Номер провадження: 22-ц/813/5498/23
Справа № 947/7439/22
Головуючий у першій інстанції Васильків О.В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

03.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 ,

на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року,

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в обґрунтування якого зазначила, що 11.07.2018 року відповідач, керуючи технічно справним автомобілем марки Mercedes-Benz 350, під час проїзду перехрестя вулиць Львівська та Довга в м. Одеса допустила наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка здійснювала рух по нерегульованому пішохідному переходу. В результаті ДТП позивачу спричинено тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: відкритого перелому обох щиколоток та переднього краю великогомілкової кістки правої гомілки, садна лівого передпліччя, області лівого колінного суглобу та правої гомілки. Після скоєння ДТП відповідач навмисно не залишилася на місці події, заходів для надання медичної допомоги потерпілій не прийняла, швидку медичну допомогу не викликала, в органи поліції про ДТП не повідомила, чим залишила без допомоги потерпілу, що перебувала в небезпечному для життя положенні.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 року у справі № 520/16565/19 звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0002600 від 12.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, закрито. Залишено без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 матеріальної та моральної шкоди у загальному розмірі 658280,45 грн. Одеський апеляційний суд ухвалою від 17.12.2021 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0002600, внесене до ЄРДР 12.07.2018 року, відносно ОСОБА_2 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України змінив. Стягнув з ОСОБА_2 , в дохід держави процесуальні витрати за залучення експертів Одеського НДЕКЦ МВС України, Одеського НДІ судових експертиз МЮ України в загальній сумі 8812 грн. У решті ухвалу суду залишив без змін.

Позивач зазначає, що у зв`язку з завданням тілесних ушкоджень перебувала на стаціонарному лікуванні з 11.07.2018 року по 27.07.2018 року та на амбулаторному лікуванні з 27.07.2018 року по 18.01.2019 року.

В обґрунтування розміру моральної шкоди позивач зазначає, що знаходилась на лікуванні в комунальній установі, в якій побутові умови є мінімально достатніми, позивач відчувала гострий біль під час лікування, вона не могла вільно пересуватись, витратила заощаджені кошти на лікування, змінився звичайний спосіб її життя, при цьому відповідач не цікавилась станом здоров`я позивача та 22.10.2018 року подала до відділу Національної поліції заяву про вчинення кримінального правопорушення, а саме шантажу, залякуванню та вимаганню від відповідача коштів.

У заяві про зменшення розмір позовних вимог позивач зазначила, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Уніка» 23.09.2022 року виплачено 14292,16 грн - матеріальні збитки на лікування та 714,61 грн відшкодування моральної шкоди.

З урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 424285,39 грн, та витрати на правову допомогу у розмірі 30000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Київський районний суд м. Одеси рішенням від 28 лютого 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнив частково.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, погодився з тим, що у зв`язку з завданням фізичного болю та страждання, яких позивач зазнала у зв`язку з каліцтвом та ушкодженням здоров`я в момент ДТП, розмір моральної шкоди відповідає 50000 грн, що в зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні розмір моральної шкоди відповідає 51000 грн (3000 грн за один день перебування), що залишення відповідачем пішохода без допомоги в небезпечному для життя стані відповідає 50000 грн. Стосовно розміру моральної шкоди за перебування на амбулаторному лікуванні після ДТП суд першої інстанції вважав доцільним зменшити визначений позивачем розмір моральної шкоди із розрахунку 1000 грн за один день та 500 грн за один день перебування на амбулаторному лікуванні, що відповідає 87000 грн.

Щодо моральної шкоди в розмірі 50000 грн за обвинувачення відповідачем потерпілої у вимаганні, суд першої інстанції вважав за необхідне відмовити у задоволенні цієї частини вимог, оскільки на підтвердження наведеного обґрунтування не надано належних та допустимих доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 50000 грн, та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 грн, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Також ОСОБА_2 просила вирішити питання про стягнення з позивача витрат на правову допомогу.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що позивачем з липня 2018 року по березень 20222 року розмір моральної шкоди збільшувався. Посилаючись на висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15.12.2020 року у справі № 752/17832/14-ц зазначила, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. Щодо витрат на правову допомогу то вважала зазначений розмір завищеним та необґрунтованим, враховуючи складність справи та витрачений адвокатом час.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.04.2023 року позивачу та третій особі роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву та пояснень на апеляційну скаргу відповідно. Пояснень від третьої особи не надходило.

Процедура реєстрації в ЄСІТС (реєстрація Електронного кабінету, реєстрація офіційної електронної адреси) передбачає проходження запропонованої засобами Електронного кабінету процедури реєстрації з використанням кваліфікованого електронного підпису, та внесенням контактних даних особи, зокрема адреси електронної пошти, номера телефону (в тому числі мобільного), зазначенням інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику (пункт 9 Положення про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи).

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 зареєстрований у підсистемі «Електронний кабінет» за допомогою своєї офіційної електронної адреси.

Згідно з пунктом 17 розділу ІІІ Положення про ЄСІТС, особам, які зареєстрували Електронний кабінет, суд надсилає документи у справах, в яких такі особи беруть участь, в електронній формі шляхом їх надсилання до Електронного кабінету таких осіб або в інший спосіб, передбачений процесуальним законодавством, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з додатками отримав 27.04.2023 року та 05.04.2023 року відповідно в особистому кабінеті, що підтверджується довідками.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просила залишити оскаржуване рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Вказаний відзив ухвалою від 03.07.2023 року, яка занесена до протоколу судового засідання, залишено без розгляду, з огляду на пропуск строку на його подання.

Так, ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.04.2023 року позивачу роз`яснювалося право подання до апеляційного суду відзиву у десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали та апеляційної скарги.

Одеським апеляційним судом представнику позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 копія ухвали про відкриття провадження та апеляційна скарга надсилалась до особистого кабінету Електронного суду та доставлені до особистого кабінету 27.04.2023 року о 18:14:22 годині та 05.04.2023 року о 10:00:50 годині відповідно, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.

Враховуючи викладене, останнім днем для подання відзиву є 08.05.2023 року.

З відзивом на апеляційну скаргу позивач звернувся 10.05.2023 року, надіславши його на електронну пошту Одеського апеляційного суду.

Отже відзив подано з пропуском строку, встановленого ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.04.2023 року.

Відповідно ст. 123 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Згідно ч. 2 ст. 127 ЦПК України встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку.

Тому враховуючи, що з клопотанням про поновлення строку на надання відзиву позивач до апеляційного суду не звертався, у наданому відзиві не порушує питання про продовження строку на надання відзиву, колегія суддів дійшла висновку про залишення без розгляду відзиву ОСОБА_1 , поданого від її імені представником ОСОБА_4 .

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги з додатками отримало 10.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 копію ухвали про відкриття провадження отримав 05.05.2023 року, шляхом направлення її на електронну пошту, зазначену в апеляційній скарзі, що підтверджується довідкою.

В судове засідання позивач, відповідач, представник відповідача та третьої особи не з`явились про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач ОСОБА_1 повістку отримала 19.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 отримав повістку 10.05.2023 року, що підтверджується довідкою. У судовому засіданні просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 повідомлена у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України та п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 повістку отримав 22.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» повістку отримало 18.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги виходив з того, що кримінальне провадження стосовно відповідача ОСОБА_5 закрито в зв`язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності, проте встановлено, що ДТП спричинене з вини ОСОБА_6 , та наслідком ДТП стало отримання позивачем ОСОБА_1 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Щодо розміру моральної шкоди, то суд першої інстанції виходив з того, що в зв`язку з завданням фізичного болю та стражданнями, яких позивач зазнала у зв`язку з каліцтвом та ушкодженням здоров`я в момент ДТП, розмір моральної шкоди відповідає 50000 грн, в зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні розмір моральної шкоди відповідає 51000 грн (3000 грн за один день перебування), залишення відповідачем ОСОБА_6 пішохода ОСОБА_1 без допомоги в небезпечному для життя стані відповідає 50000 грн, за перебування на амбулаторному лікуванні після ДТП що відповідає 87000 грн.

Щодо обґрунтування стороною позивача моральної шкоди в розмірі 50000 грн за обвинувачення відповідачем ОСОБА_6 потерпілої ОСОБА_1 у вимаганні, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні цієї частини вимог, оскільки на підтвердження наведеного обґрунтування суду не надано належних та допустимих, відповідно до положень ст. ст. 77, 78 ЦПК України, доказів.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.07.2018 року приблизно о 19.40 годині ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки "Mercedes-Benz 350", р/н НОМЕР_1 , при достатній видимості, в умовах сухої проїзної частини з асфальтобетонним покриттям, по горизонтальній прямій ділянці, зі швидкістю 50 км/год, рухаючись до перехрестя вулиць Львівська та Довга в м. Одеса та наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 "Зебра" і дорожніми знаками 5.35.1, 5.35.2 "Пішохідний перехід" Правил дорожнього руху України, організованого на проїзній частині вул. Львівська в м. Одесі та який з`єднує тротуарну зону вул. Львівська, ОСОБА_6 була неуважна, за дорожньою обстановкою постійно не слідкувала - відповідно не відреагувала на її зміну.

