КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 362/4370/23
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Ящук Т.І.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 5 вересня 2023 року (суддя Марчук О.Л.) про повернення позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

у липні 2023 року позивачка звернулася до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу №1688 о/с від 25 травня 2023 року т.в.о. голови правління АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» Р. Писанко про накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, наказу №1975 о/с від 19 червня 2023 року т.в.о. голови правління АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» Р. Писанко про звільнення її з роботи та просила поновити її на роботі з дати звільнення на посаді інженера з метрології 1-ої категорії метрологічного центру відділу лабораторних вимірів управління метрології, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дня поновлення на роботі.

Мотивуючи позовні вимоги, позивачка зазначала, що 10 вересня 2018 року вона була прийнята на посаду провідного інженера з метрології лабораторії з повірки лічильників, коректорів та перетворювачів відділу лабораторних вимірів управління метрології ПАТ по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз», з травня 2022 року вона займала посаду інженера з метрології 1-ої категорії метрологічного центру відділу лабораторних вимірів управління метрології АТ «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз».

Позивачка зазначила, що наказом №1688/ос від 25 травня 2023 року на неї накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, а наказом №1975 о/с від 19 червня 2023 року її було звільнено із займаної посади.

Позивачка посилалася на те, що спірні накази не містять чіткого формулювання суті і обставин проступків, які нею були допущені, у тому числі коли вони мали місце, достатніх даних про її конкретні дії, оскільки будь-яких порушень трудової дисципліни вона не вчиняла.

Позивачка вважала, що застосувавши до неї дисциплінарне стягнення, відповідачем порушено вимоги ст. 43, ч. 2 ст. 252 КЗпП України та ч.2 ст. 41 Закону України «Про

професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», оскільки роботодавцем не було отримано згоди виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої вона була, на її звільнення.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2023 року позовну заяву залишено без руху, позивачці наданий строк для усунення її недоліків.

Ухвалою судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 5 вересня 2023 року позовну заяву повернуто позивачці.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу судді скасувати та передати справу до Васильківського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, оскільки на стадії відкриття провадження суд має надавати оцінку позовній заяві виключно з мотивів наявності/відсутності підстав для відкриття провадження у справі, а не вдаватися до перевірки суті матеріально-правових відносин у спорі.

Також позивачка зазначає, що ухвала судді про залишення позовної заяви без руху нею отримана не була, оскільки направлена на електронну пошту, яка не є офіційною, та не направлена на поштову адресу, зазначену в позові.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху та встановлюючи строк для усунення її недоліків, суддя першої інстанції в ухвалі від 21 липня 2023 року зазначив, що позовна заява не містить зазначення доказів, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових та електронних доказів, копії яких додано до заяви; попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав

Також суддя посилався на те, що позивачкою не надано всіх копій доданих до позовної заяви документів для відповідача.

Копія ухвали судді 24 липня 2023 року направлена на електронну адресу позивачки, яку вона зазначила у позовній заяві, та згідно довідки про доставку електронного листа відповідальної особи суду, доставлена до електронної скриньки ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Повертаючи позовну заяву, суддя першої інстанції виходив з того, що позивачкою не усунуто недоліки, зазначені в ухвалі про залишення позову без руху, а саме не надано позовної заяви в новій редакції із зазначеними доказами, що підтверджують усі обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком судді з таких підстав.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не

можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Згідно частин 1 та 2 статті 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. У разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї, в електронній формі через електронний кабінет позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів з урахуванням положень статті 43 цього Кодексу.

Правила цієї статті щодо подання копій документів не поширюються на позови, що виникають з трудових правовідносин, а також про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення чи каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Частина 5 статті 177 ЦПК України визначає, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1 та 2 статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Отже, нормами процесуального права визначено, що кожна сторона самостійно визначає обсяг доказів, які вона надає суду у підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, а оцінка достатності наданих доказів судом здійснюється під час судового розгляду.

Стаття 83 ЦПК України визначає, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.

