Провадження № 2/752/1370/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29.06.2023 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Мазура Ю.Ю.,

при секретарі - Луценко А.В.,

за участю сторін:

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3 ,

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_5 про стягнення боргу у розмірі 3358060,80 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 14.06.2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу передано на розгляд до Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.09.2019 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу до судового розгляду по суті.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 26.11.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 02.06.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У липні 2021 року вищезазначена цивільна справа надійшла на адресу Голосіївського районного суду м. Києва.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 07.07.2021, прийнято провадження до розгляду та призначено підготовче засідання.

В обґрунтування позову позивач вказував, що 27.12.2014 ОСОБА_5 отримав у позику від ОСОБА_1 кошти в сумі 100000 доларів США під 18% річних, строком на один рік - до 27.12.2015. Відповідачем в момент отримання позики була власноруч складена розписка. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання і сплачував відсотки за користування запозиченими коштами до червня 2015. В червні 2015 відповідач повідомив, що не буде більше сплачувати відсотки, а лише основну суму боргу, таким чином з червня по жовтень 2015 він частково повернув запозичені кошти у розмірі 26000 доларів США. Після жовтня 2015 відповідач сплачував ні основну суму боргу, ні відсотки.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідача суму грошових коштів 3358060,80 грн. та судовий збір.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу до судового розгляду по суті.

В судове засідання з`явився позивач та його представник, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі. Представник позивача надала оригінал розписки від 27.12.2014, за якою ОСОБА_5 отримав у позику від ОСОБА_1 кошти в сумі 100000 доларів США під 18% річних, строком на один рік - до 27.12.2015

Відповідач та представник відповідача з`явилися в судове засідання, просили відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 зазначив, що приблизно у 2017 році познайомився зі ОСОБА_7 та виникло питання про повернення коштів стосовно ОСОБА_3 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зробили між собою договір, що у випадку, якщо ОСОБА_6 забирає кошти, то зі всієї суми повертає ОСОБА_1 частину коштів. Влітку ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зустрілися та нотаріально оформили довіреність щодо повноважень, а стосовно повернення коштів написали розписку офіційно не завірену. ОСОБА_6 зазначив, що йому було передано 74000 доларів США та проценти. Зауважив, що він ОСОБА_1 кошти не передавав.

Заслухавши позивача та його представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв`язку, об`єктивно оцінивши усі наявні докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, суд, приходить до висновку, що в задоволенні позову слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 27.12.2014 ОСОБА_5 отримав у позику від ОСОБА_1 кошти в сумі 100000 доларів США під 18% річних, строком на один рік - до 27.12.2015.

Станом на момент подачі позову до суду сума боргу не повернута.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16.03.2020 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу - відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 26.11.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення; рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 березня 2020 року залишено без змін.

Постановою Верховного суду від 02.06.2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 16 березня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 26 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Положеннями ч. 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Положеннями ч. 2 ст. 1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним, зокрема і з моменту передання грошей. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що узгоджується з вимогами положення ч. 1 ст. 1047 ЦК України.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 статті 598 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договорами позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

За своєю суттю розписка про тримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

При цьому, факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити позикодавця, а також, що позичальник зобов`язується повернути позику.

Згідно ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

В постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 зазначено, що «відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання».

Постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки».

Статтею 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача, кредитора, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Представником позивача в судовому засіданні надано оригінал розписки від 27.12.2014, за якою ОСОБА_5 отримав у позику від ОСОБА_1 кошти в сумі 100000 доларів США під 18% річних, строком на один рік - до 27.12.2015.

Суд звертає увагу на те, що саме оригінал розписки свідчить про невиконання відповідачем умов договору.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 12.11.2020 у справі № 154/3443/18 (провадження № 61-6026св20).

Таким чином, основна сума боргу за розпискою від 27.12.2014 становить 74000 доларів США. Проценти за користування позикою, які відповідач мав сплачувати позивачу щомісячно, становлять 1,5% відсотка щомісячно: 74000 / 100 х 1,5 = 1110 доларів США в місяць.

З моменту, коли відповідач перестав сплачувати позивачеві відсотки за користування отриманими в позику коштами (червень 2015) по 18.12.2018 минуло 42 календарні місяці. Таким чином сума коштів, є невиплаченими відповідачем процентами за вказаний період становить 42 х 1110 = 46620 доларів США.

Розмір неповернутої відповідачем суми позики та розмір невиплачених відповідачем процентів за користування позикою становлять загальну суму коштів у розмірі 74000 + 46620 = 120620 доларів США.

На момент подання цієї позовної заяви (17 грудня 2018) 120620 доларів США по встановленому Національним банком України офіційному курсу гривні до іноземної валюти долара США становить: 120620 х 27,84 грн. = 3358060,80 грн.

Згідно з ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв`язку, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, підлягає задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу - задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) суму грошових коштів у розмірі 3358060 (три мільйони триста п`ятдесят вісім тисяч шістдесят) грн. 80 коп.

Стягнути зі ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 8810 (вісім тисяч вісімсот десять) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Суддя Ю.Ю. Мазур