Номер провадження: 22-ц/813/3591/23
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.07.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року у складі судді Огренич І. В.,

встановив:

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги.

Позов мотивовано тим, що 06 січня 2018 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги, а також до договору про надання правової допомоги 06 січня 2018 року між ними укладена угода № 2, якою визначений розмір адвокатської винагороди. Зазначав, що він виконав свої зобов`язання за договором, а відповідач не розрахувалась в повному обсязі, а саме не сплатила йому 25% вартості отриманого спадкового майна як винагороду за виконану роботу, так як ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 отримала спадщину у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , і два контейнери: 3-х футовий контейнер під АДРЕСА_2 та 5-ти футовий контейнер під АДРЕСА_3 , що розташовані на території ТОВ «Промтоварний ринок». З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором про надання правової допомоги від 06 січня 2018 року № 02 у розмірі 25% вартості спадкового майна, що отримано ОСОБА_2 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , та 2-х контейнерів: 3-х футового контейнеру під АДРЕСА_4 , що розташовані на території ТОВ «Промтоварний ринок».

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним абзац другий пункту 2 угоди №02 від 06 січня 2018 року до договору про надання правової допомоги №02 від 06 січня 2018 року, укладеного між нею та ОСОБА_1 , а саме: «Після виконання обов`язків по зазначеному договору, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 сплачує 25% від отриманого спадкового майна як винагороду за виконану роботу».

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 06 січня 2018 року між сторонами укладений договір про надання правової допомоги, а також до договору про надання правової допомоги 06 січня 2018 року між сторонами укладена угода № 2, якою визначено порядок розрахунків. Зазначала, що за домовленістю сторін вона мала сплатити 10 000,00 грн одноразовим платежем, а у разі позитивного результату ще сплатити адвокату 5% від отриманого майна, що було предметом позовної заяви, а саме 3-х футового контейнеру під №5578 та 5-ти футового контейнеру під № 5325. При цьому зазначила, що угоду №2 вона підписала, не читаючи, а копію ОСОБА_1 їй не надав. Натомість до позовної заяви ОСОБА_1 додав додаткову угоду, пунктом 2 якої передбачено, що після виконання обов`язків за зазначеним договором, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 вона сплачує 25 % від отриманого спадкового майна як винагороду за виконану роботу, тобто адвокат Гузь Г. В. самостійно фактично визначив винагороду за досягнення позитивного рішення у справі, чим ввів її в оману щодо виду та ціни послуг, що надаються, чим порушив положення частини першої статті 203 ЦК України. Зазначала, що така винагорода не відповідає принципу справедливості, розумності та співмірності наданих послуг. Вказувала на те, що адвокат претендує отримати винагороду у розмірі 25% від усього спадкового майна, включаючи квартиру АДРЕСА_1 , проте позовні вимоги у справі, в якій адвокат представляв її інтереси, стосувались визнання права власності на контейнери, а не на квартиру. Зазначала, що така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) в розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг. Досягнення позитивного результату виходить за межі предмета договору, яким є лише надання юридичних послуг, захист та представництво інтересів при розгляді справи про спадкування. Отже, включення до умов договору про надання юридичних послуг абзацу 2 у пункті 2 про винагороду адвокату за результат судового розгляду справи № 521/20103/15-ц, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства, у зв`язку з чим та в силу положень частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, підлягає визнанню недійсним.

16 квітня 2019 року протокольною ухвалою Київського районного суду м. Одеси зустрічний позов ОСОБА_2 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 та об`єднано в одне провадження.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним абзац другий пункту 2 угоди № 02 від 06 січня 2018 року до договору про надання правової допомоги № 2 від 06 січня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: «Після виконання обов`язків по зазначеному договору, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 сплачує 25 % від отриманого спадкового майна, як винагороду за виконану роботу». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У обґрунтуванні апеляційної скарги зазначив, що на час укладання договору про надання правової допомоги коштів у ОСОБА_2 не було. За її проханням в угоді зазначено про розрахунок за виконану роботу «після отримання права на спадщину». Угодою від 06.01.2018 визначений порядок, розмір і строки оплати. Накладні витрати включають витрати на проїзд, збір інформації, тому висновок суду, щодо визнання недійсною додаткової винагороди адвоката є безпідставною. В договорі зазначена не додаткова винагорода, а оплата гонорару за роботу, відповідно до умов договору. При укладанні договору від 06.01.2018 сторони добровільно обумовили всі умови узгодили їх, а тому порушень основних засад здійснення правосуддя, при його укладанні, виконанні немає. Посилається на те, що суд першої інстанції позбавив його права на отримання винагороди за працю, порушивши ст. 43 Конституції України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», так як ОСОБА_2 погодилась оплатити його роботу в сумі 25% від вартості спадкового майна. Ними підписаний Акт виконаних робіт. Звітом визначено розмір спадкового майна, а тому 25% - становить 192 285,95 грн. Експертне дослідження становить - 3000,00 грн та відноситься до судових витрат. Правова позиція Верховного Суду від 12.06.2018, яка застосована судом першої інстанції, не стосується даної справи. Дана справа стосується оплати винагороди за роботу, тому правовий висновок Верховного суду від 12.06.2018 по справі №462/9002/14-ц застосуванню не підлягає. Зазначає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин; не розглянув вимоги, що викладені в позовній заяві; позбавив його права на отримання винагороди за виконану роботу - поклав на нього, як інваліда ІІ групи, оплату витрат ОСОБА_2 , що є підставою для скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року.

