Справа № 461/4829/22
Провадження № 2/461/198/23
Галицький районний суд м.Львова
головуючого судді Радченка В.Є.
при секретарі Бобик Д.Л.
представника позивача ОСОБА_1
відповідачки- ОСОБА_2
представника відповідачки- ОСОБА_3
розглянувши заяву позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору дарування квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання (поновлення) права користування квартирою,-
В провадженні Галицького районного суду м. Львова перебуває відповідна цивільна справа.
В судовому засіданні 10.07.2023 р. представник позивача подав суду заяву про вжиття додаткових заходів забезпечення позову. Заяву обгрунтовує тим, що відповідачі намагались виселити позивача з житла і зробити ремонт в цьому житлі. Таким чином, на думку позивача, існує реальна загроза, що його до розгляду вищезгаданої справи по суті може бути виселено з спірної квартири, яка є єдиним його житлом, та/чи створено умови, внаслідок яких він не матиме можливості проживати у спірній квартирі. Це призведе до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Тому вважає, що суду слід вжити додаткові заходи забезпечення позову у цій справі та просить:
- заборонити відповідачам та іншим особам виселяти ОСОБА_4 , з квартири АДРЕСА_1 до розгляду цієї справи по суті (набрання рішення суду у цій справі законної сили);
- заборонити відповідачам та іншим особам робити ремонт у квартирі АДРЕСА_1 до розгляду цієї справи по суті (набрання рішення суду у цій справі законної сили);
- заборонити відповідачам та іншим особам виносити будь-які речі з квартири АДРЕСА_1 до розгляду цієї справи по суті (набрання рішення суду у цій справі законної сили).
В судовому засідання представник позивача просив заяву задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник заперечили проти такої заяви, вважаючи її необгрунтовано..
Дослідивши матеріали цивільної справи та заслухавши учасників, суд приходить до наступного висновку.
Позивачем до подання цього позову до Галицького районного суду м.Львова було подано в суд заяву про вжиття заходів забезпечення позову.
Ухвалою судді Галицького районного суду м.Львова Мисько Х.В. від 14.09.2022 року цю заяву було задоволено: накладено арешт на об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_1 з внесеними ухвалою від 16.09.2022 року виправленням описок в ухвалі від 14.09.2022 року, заборонено суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .
Питання щодо заборони виселення позивача з цієї квартири, у цій ухвалі не було вирішено.
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;
2) забороною вчиняти певні дії;
3) встановленням обов`язку вчинити певні дії;
4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;
5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;
6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;
7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору;
8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;
9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;
10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Згідно з преамбулою постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Частина 3 ст.150 ЦПК України передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Відповідно до ч. 10 ст. 150 ЦПК України, не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність.
В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що невжиття заходів забезпечення позову у вищевказаній справі істотно утруднить виконання рішення суду при задоволенні позову та буде порушено право позивача на житло.
Суд не погоджується з цими доводами позивача з наступних підстав. Відповідач на цей час має право власності на житло, яке зареєстроване в установленом законом порядку. Питання недійсності договору дарування судом буде перевірено та йому буде надано оцінку в остаточному судовому рішенні. Висловлюючись про вищезазначені питання суд може допустити висловлювання з приводу майбутнього судового рішення, що буде порушенням принципу об*єктивності. Заборона виселяти чи робити ремонт, заборона виносити речі з квартири може бути неспівмірним із заявленими позивачем вимогами. Позивач не довів, що така заборона може утруднити, або зробити неможливим виконання рішення. Судом вже було заборонено суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 . Ці заходи забезпечення є співмірними та пропорціональними позовним вимогам, їх достатньо для захисту прав позивача. Вжиття додаткових заходів забезпечення може порушити права відповідачів на належне користування майном та житлом. Тому суд вважає, що співмірності відповідних додаткових заходів із передбачуваним порушенням прав позивача позивачем не доведено.
Суд, також враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.
За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та доказів, враховуючи вищевикладені приписи законодавства, передбачених законом підстав для задоволення заяви немає. Тому суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви.
Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, -
У задоволенні заяви позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання частково недійсним договору дарування квартири, витребування майна із чужого незаконного володіння, визнання (поновлення) права користування квартирою- відмовити.
Ухвала може бути повністю або частково оскаржена в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Суддя В.Є. Радченко