Єдиний унікальний номер 235/3053/23
Провадження № 2/235/576/23

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Покровськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Назаренко Г.В.

за участю секретаря судового засідання Леонової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що перебував у трудових відносинах з відповідачем з 01.07.2016 по 12.01.2021, працюючи прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах, звільнений на підставі ст.38 КЗпП України.

В результаті тривалої роботи в умовах шкідливих факторів на вугільних підприємствах він отримав професійне захворювання, у зв`язку із загостренням звернувся до лікарні. З моменту звернення до лікарні тривалий час перебував на лікуванні у різних лікувальних закладах, однак покращення стану здоров`я не відбувалося. Його було обстежено в Клініці професійних захворювань ДУ «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України», де 10.06.2021 лікарсько-експертна комісія надала медичний висновок за № 19/615 про наявність у нього професійного захворювання, а саме, хронічної попереко-крижової радикулопатії L5, S1 ліворуч в стадії затихаючого загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами, пневмоконіозу (q/q, 2/2, pi), ЛН І-ІІ (один-два) ст., захворювання професійні, встановлені вперше.

05.07.2021 було проведено розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), про що було складено Акт форми П-4, який 06.07.2021 затверджений начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В.Король, в якому зазначено, що професійне захворювання виникло у нього у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємствах вугільної промисловості в умовах впливу виробничих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми, причина виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) вуглепородний пил.

11.01.2022 у зв`язку з професійним захворюванням йому було встановлено третю групу інвалідності безстроково, рекомендовано спостереження і лікування у невролога, терапевта, постанова на «Д» облік. Також 11.01.2022 йому було встановлено безстроково 65% втрати професійної працездатності (40% - за хронічною попереково-крижовою радикулопатією та 25% - за пневмоконіозом, рекомендовано медикаментозно, санаторно-курортне лікування, носіння поясу та корсету.

Внаслідок професійного захворювання йому була завдана моральна шкода. Наслідки зазначених професійних захворювань викликають у нього фізичні і духовні страждання через незворотність втрати працездатності, неможливості продовження професійної роботи, необхідності вжиття реабілітаційних заходів та проходження лікування для підтримання здоров`я, неможливості вести повноцінний спосіб життя, що впливає на його звичайний життєвий уклад, призводить до психологічного дискомфорту і вимагає від нього додаткових зусиль для організації життя.

Його переслідує задуха та біль при помірному фізичному навантаженні, кашель, переважно сухий, втомленість, сильні болі у спині. Відчувається загальна слабкість, головокружіння, а також наявні дратівливість та зміни настрою. Він був здоровою людиною, мав пристойну роботу, добрий заробіток, міг подбати про свою родину, був упевнений у своїх силах. Зараз він хвора людина, інвалід, який постійно відчуває фізичний біль. Через професійні захворювання він зі здорової людини перетворився на хворого, який вимушений постійно лікуватися, лікування продовжує і до теперішнього часу.

Через погіршення стану здоров`я вимушений був звільнитися з шахти, щоб свідомо не допускати погіршення свого самопочуття. За умови належного стану здоров`я він би і далі працював у шахті, але робота у підземних умовах праці дуже негативно сказалася на його здоров`ї. У зв`язку з тим, що в нього погане здоров`я через професійне захворювання, то він не має можливості працювати, що поставило його у незручне становище, оскільки він не може матеріально забезпечувати свою родину на тому ж рівні, коли працював. Його зарплата була основним засобом для існування родини. Це завдає йому багато неприємних відчуттів. До того ж в даний час практично всі кошти його сім`ї спрямовані на відновлення його здоров`я.

З урахуванням свого фізичного та душевного стану він відсуває себе втраченою для суспільства та родини людиною. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров`ї, а й на загальному стані. Він знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості повного відновлення здоров`я немає. Відносини в його родині погіршилися, він став інвалідом, позбавлений можливості повноцінно виконувати свої сімейні обов`язки по дому, усі турботи по житлу полягли на дружину, яка повинна здійснювати догляд за ним.

