КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023року місто Київ

Справа №761/26311/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16653/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді Желепи О. В.

суддів: Мазурик О. Ф., Немировської О. В.

за участю секретаря судового засідання Рябошапка М. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року про забезпечення позову та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року про заміну одного заходу забезпечення іншим (постановлені у складі судді Романишена І. П.)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про сплату аліментів на утримання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів та встановлення нового розміру аліментів

ВСТАНОВИВ

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь: заборгованість зі сплати аліментів за договором між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 15.05.2018 року за період з 05.05.2019 року по 05.07.2023 року у розмірі 1 246 163 грн 45 к.; заборгованість з витрат на оздоровлення за договором між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 15.05.2018 року за період з 05.05.2019 року по 05.07.2023 року у розмірі 391 710 грн 00 к.; неустойку (пеню) за прострочення виплати аліментів за договором між батьками про сплату аліментів на утримання дітей від 15.05.2018 року за період з 05.05.2019 року по 05.07.2023 року у розмірі 9 417 258 грн 61 к.

Ухвалою суду від 22.09.2023р. відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у вигляді заборони вносити будь-які зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо будь-якого нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 .

28вересня 2023 року до суду повторно надійшла заява позивача про забезпечення позову.

Необхідність забезпечення позову обґрунтована тим, що відповідачем 20.09.2023р. був укладений договір дарування квартири, яким останній подарував належну йому квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 своїй доньці від іншого шлюбу - ОСОБА_3 , 21.09.2023 року був укладений договір дарування земельної ділянки, яким відповідач подарував належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 0:01:051:0159, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 своїй донці від іншого шлюбу - ОСОБА_3 . Заявник також вказує, що на праві власності відповідачу належить 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . В свою чергу, за інформацією, відомою позивачу поки ця 1/2 частина квартири не відчужена відповідачем.

З огляду на викладене сторона позивача важає, що існує досить висока імовірність подальшого вчинення відповідачем дій які ускладнять або взагалі унеможливлять виконання рішення суду по даній справі, а саме: відчуження майна, що належить відповідачу на праві приватної власності, а тому представник позивача повторно звертається до суду з клопотанням про застосування заходів забезпечення позову.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Забороненосуб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам Міністерства юстиції України та його територіальних органів, іншим органам чи посадовим особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

07 листопада 2023 року до Шевченківського районного суду міста Києва надійшла заява представника ОСОБА_2 про заміну одного заходу забезпечення іншим.

Заява обґрунтована тим, що листом за вих. №074/07/1-2709 від 23.10.2023р. Департаментом з питань реєстрації було повідомлено представника ОСОБА_2 про те, що у зв`язку із тим, що в ухвалі суду від 29.09.2023р. не вказано тип та адреса майна, щодо якого заборонено вносити зміни, її технічно неможливо прийняти до реєстрації. Представник наголошує, що підстави для застосування заходів забезпечення позову у справі №761/26311/23 досі не відпали, оскільки на його переконання досі існує імовірність вчинення відповідачем дій щодо відчуження належного йому нерухомого майна, що в подальшому ускладнить або взагалі унеможливить виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року заяву представника первісного позивача про заміну одного заходу забезпечення іншим - задоволено.

З метою забезпечення позовних вимог замінено захід забезпечення первісного позову, застосований ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 29 вересня 2023 р. у справі №761/26311/23 іншими заходами забезпечення, а саме:

Заборонено суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам Міністерства юстиції України та його територіальних органів, іншим органам чи посадовим особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо однієї другої частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21.07.2020 р. у справі №761/23931/19.

Не погоджуючись з такими ухвалами, ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційними скаргами, в яких просить:

- скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року та відмовити у задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у повному обсязі;

- скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року та відмовити у задоволені заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову в повному обсязі.

Апеляційні скарги обґрунтовує тим, що надані позивачем розрахунки заборгованості є невірними та помилковими, оскільки зазначені суми є завищеними. Суд не перевірив доводи розрахунків позивача у позовній заяві та відповідача у відзиві, та не врахував наявну не співмірність позовних вимог.

