ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8329/23 Справа № 225/2013/18 Суддя у 1-й інстанції - Нємиш Н.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Юрченко Г.О.

сторони

позивач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України»

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Остапенко Андрій Ігоревич на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 07 червня 2018 року, постановлену суддею Нємиш Н.В. у місті Торецьк Донецької області, (відомості про дату складення повного тексту ухвали відсутні),

ВСТАНОВИВ

У травні 2018 року Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулося до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження по цивільній справі 2/260/1605/2013 за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором.

Відновлення втраченого судового провадження необхідно для подальшого вирішення питань, повязаних із зверненням судового рішення до виконання.

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 07 червня 2018 року заява Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», заінтересована особа ОСОБА_1 про відновлення втраченого провадження задоволена.

Частково відновлено провадження по цивільній справі №2/260/1605/2013 за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором в частині рішення Ленінського районного суду м.Донецька від 29.10.2013 року наступного змісту:

«Провадження по справі №2/260/1605/2013

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2013 р. Ленінський районний суд м.Донецька в складі: головуючого судді: Трофименко Л.Р. при секретарі: Ткач Є.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Донецька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Державний Ощадний банк України до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування позовних вимог зазначивши, що 09.11.2007 р. між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк України в особі філії - Кіровське відділення №5402 м.Донецька ВАТ Ощадбанк та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №7478/1. Згідно умов договору, банк надав відповідачці грошові кошти у розмірі 67 659,00 гривень з кінцевим терміном погашення не пізніше 08.11.2027 р. за умови сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 15% річних. В якості забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором укладено Іпотечний договір №7478/1 від 09.11.2007 року, предметом за яким виступає однокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до умов кредитного договору боржник зобовязується проводити погашення кредиту щомісячно, рівними частинами та сплачувати нараховані проценти, починаючи з грудня 2007 року. Останній платіж позичальником було зроблено у грудні 2009 року. Згідно з п.5.2 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі 17% від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення. Свої зобовязання за кредитним договором відповідачка не виконує, у звязку із чим у неї утворилась заборгованість по кредитному договору, яка станом на 10.06.2013 року складає 83 777,05 гривень, з яких: 65 121,00 гривень - сума основного боргу; 6 413,98 гривень - сума прострочених відсотків; 12 242,07 гривень - пеня. У звязку із реорганізацією, проведеною на підставі постанови правління ВАТ Державний ощадний банк України від 22 вересня 2010 року №424, Кіровське відділення №5401 м.Донецька було перетворено на територіальне без балансове відділення №10004/027 філії - Донецького обласного управління публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України. До теперішнього часу відповідачкою не вчинено жодних дій спрямованих на погашення заборгованості за кредитним договором, у звязку із чим позивач вимушений звернутись до суду із цим позовом. Просив стягнути з відповідачки на користь ТВБВ №10004/027 філії Донецького обласного управління публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України заборгованість за кредитним договором №7478/1 від 09.11.2007 р. в сумі 83 777,05 гривень, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 837,77 гривень.

Представник позивача за довіреністю Чернишов П.В. в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, при цьому позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідачка до судового засідання 09 серпня 2013 року не з`явилась, при цьому про час і місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчить поштове повідомленням про отримання нею судової повістки. В подальшому, відповідачка повідомлялась про розгляд справи також шляхом надіслання судової повістки за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання, а саме: АДРЕСА_2 (а.с.20-23), рекомендованим листом з повідомленням, але зазначене повідомлення було повернуто до суду за закінченням строку зберігання, що свідчить про належне повідомлення останньої про день слухання справи у відповідності до вимог ст.74 ч.5 ЦПК України і свідчить про ухилення

Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача законні і обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст.509, 1054 ЦК України зобовязанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В судовому засіданні встановлено, що згідно кредитного договору №7478/1 від 09.11.2007 р., який був укладений між Відкритим акціонерним товариством Державний ощадний банк України в особі філії - Кіровське відділення №5402 м.Донецька ВАТ Ощадбанк та ОСОБА_1 , останній був наданий кредит в сумі 67 659,00 гривень (а.с.7-12) із сплатою відсотків за користування кредитом з розрахунку 15% річних, у термін до 08.11.2027 р. Відповідно до п.1.5 кредитного договору відповідачка зобов`язалась щомісяця до останнього числа місяця, наступного за звітним, проводити погашення кредиту рівними частинами в сумі 281,91 гривень та сплачувати проценти, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків відкритих в ВАТ Ощадбанк починаючи з грудня 2007 року.

У звязку із реорганізацією, проведеною на підставі постанови правління ВАТ Державний ощадний банк України від 22 вересня 2010 року №424, Кіровське відділення №5401 м.Донецька було перетворено на територіальне без балансове відділення №10004/027 філії - Донецького обласного управління публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України.

Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Однак, всупереч умовам кредитного договору та вимогам чинного законодавства України, відповідачка не сплатила щомісячні платежі на повернення кредиту, у строк, встановлений п.1.5 кредитного договору.

Згідно з п.5.2 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобовязується сплатити на користь банку пеню в розмірі 17% від суми несплаченого платежу, за кожен день прострочення.

У зв`язку з порушенням зобов`язань по кредитному договору, та відповідно до розрахунку заборгованості наданого позивачем, відповідачка ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором №7478/1 від 09.11.2007 року в розмірі 83 777,05 гривень, з яких: 65 121,00 гривень - сума основного боргу; 6 413,98 гривень - сума прострочених відсотків; 12 242,07 гривень - пеня.

Відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ТВБВ №10004/027 філії Донецького обласного управління публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України заборгованість за кредитним договором №7478/1 від 09.11.2007 р. в сумі 83 777,05 гривень.

Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 837,77 грн., оскільки з причини невиконання нею взятих на себе обовязків, позивач змушений був звернутися до суду з позовом.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 509, 525, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства Державний Ощадний банк України про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Публічного акціонерного товариства Державний ощадний банк України філії Донецького обласного управління ТВБВ №10004/027 (83011, м.Донецьк вул.Корольової,37, , МФО 335106, р/р НОМЕР_1 ) заборгованість за кредитним договором №7478/1 від 09.11.2007 р. в сумі 83 777,05 гривень, а також витрати по сплаті судового збору в сумі 837,77 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10- денний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: підпис ».

Будучи незгодною з ухвалою суду відповідач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник Остапенко А.І. , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваної ухвали просить її скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені заяви Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» про відновлення втраченого повністю судового провадження у цивільній справі №2/260/1605/2013 відмовити.

При цьому, представник відповідача зазначає, що суд першої інстанції, постановляючи ухвалу від 11.05.2018 про поновлення строку для звернення до суду і відкриваючи провадження за заявою, а згодом - ухвалу від 07.06.2018 про задоволення заяви, не звернув уваги на відсутність клопотання Ощадбанку про поновлення строку на подання заяви про відновлення втраченого судового провадження (ч.3 ст.491 ЦПК України), тобто не взяв до уваги невідповідність заяви вимогам ст.491 ЦПК України та безпідставно не застосував правило статті 185 ЦПК України. Наголошує на тому, що суд першої інстанції поважної причини для пропуску позивачем строку не встановив і в своїх судових рішеннях про неї не зазначив.

Окрім того, суд першої інстанції в ухвалі не зазначив, якими доказами підтверджується власне сам факт втрати матеріалів цивільної справи.

Також представник відповідача наголошує на тому, що з 13.09.2015 місце проживання відповідача було зареєстроване за адресою: (ВПО) АДРЕСА_3 , однак відповідач жодних документів по справі на зареєстровану адресу не отримувала. Вказує, що у суду першої інстанції не було (не могло бути) відомостей про те, що відповідач не має зареєстрованого місця проживання (у тому числі ВПО) поза окупованою територією України (відповідних запитів суд ймовірно не робив), а тому у суду були відсутні підстави для виклику відповідача через оголошення на веб-сайті.

Представник відповідача вважає, що суд першої інстанції не вжив заходів щодо виклику відповідача шляхом направлення судової повістки на адресу, за якою із ВПО може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, а не виносити оскаржувану незаконну ухвалу.

Представник відповідача стверджує, що розгляд заяви за відсутності відповідача є порушенням її прав, гарантованих ст.ст.8,10, 43 ч.3 ст.493 ЦПК України і ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та позбавило її можливості довести перед судом відсутність підстав для задоволення заяви позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представника відповідача Остапенка А.І., Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», посилаючись на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 07 червня 2018 року у справі №225/2013/18 без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача Остапенка А.І., який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги відповідача, просив їх задовольнити з викладених у скарзі підстав, скасувати ухвалу суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким у повному обсязі відмовити позивачу в задоволенні заяви про відновлення втраченого судового провадження, представника позивача Копіцина О.Л. , який з викладених у відзиві підстав заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача, просив ухвалу суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви про відновлення втраченого судового провадження, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м.Донецька від 29.10.2013 року позов АТ «Державний ощадний банк України» було задоволено в повному обсязі, з ОСОБА_1 стягнута заборгованість за кредитним договором №7478/4 від 09.11.2007 року в загальній сумі 83 777,05 грн.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву позивача про часткове відновлення втраченого судового провадження на підставі зібраних і перевірених матеріалів, вважав установленим зміст рішення Ленінського районного суду м.Донецьк від 29.10.2013 року у цивільній справі №2/260/1605/2013 за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, відновлення зазначеного рішення суду заявнику необхідно для отримання копії рішення та для звернення судового рішення до виконання.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції та погоджується з доводами сторони відповідача, викладеними в апеляційній скарзі.

