РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

07.07.2023

Справа № 522/2805/23

Провадження № 2/522/3036/23

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання - Кніш Д.А.

розглянув у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості.

ВСТАНОВИВ:

08.02.2023 АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 .

Позивач просить суд стягнути з відповідача 62 961,60 грн. заборгованості за період з 30.01.2020 по 30.06.2021, яка складається з 44 799,60 грн. - інфляційних втрат, 18 162,00 грн. - 3% річних

09.03.2023 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

Позовна заява вмотивована тим, що ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням зобов`язань по кредитному договору № б/н, укладеному 24.10.2013 з АТ КБ «Приватбанк», має заборгованість за період з 30.01.2020 по 30.06.2021 у вигляді штрафних санкцій (3% річних) у сумі 18 162,00 грн. та у вигляді інфляційних нарахувань у сумі 44 799,60 грн.

Відзив на позов не подавався.

Представник позивача просив справу розглядати за його відсутності.

Відповідач повідомлявся про розгляд справи за місцем його реєстрації. До суду повернулись поштові відправлення з причин закінчення терміну зберігання.

На підставі ч. 4 ст. 223 ЦПК України, за сукупністю підстав, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Судом встановлено фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 24.10.2013, згідно з якою отримав кредит у розмірі 400 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Заочним рішенням Приморського районного суду від 11.03.2020 (справа №522/2049/19) стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 403 600 грн. за кредитним договором № б/н від 24.10.2013. Рішення суду набрало законної сили.

Висновки суду.

Предметом позову є стягнення на підставі статті 625 ЦК України 3% річних ті інфляційних втрат, нарахованих боржнику ОСОБА_1 за період з 30.01.2020 по 30.06.2021 за невиконання грошового зобов`язання боржником.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц).

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу I книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Стаття 625 ЦК України поширюється на всі види грошових зобов`язань, яке може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 ЦК і статті 230 Господарського кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Верховного Суду (від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17, від 26.04.2017 у справі №918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач мав кредитні зобов`язання перед АТ КБ «Приватбанк» та з нього рішенням суду від 11.03.2020 стягнуто заборгованість за невиконання цих кредитних зобов`язань.

З огляду на те, що ОСОБА_1 порушив кредитні зобов`язання, в позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення згідно з вимогами ст. 625 ЦК України.

Згідно з ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження обставин, якими сторони обгрунтовують свої вимоги чи заперечення, вони повинні надати належні, допустимі, достовірні та достатні докази.

В даному випадку, на підтвердження суми заборгованості позивач надає розрахунок нарахування інфляційних втрат та 3% річних по клієнту ОСОБА_1 (а.с.35).

Однак, наданий позивачем розрахунок нарахування інфляційних втрат та 3% річних по клієнту ОСОБА_1 не є належним та допустимим доказом, оскільки він не підписаний посадовими особами позивача, які мають право підписувати такі документи. Зазначений розрахунок не містить навіть імені та посади особи, яка його склала.

Крім того, в даному розрахунку, інфляційні втрати та 3% обраховуються, виходячи із суми боргу в розмірі 403 600 грн. починаючи з 31.01.2020, тобто з тієї дати, станом на яку ще не існувало рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_1 , яке ухвалено судом лише 11.03.2020.

Також, нарахування 3 % річних та інфляційних втрат починається з 31.01.2020, що виходить за межі трирічного строку позовної давності для даних вимог, оскільки позивач звернувся до суду лише 08.02.2023.

Будь-яких інших доказів щодо визначення суми заборгованості позивачем суду не надано.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову з задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 263-265, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини, в той же строк з дня складання повного судового рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текс рішення складено 10.07.2023.

Суддя Ярема Х.С.