Справа № 466/6076/20 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/811/35/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколота Т.І.,Савуляк Р.В.,

секретар Cалата Я.І.,

З участю: представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Крукеницької Т.М., представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Райхеля Р.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №466/6076/20 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 адвоката Лилика Василя Васильовича на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Лилик Василь Васильович до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину ,-

в с т а н о в и в:

12 серпня 2020 року ОСОБА_3 , від імені якого діє адвокат Лилик Василь Васильович, пред`явив в Шевченківський районний суд м. Львова позов до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину

Як на підставу позовних вимог зазначав, що він, ОСОБА_3 , є потерпілим у кримінальному провадженні, внесеному 26.01.2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000066, за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.367 КК України.

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 15 червня 2020 року ОСОБА_2 на підставі ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, кримінальне провадження закрито, а цивільний позов ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Вищевказаною ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області (головуючий суддя Грабовський В.В.) встановлено, що провідний консультант-адміністратор територіального сервісного центру 4646 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області ОСОБА_2 обвинувачувався в тому, що він, працюючи на посаді оператора комп`ютерного набору територіального сервісного центру №4646 Регіонального сервісного центру МВС в Львівській області, будучи службовою особою, скоїв злочин у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг. Зокрема, 24 червня 2016 року ОСОБА_2 , перебуваючи в приміщенні територіального сервісного центру №4646 Регіонального сервісного центру МВС в Львівській області, що знаходиться за адресою: Львівська область, м. Червоноград, вул. Козацька,2, будучи службовою особою та виконуючи свої функціональні обов`язки, пов`язані з наданням публічних послуг, будучи присутнім при укладанні договору купівлі-продажу транспортного засобу між ОСОБА_4 та власником автомобіля ОСОБА_3 , неналежно виконав покладені посадовою інструкцією обов`язки, зокрема не провів ідентифікацію особи власника транспортного засобу, згідно з паспортом або документом, що його замінює перед безпосереднім укладенням договору купівлі-продажу, внаслідок чого вищевказаний договір купівлі-продажу транспортного засобу №1540 від 24.06.2016 року було підписано не ОСОБА_3 (власником транспортного засобу) та транспортний засіб марки NISSAN NOTE, 2007 року випуску, номер кузова № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , було перереєстровано без відома власника транспортного засобу ОСОБА_3 , а від імені іншої особи, не встановленою досудовим розслідуванням на громадянку ОСОБА_4 . Своєю бездіяльністю ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_3 істотну матеріальну шкоду на загальну суму 162 151, 37 грн.

Також позивачем ОСОБА_3 було затрачено власні кошти по транспортуванню вказаного транспортного засобу в ході досудового слідства, який перебував в розшуку та був виявлений в м. Чернівці. Відтак виникла необхідність у його транспортуванні з м. Чернівці на територію Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області, що знаходится в м. Червоноград Львівської області, вул. Св. Володимира, 8А. Вартість такого транспортування становить 10 000,00 грн., а тому ця сума також підлягає до стягнення з ОСОБА_2 .

За наведених обставин справи та законодавчих положень вважає, що ОСОБА_2 несе відповідальність за завдану йому, ОСОБА_3 , майнову шкоду (матеріальні збитки) на суму 172 151,37 грн.

Внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , які полягали у неналежному виконанні ним своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до їх виконання, ОСОБА_3 також завдано моральну шкоду.

Моральна шкода полягає в тому, що на протязі тривалого часу, дізнавшись про відчуження транспортного засобу без його відому, він переніс душевні страждання та переживання. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 було порушено його право власності та звичайний уклад життя. Протягом більше трьох років з часу вчинення правопорушення, він, ОСОБА_3 , не міг користуватися всіма благами та перевагами, які дає наявність транспортного засобу, чи коштами, які він міг би отримати в разі, якби автомобіль був реалізований законно та з його відома. Його пригнічений психічний та емоційний стан також вплинув на стан здоров`я його дружини, оскільки вона, знаходячись у стані вагітності в 2018 році, мала значні хвилювання з приводу незаконного відчуження належного їх сім`ї транспортного засобу та неповернення за цей автомобіль коштів та ін.

Враховуючи положення ст. 23 ЦК України, роз`яснення, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір заподіяної йому моральної шкоди він оцінює в 100 000,00 грн.

З огляду на наведені в позовній заяві обставини, просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його, ОСОБА_3 , користь 172 151,37 грн. у відшкодування майнової шкоди (матеріальних збитків) та 100 000,00 грн. компенсації за заподіяну моральну шкоду.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 29 грудня 2022 року стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 1000,00 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення оскаржив представник позивача-адвокат Лилик В.В..

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Судом не взято до уваги, що ОСОБА_3 визнаний потерпілим у кримінальному провадженні та відчуженням автомобіля без його присутності та відома йому спричинена шкода. Ствердужє, що ОСОБА_3 не отримував коштів за відчуження автомобіля, договору купівлі-продажу не підписував, що стверджується висновокм експертизи та взагалі був відсутній в сервісному центрі 4646 в день укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу. Зазначає, що ОСОБА_2 належним чином не виконав покладених на нього посадових обов`язків, оскільки прийняв документи у невстановленої особи. Вважає, що оскільки виправдувальний вирок відносно ОСОБА_2 відсутній, є неспроостована обставина про завдання ОСОБА_2 матеріальної шкоди ОСОБА_3 на суму 162151,37 грн. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове,яким позов задвольнити в повному обсязі , а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 172151,37 грн. матеріальної шкоди та 100000 грн. моральної шкоди завданих внаслідок вчинення кримінального правовпорушення.

Представник відповідача ОСОБА_2 -адвокат Райхель Р.П. в порядку ст.360 ЦПК України подав відзив на апеляційну скаргу. У відзиві зазначає, що мотиви апеляційнлої скарги є безпідставними, а рішення суду законним та обгрунтованим. Зазначає, що саме по собі покликання апелянта на перебування ОСОБА_3 в статусі потерпілого у кримінальному провадженні не звільняє позивача від обов`язку доведення як факту , що саме діями ОСОБА_2 заподіяно шкоду ОСОБА_3 так і доведення виду і розміру шкоди. Зазначає, що відчужений траспортний засіб не належав ОСОБА_3 , а ОСОБА_5 , який не має жодних претензій до ОСОБА_2 , вважає, що жодної шкоди позивачу не було і не могло бути заподіяно. Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача-адвоката Крукеницької Т.М. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу-представника відповідача-адвоката Райхеля Р.М., перевіривши матеріали справи, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення,апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задвольнити частково.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_3 не надав належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтвердили, належність йому відчуженого майна, а відтак заподіяння саме йому матеріальної та моральної шкоди, а також доказів, які б підтвердили вину відповідача ОСОБА_2 у заподіянні матеріальної та моральної шкоди.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, однак вважає, що відмовити у задоволенні позову слід було з інших підстав, а саме пред`явлення позову до неналежного відповідача.

Судом встановлено такі обставини.

ОСОБА_2 працював на посаді оператора комп`ютерного набору територіального сервісного центру №4646 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області.

Будучи службовою особою, скоїв злочин у сфері службової діяльності та професійної діяльності, пов`язаної з наданням публічних послуг. Зокрема, 24.06.2016 року ОСОБА_2 , перебуваючи в приміщенні територіального сервісного центру №4646 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області, що знаходиться за адресою: Львівська область, м.Червоноград, вул. Козацька,2, будучи службовою особою та виконуючи свої функціональні обов`язки, пов`язані з наданням публічних послуг, будучи присутнім при укладанні договору купівлі-продажу транспортного засобу між ОСОБА_4 та власником автомобіля ОСОБА_3 , неналежно виконав покладені посадовою інструкцією обов`язки, зокрема не провів ідентифікацію особи власника транспортного засобу, згідно з паспортом або документом, що його замінює перед безпосереднім укладенням договору купівлі-продажу, внаслідок чого вищевказаний договір купівлі-продажу транспортного засобу №1540 від 24.06.2016 року було підписано не ОСОБА_3 (власником транспортного засобу) та транспортний засіб марки NISSAN NOTE, 2007 року випуску, номер кузова № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , було перереєстровано без відома власника транспортного засобу ОСОБА_3 , а від імені іншої особи, не встановленою досудовим розслідуванням на громадянку ОСОБА_4 .

Ухвалою Червоноградського міського суду Львівської області від 15 червня 2020 року (справа № 459/996/20) ОСОБА_2 на підставі ст. 49 КК України звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст. 367 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності. Цією ж ухвалою цивільний позов потерпілого ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди залишено без розгляду.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2020 року виключено з мотивувальної частини ухвали посилання на вчинення ОСОБА_2 злочину невеликої тяжкості. Вважати правильним, що «злочин невеликої тяжкості, який інкримінований ОСОБА_2 ».У решті ухвалу залишено без зміни.

Позивач стверджує, що своєю бездіяльністю ОСОБА_2 спричинив ОСОБА_3 істотну матеріальну шкоду на загальну суму 162 151, 37 грн. та моральну шкоду,яку він оцінює у 100000 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1172 Цивільного кодексу України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 21.02.2019 у справі №355/1394/16-ц. Схожі за змістом висновки зроблені і у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №640/4185/15-ц, від 05.05.2018 у справі №910/14685/17.

З мотивів позовної заяви чітко вбачається, що підставою позову є те, що відповідач ОСОБА_2 завдав шкоди позивачу ОСОБА_3 саме внаслідок неналежного виконання своїх посадових обов`язків.

Отже, оскільки ОСОБА_2 працював за трудовим договором у територіальному сервісному центрі №4646 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області, то саме останній повинен відшкодувати шкоду, завдану його працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відтак на думку апеляційного суду належним відповідачем у цій справі повинен бути роботодавець ОСОБА_2 -Територіальний сервісний центр №4646 Регіонального сервісного центру МВС у Львівській області.

Частина 1 статті 1172 ЦК України, встановлює загальні правила відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв`язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться:

а) Перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо.

б) Завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу.

У випадку виникнення судового спору відповідачем по таких справах є суб`єкт відповідальності, а безпосередній завдавач шкоди - працівник - залучається до участі у справі в якості третьої особи. В подальшому юридична або фізична особа - роботодавець може звернутися з регресним позовом до працівника за нормами трудового законодавства .

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З врахуванням наведеного, рішення суду підлягає зміні з викладенням мотивів відмови у задоволенні позову в редакції цієї постанови.

Відповідно до ч.1 п.3,4 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (ч.4 ст.376 ЦПК України).

З врахуванням наведеного апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 -адвоката Лилика Василя Васильвоича необхідно задовольнити частково, рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 жовтня 2022 року змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.2; 376 ч.1, п.1,3; 383; 384; 389-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Лилика Василя Васильовича задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 жовтня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 06 липня 2023 року.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді: Т.І. Приколота

Р.В. Савуляк