Відповідно до положень ч.5. ст.491 ЦПК України заява про відновлення втраченого судового провадження для виконання судового рішення може бути подана до закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Суд може поновити зазначений строк, якщо за клопотанням заявника визнає причини його пропуску поважними.

Згідно п.2 ч.4 ст.492 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у випадках коли заява подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою статті 491 цього Кодексу, і суд відхилив клопотання про його поновлення.

Так, матеріалами справи встановлено, що із заявою про відновлення втраченого судового провадження позивач звернувся до Дзержинського міського суду Донецької області 18 березня 2018 року.

На підтвердження заяви суду надано кредитний договір №7478/1 від 09 листопада 2007, укладений між Вікритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 , копія паспорта відповідача, копія картки платника податків, а також клопотання про поновлення строку звернення до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження, копію заочного рішення Ленінського районного суду м.Донецька від 29 жовтня 2013 року про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості та відповідь Ленінського районного відділу державної виконавчої служби м.Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області на запит ПАТ «Державний ощадний банк України» щодо примусового виконання рішення про стягнення з Якушевої кредитної заборгованості (а.с.2-11).

У клопотанні про поновлення строку звернення із заявою про відновлення втраченого судового провадження зазначено, що АТ «Ощадбанк» дізналося про втрату виконавчого провадження лише з відповіді Ленінського районного відділу ДВС від 12.02.2018, тому вважає пропуск строку поважним і просить його поновити (а.с.7).

Згідно ч.1 ст.120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до положень ч.1 ст.123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За нормами статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Відповідно до норм п.2 ч.1 ст.22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV (в редакції закону набрання заочним рішення законної сили) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в

такі строки: інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не

передбачено законом.

Відповідно до п.п.1, 3 ч.2 ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV (в редакції закону набрання заочним рішення законної сили) строки, зазначені у частині першій цієї статті,

встановлюються для: виконання судових рішень - з наступного дня після набрання

рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі

відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове

рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після

його постановлення; інших виконавчих документів з наступного дня після набрання ними юридичної сили, якщо інше не передбачено законом.

Заочне рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 кредитного боргу набрало законної сили 22.01.2014, отже ощадний банк мав прово подати виконавчі листи на виконання протягом року, тобто до 22.01.2015.

Відповіддю Ленінського районного відділу ДВС м.Донецьк на заяву ПАТ «Державний ощадний банк України» від 12.02.2018 встановлено, що за даними Автоматизованої системи виконавчого провадження, на примусовому виконанні в Ленінському районному відділі державної виконавчої служби м.Донецьк Головного територіального управління юстиції у Донецькій області виконавчих документів про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості, станом на 12.02.2018 не перебувало (а.с.11).

Відповідь Ленінського районного відділу ДВС м.Донецьк свідчить про те, що виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості до цього відділу не подавалися, тобто виконавче провадження взагалі не відкривалося, а отже строк подачі виконавчого документу до стягнення не преривався.

Згідно положень ч.3 ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» №606-ХІV (в редакції закону набрання заочним рішення законної сили) у разі повернення виконавчого документа стягувану у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а у разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника,- з моменту закінчення дії відповідної заборони.

З ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження у справі за заявою ПАТ «Державний ощадний банк України» про відновлення втраченого судового провадження встановлено, що рішення суду про поновлення пропущеного процесуального строку належним чином не обґрунтовано. В ухвалі тільки зазначено про наявність клопотання про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання та висновок суду, що строк треба поновити та провадження у справі відкрити (а.с.17-18).

Заявою позивача встановлено, що відновлення заочного рішення необхідно для отримання дубліката виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості та подачі його на виконання, проте суд першої інстанції не звернув уваги на те, що заява була подана після спливу понад трьох років з часу закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (22.01.2015) та належним чином не обґрунтував свій висновок про поважність причин пропуску позивачем процесуального строку.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, в порушення норм ч.5. ст.491 ЦПК України безпідставно поновив пропущений процесуальний строк, коли повинен був відмовити у відкритті провадження на підставі п.2 ч.4 ст.492 ЦПК України, чим допустив порушення норм процесуального права, що є підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, з ухваленням нового судового рішення про відмову у відновленнні втраченого провадження по цивільній справі №2/260/1605/2013 за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропускомстроку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник - адвокат Остапенко Андрій Ігоревич задовольнити.

Ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 07 червня 2018 року скасувати.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» в особі філії Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», заінтересована особа ОСОБА_1 у відновленнні втраченого провадження по цивільній справі №2/260/1605/2013 за позовом АТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором у зв`язку з пропускомстроку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 01 січня 2024 року.

Головуючий:

Судді: