Справа № 191/2372/22
Провадження № 2/191/772/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
27 червня 2023 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Порошиної О.О.
за участю секретаря Рибак М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу, -
31 липня 2021 року позивач сплатила відповідачу частину вартості квартири 5000 доларів США, про що остання написала розписку, в якій також зафіксовані обумовлені між сторонами домовленості щодо строків і розмірів оплати вартості квартири. Вказані обставини підтверджуються копією розписки, оригінал якої знаходиться у позивача. Однак в подальшому, у зв`язку з окупацією Російською Федерацією територій Луганської області за місцем розташування вказаної квартири, позивач втратила матеріальну можливість купити квартиру. Вважає, що передана відповідачу грошова сума 5000 доларів США є авансом, який підлягає поверненню позивачу.
Оскільки договору купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 5000 доларів США є не завдатком, а авансом, який підлягає поверненню позивачу.
Отже, оскільки на даний час підстава, на якій відповідач отримала від позивача грошові кошти в якості авансу, відпала, позивач має право вимагати від відповідача повернення сплаченої суми авансу 5000 доларів США, у зв`язку з чим просить суд стягнути з відповідача вказану суму авансу на її користь, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1828,44 грн.
До початку судового засідання представник позивача, ОСОБА_2 надав заяву в якій просив справу розглянути без його участі, вимоги викладені у позовній заяві підтримав в повному обсязі, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про дату та час слухання справи повідомлялася через розміщення оголошення на сайті Судова влада. Також відповідачу направлялися смс-повідомлення.
Отже відповідно до положень ч.8, ч.11 ст.128 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений належним чином про дати судових засідань.
Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, а тому за згодою представника позивача ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 доларів США за квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується розпискою. Вказані кошти були надані ОСОБА_3 в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири у якості авансу.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1ст. 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, є, серед іншого, договори та інші правочини.
Згідно із вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання.
Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду від 28.11.2019 у справі № 910/1084/18, який є обов`язковим на підставі положень ч.4 ст. 263 ЦПК України, аванс є звичайною сумою попередньої оплати за договором, яка не виконує забезпечувальної функції, властивої завдатку. У разі невиконання зобов`язання, по якому передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося, аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила.
Крім того, слід зазначити, що аналогічний правовий висновок викладено і у постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року в справі №6-176цс12. Зокрема, Судова палата в цивільних справах Верховного Суду України зазначає, що згідно із ч. 2ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума сплачена в рахунок належних з боржника за попереднім договором платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Законом не передбачено, що якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов`язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства.
В ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 березня 2012 року, від 14 березня 2012 року, від 27 липня 2011 року у справах про стягнення авансових платежів, сплачених за попередніми договорами і розірвання таких договорів суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що в разі не укладення сторонами основних договорів у строк, визначений попередніми договорами, передані позивачами в рахунок оплати за основними договорами грошові кошти є відповідно до ст. 570 ЦК України не завдатком, а авансом і підлягають поверненню особам, які їх сплатили.
Відповідно до ч.ч. 1, 3ст. 546 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України завдаток є одним із видів забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу нерухомості.
Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, тому передані позивачем відповідачу гроші є авансом, який підлягає поверненню позивачу.
Частина 2 ст. 570 ЦК України встановлює презумпцію авансу, так як на відміну від завдатку аванс це лише спосіб платежу, він не виконує забезпечувальної функції за правилами ч. 1 ст. 546 ЦК України, а виконує функцію попередньої оплати.
З цього випливає, що коли сторони хочуть визначити, що сплачена сума є завдатком, вони мають здійснити наступне.
По-перше, між сторонами має бути укладений договір, яким передбачаються зобов`язання сторін (сплата коштів боржником, та передання майна, надання послуг, тощо кредитором). Тобто це не може бути попередній договір, про укладення у майбутньому основного договору. Це має бути саме основний договір. В інакшому випадку сплачена сума коштів вважатиметься авансом.
По-друге, форма домовленості про сплату завдатку має бути письмова. Сторони можуть укласти окремо договір завдатку або передбачити його умови в основному договорі.
По-третє, сторони мають прямо зазначити, що сума грошей, що сплачується боржником у рахунок майбутніх платежів є завдатком.
Таким чином, за умови відсутності хоча б одного з трьох вищенаведених критеріїв відмінності передані однією стороною другій стороні грошові суми у рахунок належних за договором платежів є не завдатком, а авансом.
Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той хто отримав аванс, повинен його повернути.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладених в ухвалах Судової палати з цивільних справ від 26.02.2004 року, від 13.10.2005 року, а також від 21.06.2006 року вбачається, що залишення завдатку особі, яка його одержала, або стягнення з неї подвійної суми завдатку застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, проте він не виконується з вини якоїсь із сторін. Якщо ж сторони домовились укласти договір, але відповідним чином його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавались.
Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі - продажу квартири.
Суд вважає, що оскільки договір купівлі - продажу квартири, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 5000,00 доларів США, є авансом, який підлягає поверненню позивачу.
На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, належні докази виконання відповідачем свого зобов`язання перед позивачем відсутні, а відтак позивачу необхідно повернути суму авансу у розмірі 5000,00 доларів США.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позов задоволено повністю, а тому з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в сумі 1828 грн. 44 коп., а також враховуючи, що позивачем при зверненні з позовом не доплачено судовий збір у розмірі 06 коп., вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-283 ЦПК України, суд, -
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , сплачений аванс в розмірі 5000 (п`ять тисяч) доларів США.
Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1828 (одна тисяча вісімсот двадцять вісім) грн. 44 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя О. О. Порошина