Усі ці фактори викликають у нього негативні емоції й переживання. У зв`язку з професійним захворюванням було порушено його нормальні умови життя та йому доводиться докладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Завдану моральну шкоду позивач оцінює у 250 000 грн і вважає, що ця сума лише частково компенсує йому ті моральні страждання, які він продовжує переживати і буде переживати ще тривалий час (а.с.1-3).

Ухвалою судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу визначено строк для подання відзиву на позов 15 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с.52).

26 грудня 2023 року відповідачем подано відзив, за змістом якого відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

На виконання вимог статей 43, 76-81 ЦПК України позивач не надав доказів, що підтверджують вину відповідача у заподіянні йому моральної шкоди.

Оформляючи трудові відносини з позивачем, згідно зі ст.29 КЗпП України, ст.5 Закону України «Про охорону праці» позивачу були роз`яснені його права і обов`язки, проінформовано під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих чинників та можливі наслідки їх впливу на здоров`я. Тож відповідач не приховував тяжкість і шкідливість технологічного процесу. При цьому, позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров`я. За роботу в шкідливих та небезпечних умовах праці позивач, відповідно до Закону України «Про охорону праці» користувався скороченням тривалості робочого часу, додатковою оплачуваною відпусткою, оплатою праці в підвищеному розмірі та іншими пільгами та компенсаціями, що надаються в порядку, визначеному законодавством. Таким чином, під час працевлаштування позивач усвідомлював, що під час роботи у шахті буде піддаватися впливу шкідливих факторів, проте, усвідомлюючи ризик виникнення професійного захворювання, умисно не повідомляв адміністрацію відповідача про необхідність переведення його на іншу, менш шкідливу або менш важку працю, у зв`язку з погіршенням стану свого здоров`я.

За весь період роботи на підприємстві відповідача позивач жодного разу не заявляв про порушення зі сторони відповідача умов його праці. Праця, яку виконував позивач, відповідала його функціональним можливостям, організму, загальній і спеціальній підготовці, навичкам та віку позивача.

За весь період роботи на підприємстві відповідача позивач жодних скарг не заявляв, обов`язкові медичні огляди проходив, за результатами оглядів його було визнано здоровим та придатним для роботи.

Позивач знав про погіршення стану свого здоров`я, однак при цьому продовжував працювати в умовах впливу шкідливих факторів, тобто навмисно сприяв розвиненню свого професійного захворювання та збільшенню шкоди для свого здоров`я, у зв`язку з чим допустив порушення ст.14 Закону України «Про охорону праці».

Позивач вже під час працевлаштування повинен був усвідомлювати, що потрібно ретельно слідкувати за станом свого здоров`я, та наслідки відповідної недбалості. Однак, зважаючи на те, що робота на підприємстві дає відповідачу право на пенсію на пільгових умовах незалежно від віку, робітники продовжують працювати, незважаючи на погіршення стану свого здоров`я, навмисно приховуючи від роботодавця ці обставини; і чомусь тільки зараз позивач згадав про важкі умови праці, які завдали йому моральних страждань.

Відповідач не порушував конституційного права позивача на належні, безпечні, здорові умови праці, передбачені ст.43 Конституції України. Позивачем не доведена неправомірність поведінки відповідача, внаслідок якої могла бути спричинена така моральна шкода, наявність вини відповідача у виникненні профзахворювання, а також не наведено розрахунок суми шкоди, яку він зазначає у позові.

З боку відповідача санітарно-побутове забезпечення відповідало вимогам нормативно-правових актів, працівники завжди забезпечувалися засобами індивідуального та колективного захисту. Зазначене свідчить про недбале ставлення позивача до свого здоров`я та суто матеріальний інтерес до вирішення цієї справи. Отже, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ч.2 ст.1193 ЦК України про зменшення розміру відшкодування залежно від ступеня вини потерпілого.

Позивачем не підтверджена саме провина відповідача по справі, а саме, що дії відповідача потягли за собою виникнення у позивача його професійного захворювання та, відповідно, застосування до відповідача вимог ст.237-1 КЗпП України та ч.1 ст.1167 ЦК України.