Докази, які не додані до позовної заяви чи до відзиву на неї, якщо інше не передбачено цим Кодексом, подаються через канцелярію суду, з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи або в судовому засіданні з клопотанням про їх приєднання до матеріалів справи.

Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить, що невідповідність зазначених у позовній заяві обставин, не зазначення чи ненадання доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Також суддею не враховано, що Цивільний процесуальний Кодекс України не передбачає конкретну форму викладу позовних вимог, а надає право позивачу вільно викласти зміст своїх вимог, які можуть бути уточнені судом під час судового розгляду справи.

Згідно частини 1 статті 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Відповідно до частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, керує ходом судового процесу, сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом, запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Застосування принципу пропорційності при здійсненні судочинства вимагає такого тлумачення процесуального закону, яке б гарантувало особі право на судовий захист, зокрема звернення з позовною заявою до суду відповідно до приписів частини 1 статті 4 ЦПК України, оскільки держава не вправі обмежувати права особи, не маючи на меті захист суспільних інтересів.

За таких обставин, суддя не мав правових підстав для повернення позовної заяви у зв`язку із не зазначення позивачкою доказів, якими вона підтверджує свої позовні вимоги, та ненадання позивачкою, доказів у підтвердження обставин, викладених у позовній заяві, а посилання судді на необхідність надання копії всіх документів, які додані до позовної заяви, для відповідача, суперечать положенням частини 2 статті 177 ЦПК України, так як даний спір виник з трудових правовідносин.

Колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на правозастосовний висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №761/5894/17, де касаційний суд, з урахуванням практики застосування Європейським судом з прав людини (далі ЄСПЛ) статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР (далі Конвенція), зазначив наступне.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення

доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Белле проти Франції від 04.12.1995). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справах Белле проти Франції від 04.12.1995 та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10.04.2003).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення ЄСПЛ у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28.10.1998).

Повернення позовної заяви з підстав того, що позовна заява не містить зазначення доказів, що підтверджують обставини, якими позивачка обґрунтовує свої вимоги; зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових та електронних доказів, копії яких додано до заяви; попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав, представляє собою по суті надмірний формалізм у тлумаченні національного процесуального законодавства, чим невиправдано обмежується доступ позивачки до правосуддя.

Разом з тим, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що копія ухвали судді судом неправомірно направлена на електронну пошту позивачки, яка не є офіційною, та не направлена на її поштову адресу.

Згідно ч. 5 ст. 272 ЦПК України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

У позовній заяві позивачка зазначила свою електронну адресу «ІНФОРМАЦІЯ_2».

З наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного листа вбачається, що копія ухвали судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2023 року доставлена на електронну адресу позивачки, а саме: « ІНФОРМАЦІЯ_2 », 24 липня 2023 року (с.с. 17), яка є ідентичною тій, що зазначена в позовній заяві.

У постановах Верховного Суду від 27 квітня 2023 року у справі № 727/474/16-ц, від 26 квітня 2023 року у справі № 127/32270/21, зазначено, якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Суд ураховує, що в умовах воєнного стану надсилання судових рішень на електронну пошту, яка зазначена учасником процесу в поданих ним документах як власна електронна адреса, є доцільним і спрямованим на досягнення мети, яка полягає у повідомленні учасника процесу про ухвалене судове рішення (постанова ВС від 28 квітня 2023 року у справі № 904/272/22).

Враховуючи, що копія ухвали була направлена на електронну пошту позивачки

ОСОБА_1 , зазначену нею у позовній заяві, наявні докази її доставки до електронної скриньки, вважається, що вона отримала копію ухвали судді і доказів протилежного позивачкою не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала судді про повернення позовної заяви постановлена з порушенням норм процесуального права, тому підлягає скасуванню з направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Васильківського міськрайонного суду Київської області від 5 вересня 2023 року скасувати, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Київоблгаз» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу направити до Васильківського міськрайонного суду Київської області для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.І. Ящук