Вказує, що дійсно подарував своїй дочці квартиру по АДРЕСА_4 , оскільки його померла мати хотіла заповісти вказану квартиру своїй онучці та сину, однак не встигла цього зробити. Крім того квартира не придатна до проживання, потребує значних вкладень яких у відповідача не має.

Зазначає, щодо побоювання позивача з приводу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , то він неодноразово зазначав позивачу, що вказана квартира буде продана в рахунок підписання мирової угоди та компенсації боргових зобов`язань по аліментах. Вказану квартиру відповідач не має права продавати одноособово та не вчиняє таких дій.

Посилається на те, що оскаржувана ухвала наносить шкоду як відповідачу, так і позивачу, адже за повідомленням ріелтора вже є випадок неможливості підписання договору завдатку та відмови потенційного покупця від придбання квартири. Таким чином, відповідач позбавлений можливості сплатити наявну у нього заборгованість.

Крім того, вказує, що відповідач позбавлений можливості розпоряджатись своїм іншим майном на власний розсуд.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року про забезпечення позову та надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження у даній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року про заміну одного заходу забезпечення іншимта надано учасникам справи 5-денний строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу з моменту отримання даної ухвали.

Позивач своїм правом на надання відзиву не скористалась.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Враховуючи, що ОСОБА_1 подано дві апеляційній скарги на ухвали які не можливо розглядати окремо одна від одної, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність розгляду апеляційних скарг на вказані ухвали в одному судовому засіданні, та в одному провадженнні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 доводи апеляційних скарг підтримав та просив скасувати ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року та від 08 листопада 2023 року.

Позивач та її представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені судом належним чином.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності нез`явившихся осіб.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь Головуючого судді Желепи О. В., пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвал суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, щопроаналізувавши доводи представника позивача щодо необхідності застосування запропонованого заходу забезпечення, суд переконаний, що вони є слушними та вірогідними, оскільки в даному випадку доказування підтверджено відповідними доказами, а саме тим, що під час судового розгляду даної цивільної справи ОСОБА_1 , здійснив відповідні дії щодо продажу нерухомого майна, що підтверджено відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а також долученими до матеріалів заяви копіями договорів дарування квартири та земельної ділянки від 20.09.2023р., 21.09.2023р.

Вказане надає розуміння для суду, що відповідач в майбутньому може укласти правочини щодо відчуження належного йому на праві власності нерухомого майна задля неможливості виконати майбутнє рішення у даній цивільній справі, що з урахуванням ціни позову (понад 11 мільйонів гривень), є достатньою підставою для вжиття судом запропонованого позивачем заходу забезпечення позову, а тому заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву про заміну одного заходу забезпечення іншим, суд першої інстанції керувався тим, що враховуючи об`єктивну неможливість виконання ухвали суду від 29.09.2023р., наявні підстав для задоволення заяви про заміну обраних заходів забезпечення позову, оскільки проведення такої заміни є можливим через здатність саме такого заходу, на який заявник просить замінити вжитий судом, забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову, з урахуванням того, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Щодо ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 29 вересня 2023 року про забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно з ст.150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судом встановлено, що у липні 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з ОСОБА_1 за договором між батьками про сплату аліментів на утримання дітей на її користь: заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 1 246 163 грн 45 к., заборгованість зі сплати витрат на оздоровлення у розмірі 391 710 грн 00 к., а також неустойку (пеню) у розмірі 9 419 258 грн 61 к.

21 вересня 2023 року ОСОБА_1 відчужив на користь ОСОБА_3 за договором дарування зареєстрованого в реєстрі за № 1163 - квартиру, а також за договором дарування зареєстрованого в реєстрі за № 1162 - земельну ділянку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову, з огляду на те, що відповідач під час розгляду справи відчужує наявне у нього майно, що в подальшому може призвести до утруднення виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Щодо ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року про заміну одного заходу забезпечення іншим, колегія суду зазначає наступне.

