П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2023 року м. Київ

Справа № 361/9428/20

Провадження: № 22-ц/824/7996/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Петришин Н.М.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Писаного Віктора Григоровича, Акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про скасування реєстрації права власності на нерухоме майно,

у с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 22 серпня 2006 року між нею та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір, додаткова угода до кредитного договору та іпотечний договір.

За умовами кредитного договору та відповідних додатків до нього, ПАТ «Уксоцбанк» зобов`язалось надати позивачу кредит у сумі 35 000, 00 доларів США, згідно укладеного договору іпотеки, іпотекодавець передає в іпотеку власне нерухоме майно, а саме: будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами загальною площею 87,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вартість предмета іпотеки на той час становила 227 250,00 грн., що за офіційним курсом гривні до долара США, складало еквівалент 45 000,00 доларів США.

Вказувала на наявність між сторонами спору про стягнення заборгованості за кредитним договором. 12.11.2020 року їй стало відомо, що приватний виконавець Кравець В.В. виніс постанову від 16.12.2019 про арешт іпотечного майна, що належало їй, ОСОБА_1 , а приватний нотаріус Броварського міського нотаріального округу Київської області Писаний В.Г. безпідставно видав свідоцтво від 22.10.2020 року, яке засвідчує, що право власності на вказане вище нерухоме майно належить фізичній особі ОСОБА_2 на підставі акту про реалізацію предмета іпотеки від 12.10.2020, складеного приватним виконавцем Кравцем В.В..

Зазначала, що реєстрація права власності відбулась не зважаючи на те, що все нерухоме майно на момент вчинення приватним нотаріусом Писаним В.Г. реєстрації перебувало під арештом. Окрім того, при внесенні запису про право власності приватний нотаріус не з`ясував наявність у спірному будинку належним чином зареєстрованих та проживаючих разом з позивачем двох малолітніх дітей, що призвело до порушення майнових прав позивача та прав малолітніх дітей.

За викладених обставин, просила визнати протиправним рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно - приватного нотаріуса Броварського міського нотаріального округу Київської області Писаного Віктора Григоровича про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про право власності: 38797639 від 22.10.2020 щодо будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 ; визнати протиправним та скасувати внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про право власності: 38797639 від 22.10.2020 щодо будинку АДРЕСА_1 , зареєстрований за ОСОБА_2 ; визнати протиправним та скасувати свідоцтво про право власності, видане приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Писаним Віктором Григоровичем, 22.10.2020 за реєстровим номером 1595.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2023 рокупозов залишено без задоволення.

Не погодившись із таким судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що банк не надав їй та суду обґрунтований та зрозумілий розрахунок розміру заборгованості, що вказує на відсутність такої заборгованості. Зауважувала, що вартість, за якою реалізовано предмет іпотеки, є неспіврозмірною з реальною ринковою вартістю. Вказувала і на те, що суд не звернув уваги на численні порушення вимог законодавства при вчиненні відповідачем реєстраційних дій відносно спірного нерухомого майна, зокрема, посилалась на порушення прав її малолітніх дітей, перебування майна під арештом та на те, що нерухоме майно виступало в якості забезпечення її зобов`язань за споживчим кредитом в іноземній валюті.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 11 квітня 2023 року відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні адвокат Воронін О.М. в інтересах АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_2 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, судова повістка ОСОБА_1 була направлена за адресою, вказаною нею в апеляційній скарзі, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вислухавши думку представника АТ «Сенс Банк» та ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 22.08.2006 року між ОСОБА_3 та АКБСР «Укрсоцбанк» укладено кредитний договір № 410/146/06-Ж, відповідно до умов якого банк надав позивачці кредит у сумі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) доларів США на умовах, передбачених цим договором.

Для забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між банком та позивачкою укладено іпотечний договір від 22.08.2006 №06/І-130, відповідно до предмету якого позичальник, як іпотекодавець, передав в іпотеку банку нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: будинок з усіма надвірними будівлями та спорудами, земельну ділянку площею 0,0657 га для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських будівель та веденню особистого підсобного господарства.

28.03.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4913, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором.

Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. на підставі вищевказаного виконавчого напису винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження іпотечне майно передано до ДП «СЕТАМ» на реалізацію.

Відповідно до протоколу проведення електронних торгів №504533 від 01.10.2020 електронні торги відбулись, що підтверджується копією постанови про закінчення ВП та копією електронного протоколу. Переможець торгів - ОСОБА_2 .

22 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Писаним В.Г. посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

16 листопада 2020 року депутатом Броварської міської ради Черепейніком Л.В. складено акт обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого за вказаною адресою проживають: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності спірного майна здійснено правомірно у зв`язку з купівлею майна з публічних торгів, а оспорювання свідоцтва про право власності, яке видане на підставі акта про реалізацію предмета іпотеки, без оскарження прилюдних торгів, є неналежним способом захисту порушених прав позивача.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з положеннями статті 328 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент звернення з позовом до суду) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та мирно володіти своїм майном; право приватної власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Відповідно до частини першої статті 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (частини перша та друга статті 319 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Відмова у державній реєстрації права на нерухомість, ухилення від реєстрації, відмова від надання інформації про реєстрацію можуть бути оскаржені до суду. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до частини першої статті 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Передання майна полягає у переході його з володіння однієї особи (яка втрачає володіння) до іншої (яка його набуває).

Відповідно до частини четвертої статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Як було вірно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_2 набув право власності на спірне нерухоме майно за результатами проведення електронних торгів щодо реалізації іпотечного майна.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності проводиться, зокрема, на підставі виданого нотаріусом свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікатів.

Так, процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги. Такі висновки сформульовані у пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19).

Правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема, на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Суд першої інстанції вірно зауважив, що ОСОБА_1 не оспорює проведення електронних торгів, за результатами яких ОСОБА_9 набув право власності на спірне нерухоме майно.

ОСОБА_1 , як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі, посилалась на наявність обставин, які можуть вказувати на наявність порушень, допущених приватним виконавцем при здійсненні підготовчих дій з метою проведення прилюдних торгів, визначення вартості чи оцінки майна та при зверненні стягнення на спірне майно.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 26 вересня 2019 року (справа №607/10379/17) зазначено, що порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом № 606-XIV, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо, підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статтями 55, 85), та згідно зі статтею 181 КАС України у цій частині спір розглядається в порядку адміністративного судочинства.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19).

При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18, пункт 5.6).

Отже, враховуючи, що правочин, на підставі якого ОСОБА_2 набув право власності на спірне нерухоме майно, є дійсним, вимоги ОСОБА_1 про визнання рішення державного реєстратора протиправним та скасування внесеного запису про право власності на спірне майно з підстав, зазначених в позові, не відповідають належному способу захисту у цій справі.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав також є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Викладене узгоджується із правовим висновком, висловленим у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 3 листопада 2021 року у справі № 539/4400/19 (провадження № 61-15028св20), у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі 759/6680/14-ц (провадження № 61-6374св20)

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2023 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

В.В. Соколова