Постановою Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання правової допомоги в розмірі 192 285,95 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3 000,00 грн. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 4 805,00 грн.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03.08.2022 касаційну скаргу задоволено частково. Постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання правової допомоги скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті постанову Одеського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року залишено без змін.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.08.2022 справу призначено до апеляційного розгляду.

В письмових поясненнях від 12.12.2022 року позивач ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції скасувати, позов ОСОБА_4 задовольнити та стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором про надання правової допомоги у розмірі 25% вартості спадкового майна, що отримано ОСОБА_2 , що складає 192 285,95 грн. та судові витрати у розмірі 3000 грн.

ОСОБА_2 та її представник в судове засідання 06.07.2023 не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, у зв`язку з чим суд вирішив розглянути справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_1 , дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, що 06.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги №02, згідно з умовами якого адвокат Гузь Г.В. надає юридичну допомогу, захищає та представляє права та інтереси ОСОБА_2 в якості її представника при розгляді справи про спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_3 та захист її майнових прав у судах та правоохоронних органах.

06.01.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також укладено угоду № 2, згідно з пунктом 2 якої, ОСОБА_2 за надану правову допомогу, захист її інтересів в судах та правоохоронних органах при розгляді позовних заяв, клопотань, заяв та інших документів при розгляді питання про спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_3 та захист її майнових прав, сплачує адвокату гонорар у відповідності зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» за домовленістю сторін у розмірі 10 000,00 грн у термін до 10 січня 2018 року, як передоплата для сплати податків та накладних витрат. Після виконання обов`язків по зазначеному договору, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 сплачує 25% від отриманого спадкового майна, як винагороду за виконану роботу.

На виконання вказаного договору ОСОБА_2 сплатила адвокату гонорар у розмірі 10 000,00 грн.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2018 року у справі №521/20103/15-ц, яке набрало законної сили, позов ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Михайлова О.В., державний нотаріус Сьомої одеської державної нотаріальної контори Малиновська О.К., про визнання заповіту недійсним, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом та визнання права власності на контейнери, розташовані на території ТОВ «Промтоварний ринок», задоволено. Визнано заповіт ОСОБА_3 , посвідчений 18 грудня 2012 року державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори Малиновською О. К., недійсним. Визнано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_7 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яке посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайловою О. В. 28 серпня 2015 року, недійсним. Визнано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_8 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яке посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайловою О.В. 28 серпня 2015 року, недійсним. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , ТОВ «Промтоварний ринок», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Михайлова О.В., державний нотаріус Сьомої Одеської державної нотаріальної контори Малиновська О. К., про визнання недійсними договорів про надання послуг по здійсненню торгової діяльності, визнання права власності на спадкове майно, задоволено. Визнано за ОСОБА_10 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 3-х футовий контейнер під № 5578 по вул. Южна, 5-ти футовий контейнер під № НОМЕР_1 по вул. Ринкова, що розташовані на території ТОВ «Промтоварний ринок». Визначено порядок виконання рішення суду, визначено, що визнання права власності в порядку спадкування за законом на 3-х футовий контейнер під АДРЕСА_2 , 5-ти футовий контейнер під № НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 , що розташовані на території ТОВ «Промтоварний ринок» після набрання рішенням законної сили є підставою для укладення договорів про надання послуг по здійсненню торгової діяльності між ТОВ «Промтоварний ринок» та ОСОБА_10 .

Згідно з актом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги №02 від 06.01.2018 року, який складений 31.05.2018, адвокат Гузь Г.В. виконав свої зобов`язання за договором про надання правової допомоги №02 від 06.01.2018 по захисту прав та інтересів ОСОБА_2 в якості її представника при розгляді справи про спадкування спадкового майна після смерті ОСОБА_3 та захист її майнових прав у судах та правоохоронних органах.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення 25% від отриманого спадкового майна, як винагороду за виконану роботу та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 про визнання недійсним абзацу 2 пункту 2 угоди № 02 від 06 січня 2018 року до договору про надання правової допомоги № 2 від 06 січня 2018 року за досягнення позитивного рішення у справі, виходив з того, що така винагорода не є ціною договору (платою за надані послуги) в розумінні статей 632, 903 ЦК України та статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а є платою за сам результат (позитивне рішення), досягнення якого відповідно до умов договору не ставиться в залежність від фактично наданих послуг. Включення в умови договору про надання юридичних послуг абзац 2 в пункті 2 про винагороду адвокату за результат судового розгляду справи №521/20103/15-ц, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 суперечить основним засадам здійснення правосуддя в Україні, актам цивільного законодавства.