Довідка МСЕК про відсоток втрати професійної працездатності не є підтвердженням факту спричинення моральної шкоди. Висновком медичних органів як підставою для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра ЛПУ або медично-консультативної або МСЕК про стрес, що зазнав потерпілий в результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, або їх наслідків, про депресію чи інші негативні стани постраждалого.

В матеріалах справи відсутні розрахункові документи (касові чеки, квитанції) чи інші документи, які б свідчили про витрати, пов`язані з відновленням психологічного стану, стану здоров`я, який був до виникнення ситуації. Зазначені документи є єдиними належними і допустимими доказами, які можуть свідчити про понесення позивачем витрат на лікування та придбання ліків, оскільки розрахунковий документ свідчить про укладення договору роздрібної купівлі-продажу товару, яким є лікарські засоби.

Посилання позивача щодо втрати нормальних життєвих зв`язків не підтверджено жодними документами, а отже є безпідставним та необґрунтованим.

За загальним принципом відшкодування шкоди (в тому числі моральної) розмір відшкодування шкоди має бути не більшим за достатній для розумного задоволення вимог заявника і не має призводити до його навіть неістотного збагачення. Розмір моральної шкоди, заявлений позивачем, є таким, що розрахований без урахування вимог розумності та справедливості та без законодавчо обґрунтованих підстав. Визначений позивачем розмір моральної шкоди є значно завищеним, таким, що не відповідає роз`ясненням, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Сума стягнення моральної шкоди, заявлена позивачем, не відповідає критеріям розумності і справедливості та безпідставно завищена.

Крім того, у разі вирішення справи на користь позивача, відповідач просив суд звернути увагу, що відповідно до п.п.164.2.14 ст.164 Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім: сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом. Відповідно п.162.1 ст.162 ПК України платниками податку на доходи фізичних осіб є, зокрема податковий агент. Згідно п. 14.1.180 ПК України податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб є юридична особа (її філія, відділення, інший відокремлений підрозділ), самозайнята особа, представництво нерезидента - юридичної особи, інвестор (оператор) за угодою про розподіл продукції, які незалежно від організаційно-правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язані нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу. Також, п.п.16-1 підрозділу 10 Інші перехідні положення Податкового кодексу України тимчасово встановлюється військовий збір. Тож суд при винесенні рішення має зазначити в судовому рішенні про утримання податку у розмірі 18%, а також 1,5% військового збору від суми, що належить до виплати.

Посилаючись на введення Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на території України воєнного стану з 24.02.2022, дія якого неодноразово продовжувалася, відповідач просив визнати причини пропуску строку для подання відзиву поважними (а.с.57-63).

Дослідивши письмові докази і оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд доходить наступних висновків.

Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідна суть спірних правовідносин.

Позивач працював у відповідача ТОВ «Шахтобудівельна компанія» з 01.07.2016 (наказ № 103-к від 30.06.2016) по 12.01.2021 (наказ № 22-к від 06.01.2021) прохідником 5 розряду з повним робочим днем на підземних роботах, звільнений на підставі ст.38 КЗпП України у зв`язку з виходом на пенсію з виплатою одноразової допомоги в розмірі трьох середньомісячних заробітків (а.с.7-11).

Згідно медичного висновку Центральної лікарсько-експертної комісії про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання (отруєння) від 08.06.2021 № 19/615, наданого Клінікою професійних захворювань Державної установи «Інститут медицини праці імені Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України» за № 1730 від 10.06.2021 ОСОБА_1 встановлено професійні захворювання хронічна радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії загострення з помірними статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами; пневмоконіоз (q/p, 2/2, рі, ЛН І-ІІ (один-два) ст. - захворювання професійні, вперше встановлені. При винесенні рішення були враховані клініко-діагностичні дані, профмаршрут (ГРП, прохідник), 30-річний стаж, умови праці, наведені в інформаційній довідці від 12.04.2021, доповненні до неї від 26.05.2021, де відмічена дія несприятливих виробничих факторів (фіз. навантаження, робоча поза, вимушені нахили тулуба, пил), які перевищують допустимі параметри. Протипоказана робота в умовах дії пилу, токсичних та подразнюючих речовин, фіз. навантажень, переохолоджень, у вимушеній робочій позі (а.с.38, 45).

