ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м.Суми

Справа №591/2974/23

Номер провадження 22-ц/816/1032/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Кондратенком Максимом Миколайовичем,

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 18 квітня 2023 року у складі судді Сидоренко А.П., постановлену у м.Суми,

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргових зобов`язань спільним майновим зобов`язанням подружжя, встановлення факту повернення грошових коштів та стягнення боргового зобов`язання,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив ухвалити рішення, яким: визнати боргові зобов`язання в розмірі 30000 доларів США, 188908 грн 00 коп. спільним майновим зобов`язанням подружжя; встановити факт повернення ОСОБА_2 боргу в сумі 30000 доларів США та 188908 грн 00 коп. після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у порядку зворотної вимоги (регресу) 15000 доларів США, 94454 грн 00 коп. боргового зобов`язання за договором позики; визнати кошти в сумі 7000 доларів США спільним майном подружжя та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3500 доларів США.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 18 квітня 2023 року справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання боргових зобов`язань спільним майновим зобов`язанням подружжя, встановлення факту повернення грошових коштів та стягнення боргового зобов`язання передано на розгляд до Ковпаківського районного суду м. Суми.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Кондатенка М.М., подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити до Зарічного районного суду м Суми для продовження розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що починаючи з 30 січня 2018 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , а з листа ЦНАП у м. Суми від 07 листопада 2022 року їй стало відомо, що за заявою власника ОСОБА_2 її було знято з реєстраційного обліку. Тобто, починаючи з 27 жовтня 2022 року вона не має зареєстрованого місця проживання, а останнім місцем реєстрації та місцем проживання відповідача є АДРЕСА_1 , а тому спір територіально підсудний саме Зарічному районному суду м. Суми.

У письмових поясненнях представник ОСОБА_1 адвокат Кондратенко М.М. додатково зазначив, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 була вимушена разом із дітьми виїхати до своєї матері, яка проживає за адресою АДРЕСА_2 де проживала не тривалий час , а потім в 2022 році повернулась за адресою реєстрації АДРЕСА_1 . Станом на час подання позову , а саме 27.02.2023 ОСОБА_1 фактично проживала за адресою АДРЕСА_1 , що є останнім місцем її проживання, але 24.05.2023 ОСОБА_2 змінив замки в квартирі та не надав їй та їх дітям ключі і тому вони не змогли потрапити до квартири. Дана обставина встановлена постановою в справі про адміністративне правопорушення від 12.06.2023 № 591/4365/23 Зарічного районного суду м.Суми щодо притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП за домашнє насильство . Тому ОСОБА_1 з 24.05.2023 вимушена була знову переїхати проживати до квартирі матері за адресою АДРЕСА_2 , але посилаючись на ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зазначена адреса не може вважатися місцем перебування ОСОБА_1 , оскільки вона там проживає менше пів року.

Представником ОСОБА_2 адвокатом Четвертак Л.В. подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на те, що місцем фактичного проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_2 , що відноситься до юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми, тому просить ухвалу суду залишити без змін, а доводи апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

За змістом пункту 9 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду може бути оскаржена в апеляційному порядку ухвала суду першої інстанції щодо передачі справи на розгляд іншого суду.

Згідно з ч. 2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За таких обставин розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Передаючи справу на розгляд до іншого суду, суд першої інстанції виходив з того, що за отриманими відомостями вставлено місце реєстрації відповідача, що відноситься до Ковпаківського району м. Суми.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, з огляду на таке.

Так, відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права (частина 1 статті 8 Конституції України). Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

За загальним правилом, визначеним статтю 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом, а позови до юридичних осіб - за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 10 статті 28 ЦПК України визначено, що позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу (ч. 9 ст. 187 ЦПК України).

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд має дослідити питання належності спору до юрисдикції суду, в тому числі й щодо територіальної юрисдикції (підсудності).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

З матеріалів справи вбачається, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 вказував на те, що відповідач ОСОБА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 1).

На виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, суд першої інстанції звернувся до Управління «Центр надання адміністративних послуг у м. Суми Сумської міської ради» з запитом щодо інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача (а.с. 39). Відповідно до наданої інформації, місце проживання ОСОБА_1 у м. Суми не зареєстровано (а.с. 41).

З інформації, отриманої з Єдиного державного демографічного реєстру ОСОБА_1 значиться зареєстрованою з 25 липня 2017 року за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 43).

Разом з тим, згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої 07 жовтня 2021 року Управлінням «Центр надання адміністративний послуг м. Суми» Сумської міської ради, ОСОБА_1 з 30 січня 2018 року і по дату видачі цієї довідки була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 79).

27 жовтня 2022 року, на підставі поданої ОСОБА_2 заяви власника житла про зняття особи із задекларованого/зареєстрованого місця проживання, ОСОБА_1 була занята із зареєстрованого місця проживання (а.с. 81).

Тобто, з вказаного слідує, що станом на час звернення до суду з позовом, місце проживання ОСОБА_1 не зареєстровано, а тому справа підлягає розгляду за останнім зареєстрованими місцем проживання чи перебування ОСОБА_1 , яким є АДРЕСА_1 , що відноситься до юрисдикції Зарічного районного суду м. Суми.

Відхиляючи доводи позивача про підсудність справи саме Ковпаківському районному суду м. Суми, колегія суддів бере до уваги таке.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч. 1 ст. 29 ЦК України).

За приписами ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Визначення термінів «місце перебування» та «місце проживання» міститься в ст. 3 вказаного Закону. Так, місцем перебування є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Реєстрація полягає у внесенні інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.

Механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів визначений Порядком декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженими постановою КМУ від 07 лютого 2022 року №265.

У пункті 3 вказаного Порядку зазначено, що декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Тобто, виходячи з положень ст.ст. 27, 28 ЦПК України при визначенні територіальної підсудності справи, визначальним є саме зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання чи перебування відповідача, а не її фактичне проживання.

З огляду на викладене, оскільки останнім зареєстрованим місцем проживання відповідача є саме на території юрисдикції Зарічного районного суду м. Суми, тому відсутні правові підстави для передання справи до Ковпаківського районного суду м. Суми.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Встановивши, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, апеляційний суд дійшов висновку про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником - адвокатом Кондратенком Максимом Миколайовичем, задовольнити.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 18 квітня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до Зарічного районного суду м. Суми.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко