П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2023 року м. Київ

Справа № 752/13447/19

Провадження: № 22-ц/824/2966/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Мережко М. В.

секретар Сакалош Б. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Морозова Олександра В`ячеславовича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Мазур Ю.Ю.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київгаз», ОСОБА_2 про захист прав споживача шляхом зобов`язання відновити газопостачання,

у с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що йому належить на праві власності успадкована 1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_1 . В жовтні 2016 року, без попередження про відключення, газопостачання в житло ОСОБА_1 було припинено. Тільки на звернення та письмові запити газопостачальник повідомив споживача ОСОБА_1 про необхідність оплатити ремонтні роботи, які він оплатив вчасно. Після цього, газопостачальник повідомив про інші вимоги, які також були виконані позивачем. Однак, понад 2 роки газопостачання до житла ОСОБА_1 не відновлено. Зауважував, що до його будинку газова мережа проходить через земельну ділянку, яка приватизована ОСОБА_2 , який здійснював земельно-будівельні робити із неодноразовим пошкодження ГРМ позивача. Вважав, що діяльність ПАТ «Київгаз» спрямована на отримання від позивача неправомірної фінансової вигоди за ремонт пошкоджень ГРМ, які спричинені діяльністю ОСОБА_2 із дозволу ПАТ «Київгаз» або через відсутність відповідного реагування.

За викладених обставин, просив суд захистити його права як споживача побутового газу шляхом зобов`язання ПАТ «Київгаз» відновити постачання побутового газу в належній ОСОБА_1 на праві власності будинок АДРЕСА_1 відповідно до затвердженого 01.10.1990 Управлінням газових мереж проекту № 216 за рахунок відповідачів солідарно; стягнути з ПАТ «Київгаз» безпідставно отримані кошти, здійснені в якості оплати ремонтних робіт від позивача в сумі 10 422 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 03 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Морозов О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ПАТ «Київгаз» незаконно припинило газопостачання до його домоволодіння. Вважає, що законність проведеного газопроводу до його будинку встановлена судовим рішенням, при цьому, ПАТ «Київгаз» сприяло порушенню прав позивача, оскільки не здійснило відповідного реагування на руйнування газової мережі.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 18 січня 2023 року та від 23 лю.того 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Київгаз» зазначив, що газопостачання до будинку позивача було перекрито у зв`язку із виявленням розриву газопроводу за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 не звертався із заявою про відновлення розподілу природного газу та не повідомляв про усунення порушень ПБСГ, у зв`язку із чим розподіл природного газу не було відновлено. Дії АТ «Київгаз» вважає законними, а вимоги позивача необґрунтованими.

В судовому засіданні адвокат Морозов О.В. в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 , та Полішко Ю.О. в інтересахАТ «Київгаз» заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили рішення суду залишити без змін.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, садибний (індивідуальний) житловий будинок, об`єкт житлової нерухомості, складові частини об`єкта: житловий будинок А, гараж, Б, огорожа, № 1, ворота, № 2, огорожа, № 3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, номер витягу 112901938.

ОСОБА_2 є власником будинковолодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що межує з домоволодінням позивача ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності ОСОБА_2 на вказане домоволодіння, яке останній набув у грудні 2014 року підтверджується угодами, а саме: 05.12.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна: житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотарільного округу Данич О.Ф. та зареєстровано в реєстрі за № 1955.

У встановленому порядку набуте ОСОБА_2 нерухоме майно було зареєстровано на його ім?я 05.12.2014, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 30557874 від 05.12.2014.

Як вбачається з п. 1.2. договору купівлі-продажу нерухоме майно (житловий будинок) належав продавцям на праві приватної власності на підставі рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 27.01.2010 за № 2-1017/10, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 09.04.2010, реєстраційне посвідчення № 021259, та рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.01.2012 за № 2-1543/12, зареєстрованого 15.04.2013 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, індексний номер права власності - 0.

Відповідно до рішення Голосіївського районного суду м. Києва № 2-1017/10 від 27.01.2010 у судовому порядку було проведено розподіл в натурі будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 між співвласниками ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_1 та ухвалено задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 і ОСОБА_7 , проведено в натурі розподіл будинковолодіння та виділено ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в натурі житловий будинок під літ. «А».

05.12.2014 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 і ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки загальною площею 0,0596 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для індивідуального житлового будівництва з кадастровим номером: :79:317:0028, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Данич О.Ф. та зареєстровано в реєстрі за № 1956. Вказана земельна ділянка була зареєстрована на ім?я ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 00, про що надано витяг від 05.12.2014.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2013 у справі № 752/14556/13-ц в задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_5 та Публічне акціонерне товариство «Київгаз», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 04.12.2013 апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 18.10.2013 залишено без змін.

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 складається з двох житлових будинків № 44/1 та № 44/2 , зазначених в матеріалах інвентаризації під літ. «А» та «З», а також надвірні будівлі. Згідно наданого третьою особою проекту газифікації житлового будинку АДРЕСА_1 , виготовленого на замовлення ОСОБА_6 та проекту газифікації квартири № 2 у даному житловому будинку, виготовлений ОСОБА_8 , після смерті якої спадщину прийняв ОСОБА_1 , проект ОСОБА_6 був зареєстрований 24.04.1967 в Київській обласній газовій технічній інспекції Головгазу МГК УРСР і в подальшому до нього згідно з проектом ОСОБА_8 , погодженого з Управлінням газових мереж 01.10.1990 за № 216 за згодою власника домоволодіння ОСОБА_9 було здійснено підключення та газифікацію квартири № 2 .