Як зазначено в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння), складеного 5 липня 2021 року комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, затвердженого начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці В. Королем 6 липня 2021 року, причиною виникнення у позивача професійного захворювання є вуглепородний пил: фактична величина 105,8 мг/куб.м при нормативному значенні 2 мг/куб.м, тривалість дії упродовж зміни 81,9% зміни; важкість праці: фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів нижніх кінцівок та тулуба) фактична величина 187,0 Вт при нормативному значенні 90 Вт; фізичне динамічне навантаження (за участю м`язів рук та плечового поясу) фактична величина 88,4 Вт при нормативному значенні 45 Вт; маса вантажу, що підіймається та переміщується фактична величина 40 кг при нормативному значенні 30 кг. Робоча поза в нахиленому положенні більше 30-40% зміни при нормативному значенні до 30-25% зміни. Нахилу корпусу 190 разів за зміну при нормативному значенні 50-100 разів за зміну. Фактичні рівні звукового тиску, еквівалентні рівні шуму 95 дБА при нормативному значенні 80 дБА (п.18 Акта).

У п.20 Акту комісією зазначено, що у зв`язку з тривалим виробничим стажем ОСОБА_1 в шкідливих умовах праці на різних підприємствах вугільної промисловості, встановити осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що стали причиною профзахворювання, неможливо, але слід зазначити, що ступінь вини відповідних посадових осіб пропорційна тривалості роботи ОСОБА_1 в шкідливих умовах на підприємствах, зазначених у п.17 даного Акту (а.с.12-14).

Згідно довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 547656, виданої Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією 11.01.2022, позивачу вперше встановлено 65% втрати професійної працездатності за сукупністю (40% - за хронічною попереково-крижовою радикулопатією, 25% - за пневмоконіозом) безстроково, встановлена третя група інвалідності, визначена потреба у медикаментозному, санаторно-курортному лікуванні за попереково-крижовою радикулопатією, пояс-корсет на попереково-крижовий відділ хребта (а.с.15).

Обласною профпатологічною медико-соціальною експертною комісією розроблена індивідуальна програма реабілітації інваліда - ОСОБА_1 (а.с.16-21).

У відповідності до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Положеннями ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ч.1).

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (п.1 ч.2).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3).

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.5).

Правовідносини сторін регулюються статтею 273-1 КЗпП України, за якою відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав, у тому числі внаслідок дискримінації, мобінгу (цькування), факт якого підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили, призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі.

Згідно з роз`ясненнями, наданими п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 зі змінами, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року № 5, відповідно до ст.273-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 указаної статті цього Кодексу покладено на роботодавця.

Судом установлено, що позивач працював у ТОВ «Шахтобудівельна компанія», яке створене для підземного видобутку вугілля, і умови праці під землею є небезпечними та шкідливими. Втрата професійної працездатності позивача настала внаслідок професійних захворювань, отже роботодавець не забезпечив створення нешкідливих та небезпечних умов праці.

За змістом ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу, яка полягає в душевних стражданнях, яких він зазнав і зазнає у зв`язку з ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням трудових обов`язків, неможливість його відновлення, порушенні нормальних життєвих зв`язків внаслідок неможливості продовжувати активне життя, обмеженням умов праці, у судовому засіданні доведений дослідженими письмовими доказами по справі: копіями трудової книжки позивача, актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) у позивача, довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності, виписками з медичної карти стаціонарного хворого, виписками з медичної карти амбулаторного хворого, медичним висновком ЦЛЕК про наявність (відсутність) хронічного професійного захворювання, повідомленням про хронічне професійне захворювання (отруєння), індивідуальною програмою реабілітації інваліда, інформаційною довідкою про умови праці працівника при підозрі у нього хронічного професійного захворювання (отруєння).

