КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2023 року

справа № 826/8723/16

провадження № 22-ц/824/12156/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Куліковій С.В.

при секретарі: Дьоміній К.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Київ), державний реєстратор Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Соколянського Дмитра Вікторовича

треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року, постановлене під головуванням судді Колдіної О.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Соколянського Дмитра Вікторовича, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до Головного територіального управління юстиції в м. Києві, правонаступником якого є Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ), яке є правонаступником Головного державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м.Києві Соколянського Дмитра Вікторовича, треті особи без самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про реєстрацію права власності.

Відповідно до заявлених вимог позивач просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві індексний номер 14353167 від 10.07.2014 р. з припинення права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - машиномісце № НОМЕР_1 , площею 17.00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в березні 2016 р. він звернувся до нотаріуса з приводу розпорядження своїм майном - машино-місцем НОМЕР_2 в підземному автопаркінгу в будинку АДРЕСА_1 та дізнався, що 10.07.2014 р. державним реєстратором Соколянським Д.В. внесено відомості про припинення його права власності та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на машино-місце за ТОВ «Будівельно-комерційна фірма» Граніт» на підставі свідоцтва про право власності, виданого 30.04.2009 р. Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва у справі 2а-14648/12/2670 від 15.02.2013 р., ухвала Київського апеляційного адміністративного суду, ухвала Вищого адміністративного суду України від 16.01.2014 р.

Позивач зазначає, що ухвалені рішення були прийняті після укладання ним договору купівлі-продажу машино-місця, а відповідач не мав права та підстав скасовувати зареєстроване право власності ОСОБА_5 , оскільки таке рішення не приймалось.

Здійснивши протиправні дії зі скасування права власності на машино-місце за ОСОБА_5 та здійснивши реєстрацію права власності за ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт», відповідачем, як зазначає позивач, було порушено його право власності, реєстрація якого не скасовувалась у визначений спосіб, та порушено порядок здійснення реєстраційних дій.

З огляду на викладене позивач просить позов задовольнити.

14.06.2016 р. Окружним адміністративним судом м. Києва відкрито провадження у справі.

12.10.2017 р. ухвалена постанова Окружним адміністративним судом м. Києва про задоволення позову.

19.04.2018 р. на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду постанова окружного адміністративного суду м. Києва залишена без змін.

Згідно з постановою Верховного Суду від 25.02.2021 р. постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.10.2017 р. та постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 19.04.2018 р. скасовані, провадження у справі закрито.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 27.04.2021 р. встановлено юрисдикцію справу Голосіївському районному суду м. Києва.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник позивача просить рішення суду скасувати, постановити нове про задоволення позову.

Вимоги обґрунтовані тим, що звертаючись до суду із позовною заявою позивач використав своє право на доведення протиправності позбавлення його права власності. Вважає невірним висновок суду про необхідність звернення до суду з позовом саме до особи, яка є власником нерухомого майна. Вказує, що державний реєстратор, вчинивши дії, що суперечили вимогам законодавства, порушив права позивача.

Зазначає, що окружним адміністративним судом м. Києва, залишеним без змін Київським апеляційним адміністративним судом, визнано дії державного реєстратора протиправними.

В судовому засіданні представник третьої особи проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що відповідач звернувся до суду з позовом не до належних відповідачів, а також обрав спосіб захисту, який в даному випадку не є ефективним в повній мірі.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області по справі №22-791/2011 від 23.06.2011р. набула право власності на нерухоме майно - машино-місце № НОМЕР_1 , площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці (підвал 2-рівень літ. "А") за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності ОСОБА_5 на вказане нерухоме майно зареєстроване КП "Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна" та 01.08.2011р. записане в реєстрову книгу №374-21 за №61314.

В подальшому, згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. та зареєстрованого в реєстрі 01.09.2011р. за №1946, зазначене машино-місце було відчужене ОСОБА_5 позивачу у справі - ОСОБА_1 . Зазначене право також було зареєстровано КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації».

10.07.2014р. державним реєстратором Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у м. Києві Соколянським Дмитром Вікторовичем прийнято рішення індексний номер 14353167 про припинення права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - машино-місце НОМЕР_1, площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці (підвал 2-рівень літ. «А») за адресою: АДРЕСА_1 .

Того ж дня, на підставі вказаного рішення від 10.07.2014р. державним реєстратором Соколянським Д.В. прийнято рішення про реєстрацію за ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» права власності на вказане машино-місце.

Підставою для реєстрації права власності на машино-місце за ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» зазначено постанова Окружного адміністративного суду м. Києва у справі 2а-14648/12/2670 від 15.02.2013 р., ухвала Київського апеляційного адміністративного суду, ухвала Вищого адміністративного суду України від 16.01.2014 р.

Відповідно до постанови Окружного адміністративного суду м. Києва у справі 2а-14648/12/2670 від 15.02.2013 р., яка залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 23.05.2013 р., судом встановлено, що 30.04.2009 р. ТОВ «Будівельно-комерційна фірма «Граніт» отримав від Головного управлінні житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київській міській державній адміністрації) Свідоцтво про право власності на машино-місце НОМЕР_1, площею 17,00 кв.м., яке розташоване в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 .

05.05.2009 р. на підставі вищевказаного свідоцтва Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» зареєстровано право приватної власності ТОВ «БКФ «Граніт» на вищевказане машино-місце, в реєстровій книзі № 374 за реєстровим номером № 61314.

В подальшому право власності на машино-місце перейшло від ТОВ «БКФ «Граніт» до ОСОБА_5 на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 у справі №22- 791/2011 визнано право власності за ОСОБА_5 на машино-місце НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2011 р. рішення Апеляційного суду м. Києва від 23.06.2011 р. у справі №22-791/2011 залишено без змін.

Ухвалюючи рішення Окружний адміністративний суд м. Києва визнав дії працівників Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на машино-місце НОМЕР_1 площею 17,00 кв.м. яке розташоване в підземній автостоянці по АДРЕСА_1 та зареєстроване 05.05.2009 р. в Київському міському бюро технічної інвентаризації в реєстровій книзі № 374 за реєстровим номером № 61314 за громадянкою ОСОБА_5 - незаконними, оскільки була здійснена подвійна реєстрація права власності, однак у задоволені вимог щодо зобов`язання КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна» скасувати реєстрацію права власності на машино-місце НОМЕР_2 за ОСОБА_5 було відмовлено, оскільки зазначене питання з 01.01.2013 р. в силу положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не відносилось до повноважень КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна».

Згідно пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстратор відповідно до частини третьої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зобов`язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації.

Звертаючись до суду із позовом позивач просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в м. Києві від 10.07.2014 р. з припинення права власності ОСОБА_1 на нерухоме майно - машиномісце № НОМЕР_1 , яке розташоване в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що після проведення реєстраційних дій державним реєстратором Соколянським Д.В. на підставі рішення, що є предметом оскарження, внаслідок якого була припинена реєстрація права власності на машино-місце за позивачем у даному спорі, 20.10.2014 р. приватним нотаріусом Кирилюком Д.В. було зареєстровано право власності на машино-місце НОМЕР_2 за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

В подальшому право власності на дане майно на підставі свідоцтва про право на спадщину перейшло до ОСОБА_6 , про що була здійснена відповідна реєстрація 31.03.2016 р. приватним нотаріусом Шкрібляк К.П., який, в свою чергу, на підставі договору купівлі-продажу машино-місця, виданого 16.02.2017 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д., відчужив його ОСОБА_3 .

На момент розгляду справи судом першої інстанції спірне машино-місце зареєстроване на праві власності за третьою особою - ОСОБА_3 та перебуває у її фактичному володінні і користуванні.

Спірні правовідносини у даному спорі виникли з приводу права власності на машино-місце НОМЕР_2, що знаходиться в підземній автостоянці за адресою: АДРЕСА_1 , і позивач, звертаючись до суду з позовом про скасування рішення державного реєстратора фактично намагається встановити факт наявності у нього речового права на спірне нерухоме майна та відсутність такого права у третьої особи і такі обставини вже встановлені Верховним Судом у даній справі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16).

Суд першої інстанції вірно виходив із того, що позов про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на спірне нерухоме майно не може бути звернений до державного реєстратора та юридичної особи, з яким державний реєстратор перебував у трудових відносинах, яких позивач визначив відповідачем у справі, оскільки реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі.

Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідним для відновлення його права (пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)).

Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Суд першої інстанції вірно дійшов висновку про те, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, а також обраний спосіб захисту, який в даному випадку не є ефективним в повній мірі, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують наведених висновків суду та не впливають на їх правильність, а тому не можуть бути прийняті до уваги.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді