 12 ЗУ № 2658-ІІІ).

Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами).

Вказаний висновок викладено в постанові Верховного Суду в справі №753/21177/16-ц від 19 вересня 2018 року.

Як вбачається з досліджених судом доказів, вартість матеріального збитку, завданий власнику автомобіля TOYOTA PRIUS, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належного позивачу, становить 56 470 (п`ятдесят шість тисяч чотириста сімдесят) гривень відповідно до Акта здачі-прийняття робіт (надання послуг) № АКТ 532 від 05 травня 2020 року до Наряд-заказу № НЗ 1373 від 27 лютого 2020 року.

Окрім того, у постанові Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 331/6395/18 зазначається, що «на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, правила відшкодування шкоди, заподіяної третій особі, встановлені у статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно з пунктом 22.1 якої у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Отже, страховик відповідача за договором страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує лише шкоду, яка визначена та оцінена у порядку, встановленому законом. Згідно зі статтями 29, 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством. Шкоду, пов`язану з утратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує. Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна від 24.11.2003 №142/5/2092). Якщо для відновлення пошкодженого у дорожньо-транспортній пригоді транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Разом з тим, суд врахувовує, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. Якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди не була застрахована та розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то у такому разі майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Отже, Верховний Суд під час розгляду подібних справ дійшов висновку, що обсяг відповідальності страховика відповідальної особи (страховика потерпілої особи, якщо страховий випадок врегульовано згідно з Положенням про ПВЗ) обмежений вимогами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на відміну від особи, яка завдала шкоду, а тому різниця невідшкодованої позивачу суми збитків має бути відшкодована саме винуватцем ДТП.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками зокрема є витрати , які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Враховуючи викладене, підлягає стягненню з відповідача матеріальна шкода у розмірі різниці між вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу та регламентною виплатою МТСБУ: 56 470 (п`ятдесят шість тисяч чотириста сімдесят) гривень (вартість відновлювального ремонту ТЗ) - 34 120 (тридцять чотири тисячі сто двадцять) гривень 45 копійок (регламентна виплата МТСБУ) = 22 349 (двадцять чотири тисячі триста сорок дев`ять) гривень 55 копійок.

Таким чином, суд вважає правильним задовольнити вимогу позивача про відшкодування матеріальної шкоди повністю в розмірі 22 349 (двадцять чотири тисячі триста сорок дев`ять) гривень 55 копійок.

Щодо стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.

За змістом статей 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

По даній справі позивач просить суд стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень. Врахувавши доводи позивача, суд приходить до висновку, що позивачу завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із пошкодженням його майна. З огляду на викладене та враховуючи, що автомобіль належний позивачу було пошкоджено в результаті дій відповідача, а пошкодження майна особи у будь-якому разі призводить до душевних страждань, пов`язаних з необхідністю вчинення відповідних дій, спрямованих на відновлення майна або інших дій, спрямованих на відновлення своїх порушених прав, то суд вважає за можливе з урахуванням обставин справи та доводів позивача про заподіяння йому моральної шкоди, стягнути з відповідача, як завдавача шкоди, на користь позивача, враховуючи вимоги розумності та справедливості, грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.

Щодо вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень, суд зазначає, що розподіл судових витрат не є позовною вимогою, має компенсаційний характер і є певною мірою відповідальністю кожної зі сторін за вчинення дій, в тому числі процесуальних, під час розгляду справи. Вирішення цього питання є обов`язком суду, яке вирішується за результатами розгляду справи в залежності від того, яке рішення приймається судом.

Стаття 137 ЦПК України детально описує порядок відшкодування та визначення вказаних витрат, зокрема: - витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (частина перша); - за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (частина друга); - для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя); - розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта); - у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята); - обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста).

Згідно із частиною третьою статті 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано копію договору про надання правової допомоги №12/02/20-ЮП/IL від 11 лютого 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Конюшком Д.Б.; копію акта виконаних робіт №1 відповідно до Договору №12/02/20-ЮП/IL від 11 лютого 2020 року від 16 червня 2021 року, згідно із яким встановлено, що правова допомога надається платно. Вартість послуг становить 9 000 (дев`ять тисяч) гривень; копію квитанції до прибуткового касового ордера згідно із яким ОСОБА_1 12 лютого 2021 року здійснив оплату в розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень на підставі Договору №12/02/20-ЮП/IL від 11 лютого 2020 року; ордер серії ВН № 019429 про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити із критеріїв реальності понесення адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, про захист прав людини заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними та неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

Дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, кількість судових засідань, присутність на них адвоката позивача, а також тривалість судових засідань, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. 259, 265, 268 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, заподіяної внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 22 349 (двадцять дві тисячі триста сорок дев`ять) гривень 55 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ) судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в розмірі 683 (шістсот вісімдесят три) гривні 45 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд заочного рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Ю.В. Кравчук