Проте апеляційний суд в повній мірі не погоджується з висновком суду першої інстанції в оскаржуваній частині, а саме щодо підстав відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Тлумачення пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» свідчить, що правова допомога має інтерес для клієнта не самі по собі, а переслідує певну мету і задовольняє потребу у захисті, відновленні і задоволенні його прав. Саме тому ці наслідки бажані клієнтом і сприймаються ним саме як результат надання правової допомоги. Наявність або відсутність бажаного судового рішення, що задовольняє права і інтереси замовника, є для нього чіткою і найбільш переконливою оцінкою якості послуг виконавця і при відсутності інших критеріїв - нормальною і законною умовою розміру відповідної винагороди за спільною домовленістю сторін.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно зі статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Отже, передбачена абзацом другим пункту 2 Угоди № 02 від 06 січня 2018 року до договору про надання правової допомоги № 02 від 06 січня 2018 року, укладеного між сторонами у справі, винагорода є додатковою винагородою адвоката, платою за досягнутий адвокатом результат, та є за своєю суттю так званим «гонораром успіху», нарахування та сплата якого залежать від настання певної події.

Подібні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі № 903/781/21.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 фактично дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату, визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини. У вказаній постанові також зазначено, що суд повинен оцінювати необхідність та розумність судових витрат у вигляді «гонорару успіху», саме в контексті компенсації цих витрат за рахунок іншої сторони судової справи.

Таким чином зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату «гонорару успіху» не є обов`язковими для суду при вирішенні питання про розподіл судових витрат та покладення таких витрат на іншу сторону справи, оскільки в такому випадку суд застосовуючи відповідні положення процесуального законодавства, зокрема частин четвертої - п`ятої статті 137 ЦПК України, може оцінювати необхідність, розумність та інші критерії співмірності цих витрат.

Однак вищенаведене не означає, що такі зобов`язання між адвокатом та клієнтом не є обов`язковими для сторін договору про надання правової допомоги, у разі якщо такий договір є дійсним.

Як зазначено вище, сторони у даній справі в абзаці 2 пункту 2 угоди № 2 від 06.01.2018 погодили, що після виконання обов`язків по зазначеному договору, отримання права на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 сплачує 25% від отриманого спадкового майна, як винагороду за виконану роботу.

Водночас зі змісту рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2018 року у справі № 521/20103/15-ц вбачається, що ОСОБА_2 зверталась до суду з вимогами про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на 3-х футовий контейнер під АДРЕСА_2 та 5-ти футовий контейнер під № НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 , що розташовані на території ТОВ «Промтоварний ринок».

Питання щодо визнання за нею права власності у порядку спадкування на квартиру АДРЕСА_1 позивач у цій справі не порушувала.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 31 травня 2018 року у справі №521/20103/15-ц за ОСОБА_2 визнано право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , тільки на 3-х футовий контейнер під АДРЕСА_4 , що розташовані на території ТОВ «Промтоварний ринок».

При цьому за позовом ОСОБА_5 суд визнав недійсним заповіт ОСОБА_3 від 18 грудня 2012 року та свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я ОСОБА_2 на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 , яке посвідчене приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Михайловою О. В. 28 серпня 2015 року.

Отже, у результаті розгляду справи №521/20103/15-ц ОСОБА_2 не набула право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , а тому у ОСОБА_2 не виник обов`язок щодо сплати позивачу винагороди з урахуванням вартості квартири, оскільки такі вимоги не заявлялися у суді.

Крім того, пункт 2 угоди № 2 не передбачає визначення вартості присудженого майна не відповідно до рішення суду, а за будь-якою додатковою оцінкою.

За таких обставин відсутні підстави для визначення вартості майна, присудженого ОСОБА_2 у травні 2018 році, а саме 2-х контейнерів, за висновком про ринкову вартість об`єкта оцінки такого майна, складеним на замовлення ОСОБА_1 у вересні 2019 році, оскільки з часу постановлення рішення суду минув майже рік та майно зі спливом цього часу змінило свою вартість.

Водночас договори купівлі-продажу контейнерів, за якими відповідач продала два контейнери за ціною по 5000 грн. кожен визначена сторонами у вересні 2018 року.

Позивач доказів щодо вартості майна, яке становило станом на час постановлення рішення суду не надав, клопотань про проведення експертизи не заявляв.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2019 року змінити в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором про надання правової допомоги, виклавши мотивувальну частину в редакції цієї постанови, в решті в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 10.07.2023

Головуючий:

Судді: