справа № 464/87/23-ц головуючий у суді І інстанції Григоренко І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Голови Наглядової ради АТ «Ощадбанк» Байби Апін про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Голови Наглядової ради АТ «Ощадбанк» Байби Апін про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Голови Наглядової ради АТ «Ощадбанк» Байби Апін про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити дії визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погодившись з зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовано незгодою позивача з вимогами суду першої інстанції, що викладені в ухвалі Печерського районного суду м.Києва від 24 лютого 2023 року щодо залишення позовної заяви без руху.

Апелянт вважає, що подана позовна заява відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, тому визнання її неподаною та повернення є безпідставним.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження відповідачам було надано строк для подачі відзивів на апеляційну скаргу.

15 вересня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», у якому сторона вказує, що ухвала суду першої інстанції є цілком законною та обґрунтованою, оскільки позивач був обізнаний щодо залишення його позовної заяви без руху, однак на ухвалу суду не відреагував і протягом визначеного строку з будь якою заявою до суду не звернувся.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст. 353 ЦПК України, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Повертаючи позовну заяву позивачу, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, отримавши 14 квітня 2023 року ухвалу суду про залишення позовної заяви без руху, станом на 11 травня 2023 року не виконав вимог щодо усунення недоліків, будь яких заяв та повідомлень на адресу суду не надсилав і провадженням у справі не цікавився.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів дійшла висновку, що постановлена судом ухвала повністю відповідає вимогам процесуального закону, з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Як вбачається зі змісту ухвали Печерського районного суду м.Києва від 24 лютого 2023 року, позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху, зазначені конкретні недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України, визначено, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом вказаних норм закону, повернення позовної заяви з підстав невиконання вимог ухвали суду про усунення недоліків можливе лише в тому випадку, коли особа отримала відповідну ухвалу суду, але ухилилася від виконання вказаних у ній вимог.

Як видно з матеріалів, копію ухвали Печерського районного суду м.Києва від 24 лютого 2023 року ОСОБА_1 отримав 14 квітня 2023 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням (а.с. 20). Разом з тим, у визначені судом строки, позивач з заявою про усунення недоліків або незгодою щодо недоліків, які визначені судом першої інстанції до суду не звернувся.

Суд першої інстанції, на думку колегії суддів, правильно встановив, що позивач був обізнаний щодо необхідності усунення недоліків позовної заяви у відповідності до особисто отриманої ним ухвали про залишення позовної заяви без руху, тому прийшов до обґрунтованого, всупереч твердженням апелянта, висновку про наявність правових підстав для визнання неподаною та повернення позовної заяви особі, яка її подала, оскільки в установлений судом строк недоліки позовної заяви не усунуті.

Крім того, суд правильно звернув увагу апелянта, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви (частина сьома статті 185 ЦПК України).

Поряд з наведеним, апеляційний суд враховує, що повернення позовної заяви із суто формальних підстав, які не перешкоджають її розгляду, є порушенням права на доступ до правосуддя, принцип якого проголошено ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Однак, Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належним їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини у справі «Каракуця проти України» зазначив, що неналежна зацікавленість у розгляді справи може бути підставою для процесуальних наслідків.

Колегія суддів критично оцінює доводи апелянта про неотримання ухвали суду першої інстанції про залишення позову без руху, оскільки вони спростовуються матеріалами справи (а.с.20).

Щодо доводів апеляційної скарги, які стосуються незгоди позивача з вимогами суду викладеними в ухвалі про залишення позову без руху, то вони апеляційним судом розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки за встановлених обставин і причин повернення позовної заяви не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність належного реагування обізнаного позивача у строки визначені судом на вимоги викладені в ухвалі суду першої інстанції про залишення позову без руху.

А відтак, доводи та обставини, на які посилається апелянт у апеляційній скарзі, є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому, не спростовують вказаних вище висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Отже, оскільки ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 11 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф.Лапчевська

Г.І.Мостова