В цей час, по вказаному пішохідному переходу, в темпі кроку рухалась пішохід ОСОБА_1 , яка перетинала проїзну частину вул. Львівська з права на ліво відносно руху керованого ОСОБА_6 автомобіля.

ОСОБА_6 не зменшила швидкість керованого нею транспортного засобу, не зупинилася та здійснила об`їзд маршрутного автобусу, який перетинав перехрестя справа від керованого ОСОБА_6 автомобіля та не переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, які переходять проїзну частину і для яких може бути створена перешкода чи небезпека для руху, виїхавши на полосу зустрічного руху по вул. Львівська у м. Одесі, не надала пішоходу ОСОБА_1 перевагу в русі, яка на час події рухалась по пішохідному переходу, маючи технічну можливість уникнути події, допустила порушення вимог пунктів 1.4, 1.5, підпункт "б" п. 2.3, п. 12.1, п. 12.3, п. 18.1 "Правил дорожнього руху" України.

Внаслідок своїх дій ОСОБА_6 допустила наїзд на пішохода ОСОБА_1 . В результаті ДТП пішоходу ОСОБА_1 спричинені тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості у вигляді: відкритий перелом обох щиколоток та переднього краю великогомілкової кістки правої гомілки, садна лівого передпліччя, області лівого колінного суглобу та правої гомілки.

Крім того, 11.07.2018 року приблизно о 19.40 годині у водія ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після скоєння нею дорожньо-транспортної пригоди на автомобілі "Mercedes-Benz 350", р/н НОМЕР_1 , раптово виник злочинний умисел на ненадання допомоги особі, яку вона своїми діями поставила в небезпечне для життя положення, та зникнення з місця вчиненого злочину з метою уникнення відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення.

Дії ОСОБА_6 кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 1 ст. 135 КК України за ознаками: завідоме залишення без допомоги потерпілої ОСОБА_1 , яка перебувала в небезпечному для життя стані, і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якщо той, хто залишив без допомоги, сам поставив потерпілу в небезпечний для життя стан.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 16.09.2021 року у справі № 520/16565/19 клопотання захисника Дячук П.М., яке підтримане ОСОБА_6 про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, та закриття кримінального провадження за №0002600 від 12.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 36, ч. 1 ст. 135 КК України задоволено. Звільнено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0002600 від 12.07.2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 135 КК України, закрито. Залишено без розгляду цивільний позов потерпілої ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди у загальному розмірі 658280,45 грн.

Звертаючись до суду позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 424285,39 грн, в обґрунтування зазначивши, що позивачу завдано фізичний біль та страждання, яких позивач зазнала у зв`язку з каліцтвом та ушкодженням здоров`я, завданого ДТП, визначивши розмір моральної шкоди у зв`язку з каліцтвом та ушкодженням здоров`я в момент ДТП - 50000 грн, у зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні 51000 грн (3000 грн за один день перебування), залишенням відповідачем ОСОБА_6 пішохода ОСОБА_1 без допомоги в небезпечному для життя стані - 100000 грн, за перебування на амбулаторному лікуванні після ДТП - 174000 грн, за обвинувачення відповідачкою позивачку у вимаганні 50000 грн.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснив судам, що суд має врахувати характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, ступінь вини відповідача у кожному конкретному випадку, а також інші обставини, зокрема, характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс, і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні КУ «МКЛ № 11» м. Одеса з 11.07.2018 року по 27.07.2018 року з діагнозом відкритий перелом обох гомілок та переднього відділу великої гомілкової кісті правої гомілки з підвивихом стопи зовні, забій грудної клітки, лівого колінного сустава і правої голені, зсадини лівого передпліччя, що підтверджується випискою з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 9014 від 27.07.2018 року, довідкою-випискою № 9014.

З 27.07.2018 року по 18.01.2019 року позивачка перебувала на амбулаторному лікуванні, що підтверджується випискою КУ «МКЛ № 8» № 23 від 23.01.2019 року із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого.

Вказані обставини відповідачем не оспорюються, останнім оскаржується визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, на підставі правильно встановлених фактичних обставин справи та належної оцінки поданих сторонами доказів, зробив вірний висновок про наявність підстав для відшкодування на користь позивачки моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував всі чинники та обставини, передбачені положеннями статті 23 ЦК України, а саме: обсяг заподіяної шкоди позивачу, глибину та тривалість моральних страждань, пов`язаних із фізичним гострим болем і ушкодженням здоров`я, кваліфіковані як ушкодження середньої тяжкості, у вигляді: відкритого перелому обох гомілок та переднього відділу великої гомілкової кісті правої гомілки з підвивихом стопи зовні, забій грудної клітки; перебування на стаціонарному лікуванні та перенесення операції, перебування на амбулаторному лікуванні протягом якого позивачка була обмежена у вільному пересуванні, оскільки потребувала сторонньої допомоги, так як не могла рухатися без милиць та, тривалість часу; залишення відповідачем ОСОБА_6 пішохода ОСОБА_1 без допомоги в небезпечному для життя стані, вік та матеріальне становище позивачки, які в сукупності безумовно свідчать про наявність душевних хвилювань, що зумовили порушення звичного способу життя, необхідність відновлення попереднього стану, у результаті чого ухвалив законне судове рішення, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначаючи, що у зв`язку зі завданням фізичного болю та страждання, яких позивач зазнала у зв`язку з каліцтвом та ушкодженням здоров`я в момент ДТП, розмір моральної шкоди відповідає 50000 грн, в зв`язку з перебуванням на стаціонарному лікуванні розмір моральної шкоди відповідає 51000 грн (3000 грн за один день перебування), залишення відповідачем ОСОБА_6 пішохода ОСОБА_1 без допомоги в небезпечному для життя стані відповідає 50000 грн, за перебування на амбулаторному лікуванні після ДТП що відповідає 87000 грн, проте стягуючи з відповідачки на користь позивачки в рахунок відшкодування моральної шкоди 288000 грн, суд першої інстанції не врахував, що в сукупності розмір моральної шкоди, завданої позивачці становить 238000 грн (50000 грн + 51000 грн +50000 грн + 87000 грн).

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду у частині стягнутої моральної шкоди слід змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду з 288000 грн до 238000 грн.

Що стосується посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 02 лютого 2022 року № 523/3743/17, від 26 лютого 2020 року № 661/740/18, від 06 травня 2020 року № 742/554/19, то воно не заслуговує на увагу, виходячи з наступного.

У справі № 523/3743/17, справі № 661/740/18, справі № 742/554/19 спір виник щодо відшкодування шкоди завданої внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі.

У справі № 153/1565/18 судом встановлено наїзд на пішохода, який перебував на узбіччі дороги, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження; у справі № 278/3164/19 між автомобілями відбулося зіткнення, один із яких зупинився на проїзній частині і внаслідок удару зрушив з місця, наїхавши на потерпілих; у справі № 156/1162/20-ц сталася ДТП унаслідок зіткнення двох транспортних засобів (трактора і мотоцикла) в результаті якої водій мотоцикла загинув. З позовом про стягнення моральної шкоди звернулася дружина померлого.

Отже встановлені у цих справах обставини є відмінними від обставин і наданої оцінки доказам у цій справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно визначено розмір судового збору, який підлягає визначенню виходячи із ставки судового збору за подання до суду позовної заяви немайнового характеру не заслуговують на увагу, оскільки відшкодування моральної шкоди визначено сумою грошових коштів, тому заявлена ОСОБА_1 позовна вимога є майновою.

Разом з тим, є слушними доводи апеляційної скарги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 30000 грн, з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 137 ЦПК України).

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Частинами першою-другою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Проте, судом першої інстанції не були враховані положення частини другої статті 141 ЦПК України, а саме, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач в позовній заяві просив стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн, надавши договір про надання правничої допомоги від 28.03.2022 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВН № 1131683. Під час розгляду справи позивачем надано детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом за договором про надання правничої допомоги від 28.03.2022 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції стягнув з ОСОБА_7 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн, без урахування положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, при цьому в рішенні суду відсутнє обґрунтування розміру стягнутих витрат.

При визначенні розміру витрат на професійну правову допомогу колегія суддів враховує принцип співмірності та розумності судових витрат, складність справи та обсяг виконаних робіт адвокатом, приймаючи до уваги надані документи, відсутність клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, а також приймаючи до уваги саме часткове задоволення позовних вимог, що складає 56,10% від заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, тому розмір витрат на правову допомогу складає 16829 грн.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення суду слід змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду з 288000 грн до 238000 грн, витрати на професійну правничу допомогу з 30000 грн до 16829 грн.В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягають зменшенню, то рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року слід змінити, зменшивши стягнутий з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір з 2880 грн до 2380 грн

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачем за подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір в сумі 3570 грн, що підтверджується квитанціями.

Враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору в силу вимог закону, а ОСОБА_2 сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги, яка підлягає задоволенню частково, то колегія суддів вважає, що скаржнику підлягає компенсації за рахунок держави судовий збір пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги у розмірі 930 грн, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , від імені якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду з 288000 грн до 238000 грн, витрати на професійну правничу допомогу з 30000 грн до 16829 грн.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2023 року змінити, зменшивши стягнутий з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір з 2880 грн до 2380 грн

Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 930грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 липня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова