Справа № 732/1181/22
Провадження № 2/743/79/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2023 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В.,

при секретарі Нерус Н.І.,

з участю: позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 адвоката Новика М.С. (в режимі відеоконференції за допомогою системи відеоконференцзв`язку, розміщеної за посиланням vkz.court.gov.ua (електронний суд)), відповідачки за первісним позовом (позивачки за зустрічним позовом) ОСОБА_2 , представника ОСОБА_2 адвоката Похилько С.М., представника Служби у справах дітей Городнянської міської ради - Смаль Н.В. (в режимі відеоконференції з приміщення Городнянського районного суду Чернігівської області),

у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки, розглянувши цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Городнянської міської ради, про позбавлення батьківських прав та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Городнянської міської ради, про відібрання малолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить позбавити останню батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у сина позивача ОСОБА_4 та у відповідачки на той час ОСОБА_5 народився син ОСОБА_3 . 25.07.2020 ОСОБА_4 та відповідачка одружилися, після чого відповідачка змінила прізвище на ОСОБА_6 . 28.03.2022 ОСОБА_4 загинув, захищаючи Україну від збройної агресії рф. Після чого ОСОБА_3 залишився проживати у позивача та його дружини, тобто разом з дідусем та бабусею. На момент зверненням з позовом, відповідачка не цікавилася дитиною, не надавала матеріальної допомоги на її утримання, зловживає алкогольними напоями та веде антисоціальний спосіб життя. Протягом сумісного життя відповідачки з померлим ОСОБА_4 , ОСОБА_2 зловживала алкоголем, періодично не приходила додому, вчиняла сварки, свідками яких були діти, грубо поводилася з дітьми та матеріально не забезпечувала сім`ю. Тому, оскільки ОСОБА_2 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків щодо свого сина ОСОБА_3 , то позивач просить позбавити її батьківських прав.

01.03.2023 до Ріпкинського районного суду Чернігівської області від ОСОБА_2 надійшов відзив на позов, в якому вона заперечує проти задоволення позову. Суть заперечень зводиться до того, що після смерті її чоловіка та батька дитини ОСОБА_4 , син залишився проживати разом з нею, але восени 2022 року всупереч її волі ОСОБА_3 забрав проживати до себе позивач. Також, вказує, що обставини на які посилається позивач нічим не підтверджуються. Навпаки з відповіді на лист КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» вбачається, що ОСОБА_2 за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення не зверталася та не стоїть на обліку як особа, що зловживає алкогольними напоями. 26.10.2022 нею був придбаний будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1 , та зроблено в ньому ремонт. Службою у справах дітей Городнянської міської ради 08.02.2023 складно акт обстеження умов проживання за фактичним місцем її проживання за вищевказаною адресою, відповідно до якого « ОСОБА_2 має охайний вигляд, має намір стати на облік в ЦЗ, а дитина (старший син) доглянутий». Тому, відповідачка не вбачає підстав для позбавлення її батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , а навпаки, незважаючи на всі пережиті події, взяла себе в руки та дбає і піклується про своїх дітей, забезпечуючи їх всім необхідним.

28.02.2023 на адресу суду від відповідачки надійшов зустрічний позов до ОСОБА_1 , у якому просить негайно відібрати малолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та повернути його їй. Вимоги обґрунтовані тим, що 25.07.2020 між відповідачкою та ОСОБА_4 було укладено шлюб. Раніше ІНФОРМАЦІЯ_1 у у ОСОБА_4 та у відповідачки на той час ОСОБА_5 народився син ОСОБА_3 . 28.03.2022 ОСОБА_4 загинув під час бою з диверсійною розвідувальною групою противника в м. Чернігові. Після смерті ОСОБА_4 , їхній син ОСОБА_3 залишився проживати разом з ОСОБА_2 , але восени 2022 року ОСОБА_1 , всупереч волі позивачки забрав її сина проживати до себе. ОСОБА_3 зареєстрований за однією адресою з позивачкою, а тому після смерті ОСОБА_4 мав залишилися проживати разом з нею. Ні орган опіки та піклування, ні судом не приймалося рішення про передачу ОСОБА_3 для проживання до ОСОБА_1 26.10.2022 позивачкою був придбаний будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1 , та зроблено в ньому ремонт. Позивачка має належні умови проживання для свого сина, про що Службою у справах дітей Городнянської міської ради 08.02.2023 складено відповідний акт обстеження. ОСОБА_2 неодноразово зверталася до ОСОБА_1 з вимогою поспілкуватися зі своїм сином, проте ОСОБА_1 їй було відмовлено, що порушує її права як матері. Крім того, ОСОБА_1 постановою Городнянським районним судом Чернігівської області від 03.02.2011 було притягнено до відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, постановою від 03.09.2014 за ст. 173 КУпАП та постановою від 16.05.2015 справу про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 було закрито на підставі ст. 38 КУпАП, проте за змістом постанови він вчинив насильство в сім`ї. Тому, оскільки, на думку позивачки, відповідач незаконно утримує її сина у себе, то звернулася до суду з зустрічним позовом.

Від ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на зустрічний позов, в якому останній заперечує щодо задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , посилаючись на те, що висновком Органу опіки та піклування Городнянської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , затверджений рішенням виконкомом Городнянської міської ради від 19.01.2023 №20, вбачається, що у серпні 2022 року на ОСОБА_2 двічі було складено протокол за ч. 1 ст. 184 КУпАП, у зв`язку з тим, що остання перебувала в стані алкогольного сп`яніння та ухилилася від виконання батьківських обов`язків. З нею неодноразово проводилися профілактичні бесіди щодо недопущення нехтування своїми батьківським обов`язками, але ОСОБА_2 їх ігнорувала. Також, вказано, що ОСОБА_2 з серпня 2022 року і до січня 2023 року не здійснювала спроб організувати спільне проживання разом з сином, не цікавилася його життям та не відвідувала його. Натомість ОСОБА_2 намагалася влаштувати своє особисте життя, що підтверджується викладеними нею фотознімками в соцмережі, вживала алкогольні напої, в результаті чого на неї було складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Обставини викладені у зустрічному позові, на думку ОСОБА_1 , не свідчать про намір ОСОБА_2 піклуватися та дбати про свого сина, а навпаки син служить знаряддям для отримання додаткових джерел доходів.

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 24.03.2023 зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - адвокат Новик М.М. у судовому засіданні просив задовольнити первісний позов у повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову, з підстав викладених у позовній заяві та відзиві на зустрічний позов.

Відповідачка за первісним позовом (позивачка за зустрічним позовом) та її представник адвокат Похилько С.М. у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та у зустрічній позовній заяві.

Представник Служби у справах дітей Городнянської міської ради у судовому засіданні підтримала первісний позов, просила його задовольнити та заперечувала щодо зустрічного позову, з підстав, викладених у висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Органу опіки та піклування Городнянської міської ради.

Заслухавши пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

З матеріалів справи встановлено, що 25.07.2020 між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого, відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер.

У судовому засіданні було встановлено, що після смерті ОСОБА_4 , його батько ОСОБА_1 забрав свого онука ОСОБА_3 від ОСОБА_2 до себе та проживає разом з ним за адресою: АДРЕСА_2 .

Як вказав позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) у судовому засіданні, підставою для відібрання свого онука у його невістки ОСОБА_2 стала незадовільна поведінка останньої по відношенню до свого сина ОСОБА_3 , а саме те, що вона вживає алкогольні напої, веде антисоціальний спосіб життя та не дбає про дитину. Внаслідок чого ОСОБА_1 звернувся до Органу опіки та піклування Городнянської міської ради з приводу позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Органом опіки та піклування Городнянської міської ради було прийнято висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дитини ОСОБА_3 , який затверджено рішенням виконкомом Городнянської міської ради №20 від 19.01.2023.

Підставами для прийняття вказаного висновку стало те, що відносно ОСОБА_2 неодноразово складалися протоколи за порушення нею ст. 184 КУпАП, остання ігнорувала профілактичні бесіди з приводу зловживання алкогольними напоями та ухилення від виконання нею батьківських обов`язків, із серпня 2022 і до січня 2023 року ОСОБА_2 не здійснювала спроб організувати спільне проживання з сином ОСОБА_3 , не цікавилася його життям, не відвідувала сина.

Викладене частково підтверджується постановами Городнянського районного суду Чернігівської області від 15.09.2022 та 14.10.2022, якими ОСОБА_2 визнано винною та притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у виді попередження.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України).

За ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У ст. 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду із позовною вимогою про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, ОСОБА_1 посилавсь, на те, що остання самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків.

Статтею 19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч. 1 ст. 164 СК України.

У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками».

Подібні правові висновки щодо застосування відповідних норм СК України викладені у постановах Верховного Суду: від 23 січня 2020 року в справі № 755/3644/19, від 23 червня 2021 року в справі № 953/17837/19.

У постанові Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 643/7876/18 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватись вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Європейський суд з прав людини СПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини.

Під час розгляду справи судом не встановлено, що ОСОБА_2 самоусунулася від виконання батьківських обов`язків, тобто, що вона систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Натомість згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку від 26.10.2022 ОСОБА_2 придбала будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки КНП «Чернігівська обласна психоневрологічна лікарня» ОСОБА_2 за медичною допомогою в диспансерне наркологічне відділення не зверталася.

Згідно актів обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 від 08.02.2023, 24.02.2023, 13.06.2023 умови проживання задовільні, будинок відремонтований, наявна побутова техніка, двоповерхове дитяче ліжко, дитячий одяг згідно сезону, продуктами харчування родина забезпечена в повному обсязі, для розвитку та навчання дитини створені всі належні умови, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , доглянутий, сама ОСОБА_2 має охайний вигляд не зловживає алкогольними напоями та має гарні стосунки зі старшим сином.

Крім того, у судовому засіданні представник Служби у справах дітей Городнянської міської ради - Смаль Н.В. вказала, що ОСОБА_2 виправилася, веде порядний спосіб життя та підтвердила обставини, викладені в актах обстеження умов проживання сім`ї ОСОБА_2 .

Відтак, наведені обставини протирічать висновку Органу опіки та піклування Городнянської міської ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно її дитини ОСОБА_3 , який затверджено рішенням виконкомом Городнянської міської ради №20 від 19.01.2023, та з яким не погоджується суд.

Враховуючи вищенаведене, суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідності застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Вирішуючи зустрічний позов, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 до моменту відібрання його ОСОБА_1 проживав за однією адресою з матір`ю ОСОБА_2 .

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до ОСОБА_1 з проханням надати їй можливість бачитися з сином ОСОБА_3 , але останній відмовляв.

Згідно зі ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам. Системний аналіз вказаної норми у контексті наявності спору батьків щодо місця проживання дитини дозволяє дійти висновку, що положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання.

Аналогічний правовий висновок висловлено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19).

Відібрання дитини у контексті статті 162 СК України - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку потрібно виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати, проте з урахуванням права кожного з батьків та добросовісної поведінки батьків задля дотримання прав дитини та кожного з них.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд не вбачає правових підстав у ОСОБА_1 для самовільної зміни місця проживання ОСОБА_3 , що слугує підставою для захисту прав ОСОБА_2 .

Отже, суд дійшов висновку про задоволення зустрічного позову та відібрання малолітнього ОСОБА_3 у ОСОБА_1 та повернення його матері ОСОБА_2 .

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах, зокрема про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено, то суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_1 на її користь 1073,60 грн. в рахунок відшкодування витрат понесених на сплату судового збору.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні цивільного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Городнянської міської ради (м. Городня Чернігівської області, вул. Троїцька, буд. 13, ), про позбавлення батьківських прав відмовити.

Зустрічний цивільний позов ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей Городнянської міської ради (м. Городня Чернігівської області, вул. Троїцька, буд. 13, ), про відібрання малолітньої дитини задовольнити.

Відібрати малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , та передати матері ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Допустити негайне виконання рішення в частині відібрання дитини і повернення її матері.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 30 червня 2023 року.

Суддя О.В. Павленко