Частиною першою статті 156 ЦПК України передбачено, що за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

У постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 01 квітня 2019 року у справі № 922/1631/18 зазначено, що при вирішенніпитання про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, як і щодо вжиття заходів забезпечення позову, обов`язковим є надання оцінки обґрунтованості необхідності здійснення такої заміни, здатності саме того заходу, на який заявник просить замінити вжитий судом, забезпечити фактичне виконання рішення суду у разі задоволення позову, наявності зв`язку цього заходу забезпечення позову з предметом позову у справі, співмірності заходу із заявленими позовними вимогами, враховуючи також необхідність забезпечення збалансованості інтересів учасників справи. Тобто саме на заявника відповідного клопотання покладається тягар доведення необхідності здійснення заміни вжитого судом заходу забезпечення позову іншим, отже здатності саме такого заходу реально забезпечити задоволення вимог позивача у разі задоволення позову.

До подібних висновків також дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 27 серпня 2020 року у справі № 638/18499/18, провадження № 61-19248св19.

Позивач звертаючись до суду із заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим, оскільки згідно відповіді вих. №074/07/1-2709 від 23.10.2023р. наданої Департаментом з питань реєстрації вбачається, що у зв`язку із тим, що в ухвалі суду від 29.09.2023р. не вказано тип та адреса майна, щодо якого заборонено вносити зміни, її технічно неможливо прийняти до реєстрації.

Враховуючи, що причини які були підставою для постановлення ухвали від 29.09.2023 року продовжують існувати, суд дійшов правильного висновку про необхідність заміни одного заходу забезпечення позову іншим, шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а саме: приватним та державним нотаріусам, державним реєстраторам Міністерства юстиції України та його територіальних органів, іншим органам чи посадовим особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно, проводити будь-які реєстраційні дії та вносити будь-які записи (зміни) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо однієї другої частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 та належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 21.07.2020р. у справі №761/23931/19.

З огляду на те, що заходи забезпечення позову. вжиті ухвалою від 29 вересня 2023 року, були замінені. вказана ухвала фактично втратила чинність і нею жодні права відповідача не порушуються.

Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем розрахунки заборгованості є невірними та помилковими, оскільки зазначені суми є завищеними , колегія суддів не приймає так як вказані обставини підлягають з`ясуванню при розгляді справи по суті, а не під час вирішення питання щодо забезпечення позову.

Посилання на те, що відповідач не має права продавати квартиру одноособово та не вчиняє таких дій, не приймаються колегією суддів, оскільки відповідач може відчужити належну йому на праві власності 1/2 квартири за договором дарування. Саме заборона здійснювати реєстрацію переходу права власності на 1/2 частину квартири, що належить відповідачу і буде забезпеченням ефективного захисту прав позивача та неповнолітніх дітей на стягнення заборгованості за аліментами в межах даної справи та не призведе до необхідності в подальшому позивачу звертатись з іншими позовами , наприклад про визнавати фраудаторним договору дарування 1/2 частини квартири.

Колегія суддів відхиляє доводи скарги що оскаржувані ухвали наносять шкоду як відповідачу, так і позивачу, оскільки вже є випадок неможливості підписання договору завдатку та відмови потенційного покупця від придбання квартири, з урахуванням того, що такі обставини не свідчать про те, що суд не мав підстав вживати заходів забезпечення позову, які мають тимчасовий характер і будуть діяти лише до виконання рішення суду в даній справі.

Крім того, як було підтверджено у судовому засіданні самим відповідачем, у спірній квартирі проживають неповнолітні діти, тому її відчуження без забезпечення дітей житловою площею, та без згоди органу опіки та піклування є неможливим.

Доводи скарги про неспівмірність боргу та вартості квартири, колегія судів не приймає, так як суду не надано належні докази про ринкову вартість 1/2 частини квартири, а крім того відповідач має право також звернутись з заявою про заміну заходу забезпечення позову іншим, або внести на депозит суду суму, яка забезпечить виконання рішення суду, після чого заборона судом може бути скасована.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що ухвала суду від 08 листопада 2023 року постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а ухвала від 29 вересня 2023 року втратила свою чинність у зв`язку з заміною заходів забезпечення позову, що нею застосовані, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг.

Оскільки апеляційні скарги залишається без задоволення, а оскаржувана ухвала - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ

Апеляційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 08 листопада 2023 року про заміну одного заходу забезпечення іншим - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2023 року.

Головуючий О. В. Желепа

Судді О. Ф. Мазурик

О. В. Немировська