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: тяжкість ушкодження здоров`я, глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у його життєвих стосунках.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 1-рп/2004 від 27 січня 2004 року за наявності у потерпілого стійкої втрати професійної працездатності висновок МСЕК про факт спричинення моральної шкоди не потребується. Позивачу висновком МСЕК встановлена стійка втрата професійної працездатності, а тому заперечення відповідача в цій частині суд знаходить безпідставними.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у 80 000 грн.

Відповідно до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.

Порядок оподаткування доходів, отриманих фізичними особами, врегульовано розділом IV ПК України, яким визначено види отриманих фізичними особами доходів, які включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу (стаття 164 ПК України), та доходів, що не включаються до розрахунку загального (річного) оподатковуваного доходу (стаття 165 ПК України).

Підпункт 14.1.180 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податковим агентом щодо податку на доходи фізичних осіб, зокрема, юридичну особу (її філію, відділення, інший відокремлений підрозділ), яка незалежно від організаційно правового статусу та способу оподаткування іншими податками та/або форми нарахування (виплати, надання) доходу (у грошовій або негрошовій формі) зобов`язана нараховувати, утримувати та сплачувати податок, передбачений розділом IV цього Кодексу, до бюджету від імені та за рахунок фізичної особи з доходів, що виплачуються такій особі, вести податковий облік, подавати податкову звітність контролюючим органам та нести відповідальність за порушення його норм в порядку, передбаченому статтею 18 та розділом IV цього Кодексу.

Відповідно до статті 18 ПК України податковим агентом визнається особа, на яку цим Кодексом покладається обов`язок з обчислення, утримання з доходів, що нараховуються (виплачуються, надаються) платнику, та перерахування податків до відповідного бюджету від імені та за рахунок коштів платника податків. Податкові агенти прирівнюються до платників податку і мають права та виконують обов`язки, встановлені цим Кодексом для платників податків.

Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу.

У пункті 163.1 статті 163 ПК України передбачено, що об`єктом оподаткування резидента є загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.

Базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду. Загальний оподатковуваний дохід складається з доходів, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання), доходів, які оподатковуються у складі загального річного оподатковуваного доходу, та доходів, які оподатковуються за іншими правилами, визначеними цим Кодексом (пункт 164.1 статті 164 ПК України та підпункт 164.1.1 цього пункту).

Відповідно до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 16 січня 2020 року № 466 ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У попередній редакції зазначена норма права передбачала, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю.

Отже, з 23 травня 2020 року пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом», тобто суми відшкодування моральної шкоди підлягають оподаткуванню.

Граматичне та системне тлумачення зазначеного пункту ПК України у чинній редакції дозволяє зробити висновок, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку не включаються: 1) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди; 2) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю; 3) суми, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, як до 23 травня 2020 року, так і чинним податковим законодавством передбачено, що стягнуті за рішенням суду суми на відшкодування шкоди життю та здоров`ю не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку.

Таким чином, податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, зокрема, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Правовий висновок про те, що до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку не включається суми відшкодування шкоди, завданої платнику податку внаслідок заподіяння шкоди життю та здоров`ю, викладено також у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 180/683/13-ц, від 05 червня 2019 року у справі № 227/130/14-ц, від 25 листопада 2020 року у справі № 264/5681/17, від 19 травня 2021 року у справі № 180/377/20, від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21.

Таким чином моральна шкода у розмірі 80 000 грн підлягає стягненню без утримання з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Згідно з п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, а тому у відповідності до п.3 ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Задоволені позовні вимоги складають 32% (80 000грн х 100% : 250 000 грн). На підставі цього підлягає стягненню з відповідача в дохід держави судовий збір пропорційно задоволеної частини позовних вимог в сумі 800 грн (2500 грн х 32% : 100%).

Відповідно до ст.43 Конституції України, ст.23 ЦК України, ст.ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.43 Гірничого Закону України, керуючись ст.ст.13, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» (м. Покровськ Донецької області, вулиця Залізнична, будинок 82, код ЄДРПОУ 40162326) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень без утриманням з цієї суми податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія» в дохід держави судовий збір в розмірі 800 (вісімсот) гривень.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції за правилами ст.ст.354, 355 ЦПК України.

Суддя Г.В. Назаренко