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких скарг та/або зауважень до якісних і кількісних характеристик виконаних робіт, за які позивач сплатив спірні кошти, та працездатності газової мережі від позивача на адресу АТ «Київгаз» не надходило, що свідчить про безпідставність вимог позивача щодо повернення коштів. АТ «Київгаз» здійснює свої зобов`язання щодо безаварійного та безперебійного газопостачання. При цьому, встановлені обставини вказують про наявний спір між позивачем і ОСОБА_2 щодо користування вводом газопроводу, який розташований на земельній ділянці останнього.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У частині другій статті 13 Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що споживач зобов`язаний, зокрема: 1) укласти договір про постачання природного газу; 2) забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів; 3) не допускати несанкціонованого відбору природного газу; 4) забезпечувати безперешкодний доступ уповноважених представників оператора газотранспортної системи, оператора газорозподільної системи до вузлів обліку природного газу та з метою встановлення вузлів обліку газу; 5) припиняти (обмежувати) споживання природного газу відповідно до вимог законодавства та умов договорів.

Постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року затверджений Кодекс газорозподільних систем (далі - КГС).

Відповідно до п. 1, 2 Розділу ІІ КГС оператор ГРМ здійснює діяльність з розподілу природного газу на підставі ліцензії, яка видається Регулятором. Оператор ГРМ відповідає за надійну та безпечну експлуатацію, підтримання у належному стані та розвиток (будівництво) газорозподільної системи, яка на законних підставах перебуває у його власності чи користуванні, належну організацію та виконання розподілу природного газу.

Згідно з пунктом 1 глави 7 Розділу VI КГС, оператор ГРМ в установленому законодавством порядку має право припинити/обмежити газопостачання (розподіл природного газу) на об`єкт споживача (у тому числі побутового споживача) з дотриманням ПБСГ та нормативних документів, що визначають порядок обмеження/припинення природного газу, зокрема у випадку визнання в установленому порядку аварійним стан газорозподільної системи та/або ліквідації наслідків аварій, спричинених надзвичайними ситуаціями техногенного, природного або екологічного характеру, та проведення ремонтно-відновлювальних робіт;

Перевіряючи законність припинення газопостачання до будинку позивача суд врахував, що Оператор ГРМ відповідно до пункт 4 глави 7 розділу VІ КГС при припиненні розподілу природного газу на об`єкт споживача склав відповідний акт, у якому зазначив причини припинення газопостачання.

Відповідно до пункту 9 Розділу XІІІ КГС у разі виникнення аварії або надзвичайної ситуації, яка загрожує безпеці функціонування ГРМ, Оператор ГРМ негайно вживає заходів, які мають на меті усунення аварійної ситуації, а також відновлення належної роботи ГРМ згідно з планом локалізації та ліквідації аварійних ситуацій і аварій, розробленим відповідно до вимог чинного законодавства.

Усунення споживачем порушень, виявлених оператором ГРМ, відповідно до пункту 6 глави 7 розділу VІ КГС є підставою для відновлення газопостачання (розподілу природного газу), яке здійснюється Оператором ГРМ протягом двох робочих днів у містах та п`яти календарних днів у сільській місцевості за письмовим зверненням споживача (його постачальника).

Типовий договір розподілу природного газу побутовим споживачам затверджено Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 р. №2500.

Статтею 633 ЦК України встановлено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться. Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ст.634 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що у зв`язку із розривом газопроводу за адресою АДРЕСА_1 газопровідний кран у закритому стані було опломбовано, про що складено відповідний акт від 23 листопада 2017 року (т.1 а.с.97).

Позивач не надав суду доказів на спростування обставин виникнення аварійної ситуації, також не надав доказів на підтвердження того, що дії АТ «Київгаз» носили неправомірний характер.

Представником ОСОБА_1 не доведено, що працівники АТ «Київгаз»діяли протиправно, оскільки вбачається, що оператором ГРМ були виявлені порушення Правил безпеки систем газопостачання, що створили аварійну ситуацію, що і стало підставою для припинення газопостачання.

Посилання на те, що саме АТ «Київгаз» допустило руйнування газопроводу, яким здійснюється газопостачання позивачу, не приймається до уваги, оскільки не підтверджено належними доказами.

Для відновлення газопостачання, відповідно до вимог чинного законодавства, споживач повинен усунути порушень, виявлені оператором ГРМ, що відповідно до пункту 6 глави 7 розділу VІ КГС є підставою для відновлення газопостачання споживачу після звернення до оператора ГРМ, однак доказів про вчинення вказаної дії позивачем не надано.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги про відновлення постачання побутового газу в належний ОСОБА_1 на праві власності будинок є необґрунтованими.

Також вірним є і висновок суду першої інстанції про безпідставність вимог позивача про стягнення спірних коштів в сумі 10 422 грн., оскільки вони були сплачені ним за надані послуги, будь-яких скарг та/або зауважень до виконаних робіт від позивача на адресу АТ «Київгаз» не надходило, що було вірно встановлено судом та не спростовано скаржником в апеляційній скарзі.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищевикладене, рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03 листопада 2022 року підлягає залишенню без змін, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Морозова Олександра В`ячеславовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 26 грудня 2023 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

М. В. Мережко