Справа № 347/2327/21
Провадження № 22-ц/4808/851/23
Головуючий у 1 інстанції Кіцула Ю.С.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Луганської В.М., Мальцевої Є.Є.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Косівського районного суду від 01 травня 2023 року під головуванням судді Кіцули Ю.С. у м. Косів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року АТ «Кредобанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що22.07.2020 сторони уклали кредитний договір №іро16619 за умовами якого АТ «Кредобанк» надав позичальниці ОСОБА_1 кредит у розмірі 450 000 грн строком до 21.07.2040.

Відповідно до п.2.2. Договору кредит надавався на наступні цілі: 2.2.1 Нерухомість в кредит за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказаним договором було обумовлено строк надання кредиту, проценти за користування кредитними коштами, а також умови за яких банк має право достроково вимагати повернення заборгованості.

Зокрема, згідно з п. 4.9. Договору, Банк у випадках, передбачених у п.2.9. Кредитного договору, зокрема: припинення або реальної загрози припинення договорів, які забезпечують виконання зобов`язань за цим Договором, не виконання Позичальником зобов`язань, передбачених цим Кредитним договором та/або договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань за цим кредитним договором, втрати або реальної загрози втрати предмет/предметів іпотеки, що забезпечують виконання зобов`язань за цим Кредитним договором, нецільове використання кредиту або його частини, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим Кредитним договором, про що письмово повідомляє Позичальника.

Для забезпечення виконання за вказаним кредитним договором сторонами 22.07.2020 укладено договір іпотеки, посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бережним Д.О. № 757.

Відповідно до п. 1 З. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: квартира АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бережним ДО. 22.07.2020 р. за № 752.

Відповідно до п. 2.1. Договору іпотеки іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки знаходиться у його власності, до моменту укладення цього Договору нікому не відчужений, під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі податковою, не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних oci6 не внесений, судового щодо нього немає, прав щодо нього у третіх oci6 (договором найму, оренди тощо) та інших обтяжень як в межах України, так i за межами України немає i т. д.

Згідно п. 5.2. Договору іпотеки іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором забезпеченого цією іпотекою, а якщо: вимога не була задоволена протягом 30 днів звернути стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем гарантій визначених п.2.1. цього Договору та/або надання іпотекодавцем недостовірної іпотекодержателю згідно п.2.1. цього Договору, в тому числі при не попередженні іпотекодержателя про всі відомі іпотекодавцю права i вимоги інших oci6 на предмет іпотеки (в т. ч. ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку).

Позивачу стало відомо, що з 23.11.2020 в провадженні Ірпінського міського суду Київської області знаходиться цивільна справа № 367/7597/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору АТ «Кредобанк» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності. Предметом спору в справі визнання недійсним договору купівлі-продажу щодо квартири, яка перебуває в іпотеці АТ «Кредобанк» для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № іро16619 від 22.07.2020.

Наявний судовий спір щодо предмета іпотеки порушує гарантії банку надані ОСОБА_1 відповідно до п.2.1. Договору іпотеки, а відтак банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту і процентів за користування кредитними коштами.

Згідно розрахунку позивача заборгованість ОСОБА_1 перед банком станом на 23.06.2021 становить 414 800 гривень, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту 414 800 гривень; заборгованості за відсотками 0 грн.

Банк звертався з досудовою вимогою до ОСОБА_1 про дострокове повернення кредиту, однак ця вимога не була виконання протягом встановлених строків.

Посилаючись на загрозу припинення договору іпотеки, який забезпечує належне виконання кредитних зобов`язань, а вжиті банком заходи досудового врегулювання спору виявилися безрезультатними, позивач просив стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором в розмірі 414 800 грн.

Ухвалою Косівського районного суду від 03.10.2022 залучено до участі у справі ОСОБА_2 як третю особу на стороні відповідача без самостійних вимог.

Рішенням Косівського районного суду від 01 травня 2023 року відмовлено в задоволенні позову АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 , третя особа на стороні відповідача без самостійних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзіпредставник АТ «Кредобанк» посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що відповідно договору іпотеки іпотекодавець гарантує, що: предмет іпотеки знаходиться у його власності, до моменту укладення цього Договору нікому не відчужений, під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі податковою, не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесений, судового спору щодо нього немає, прав щодо нього у третіх осіб (договором найму, оренди тощо) та інших обтяжень як в межах України, так і за межами України немає і т.д. Також пункт 2.1.3 іпотечного договору зазначає, що відповідач (іпотекодавець) гарантує банку, що стосовно предмета іпотеки не пред`явлені і не будуть пред`явлені вимоги, пов`язані, зокрема, з його витребуванням вилученням, зверненням стягнення, тощо. Відповідно до п. 5.2. договору іпотеки іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором забезпеченого цією іпотекою, а якщо: вимога не була задоволена протягом 30 днів - звернути стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем гарантій визначених п. 2.1. цього Договору та/або надання іпотекодавцем недостовірної інформації іпотекодержателю згідно п.2.1. цього Договору, в тому числі при не попередженні іпотекодержателя про всі відомі іпотекодавцю права і вимоги інших осіб на предмет іпотеки (в т.ч. ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку).

Тобто, виходячи із свободи договору, відповідач (іпотекодавець), шляхом підписання правочину, прийняла на себе описані вище ризики.

Банку стало відомо, що в провадженні Ірпінського міського суду Київської області є цивільна справа про визнання недійсним договору купівлі-продажу щодо нерухомого майна - квартири, яка знаходиться в іпотеці АТ «Кредобанк» для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, а також самого іпотечного договору. Тобто, наявний судовий спір щодо предмета іпотеки порушує гарантії, що були надані зі сторони ОСОБА_1 на користь банку, а відтак вказані обставини надають AT «Кредобанк» право звернутись із вимогою до позичальника про дострокове повернення кредиту і процентів за користування ним відповідно до п. 4.9. Кредитного договору, через наявність підстав припинення або реальної загрози припинення договорів, які забезпечують виконання зобов`язань за цим договором, втрати або реальної загрози втрати предмет/предметів іпотеки, що забезпечують виконання зобов`язань за цим кредитним договором передбачених п. 2.9. Кредитного договору.

Більше того, 23.11.2020 в межах слухання вказаної справи судом ухвалено накласти арешт на квартиру відповідача (Іпотекодавця).

Відтак, ризики і обставини, які були підставою для дострокового витребування Банком кредиту, є очевидними.

Наявність вказаного судового спору, наявність цивільної справи, яка слухається відповідним судом, її реквізитів, суті відповідачкою та третьою особою при слуханні цієї справи визнавалися, ці факти жодним чином учасниками процесу не оспорювалися та під сумнів не ставилися. Сторони у цій справі є учасниками справи Ірпінського міського суду Київської області (справа №367/7597/20).

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на повний доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.

Відтак, у випадку, якщо б місцевий суд поставив під сумнів добросовісність усіх учасників процесу, які визнавали факти і обставини, він міг і повинен був або запропонувати позивачеві надати додаткові докази (через підозри у недобросовісності одночасно позивача і відповідача), або самостійно оглянути докази в ЄДРСР (судові рішення у справі №367/7597/20 Ірпінського міського суду Київської області (справа).

Також заявлена до стягнення, при поданні позову, сума заборгованості, відповідачкою та третьою особою під сумнів не ставилася. Відповідачка лише наполягала, що ця сума не підлягає достроковому поверненню, а також те, що вона проводить повернення (погашення) кредитної заборгованості з випередженням графіку, передбаченого Кредитним договором. Позивач же, на запитання суду про актуальну (поточну) заборгованість, яка існує після подання позову, вказував, що проценти за користування кредитом (правомірне/неправомірне) нараховуються щоденно, і в разі необхідності - розрахунок може бути наданий на конкретно визначену (запитувану судом) дату.

Суд першої інстанції, не заявляючи про «обґрунтований сумнів» у визнанні сторонами вищенаведених обставин, порушив норми ст. 12, 80, 82 ЦК України, а також порушив принцип законності рівності сторін перед законом, надавши незаконні, необґрунтовані переваги відповідачці, проігнорувавши доводи позивача про те, що кредитним та іпотечним договорами передбачено право банку вимагати дострокове повернення кредиту.

У банку не було об`єктивної причин надавати в місцевому суді додаткові докази на підтвердження обставин, які сторонами спору визнавалися і під сумнів не ставились (а судом не ставилися під сумнів обставини і факти, визнані сторонами - і не пропонувалося надати додаткові підтвердження своїм доводам). Просить рішення суду першої інстанції скасувати та стягнути з відповідачки на користь банку заборгованість за кредитним договором від 22.07.2020 в розмірі 414 800 грн.

Представник ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що з наданого позивачем розрахунку заборгованості видно, що ОСОБА_1 на час звернення до суду з позовом в 2021 році не допускала порушення своїх зобов`язань за кредитним договоромі і вчасно оплачувала кредит.

В цей час ОСОБА_1 продовжує виконувати свої зобов`язання та здійснює платежі в значно більшому розмірі, ніж передбачено договором. Залишок заборгованості за кредитом на 03.07.2023 становить 261 468,36 грн.

Обставини, на які посилався позивач в своїй позовній заяві та які були підставою для подання позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем в ході розгляду справи не представлено належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності судового спору, щодо квартири, яка перебуває в іпотеці банку.

ОСОБА_2 правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

В засіданні апеляційного суду представник АТ «Кредобанк» апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про місце і час розгляду справи.

Представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності відповідачів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення враховуючи таке.

Судом встановлено, що між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 22.07.2020 укладено кредитний договір №іро16619 (т. 1 а.с.17-20).

Відповідно до п. 2.1. АТ «Кредобанк» надав позичальнику ОСОБА_1 кредит у розмірі 450 000 гривень, на строк до 21.07.2040.

Згідно п. 2.2.1. Договору кредитні кошти надавалися на нерухомість в кредит за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п. 2.4. Договору кредит видається на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання.

Згідно п. 2.5. Договору для обліку виданих кредитних коштів банк відкрив позичковий рахунок № НОМЕР_1 .

Відповідно до п. 2.6. Договору кредит видається позичальнику безготівково, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку позичальника на поточний рахунок, вказаний позичальником, в порядку та строки встановлені додатком №1 до цього Кредитного договору.

Згідно п.2.7. Договору датою видачі кредиту вважається день списання коштів з позичкового рахунку (утворення строкової заборгованості по позичковому рахунку).

Відповідно до п. 2.8. Договору позичальник не має права відмовитись від кредитного договору оскільки зобов`язання за цим кредитним договором забезпечується нотаріально-посвідченим договором іпотеки нерухомого майна/нотаріально посвідченим договором застави майнових прав.

Згідно п. 3.2.Договору упродовж строку користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати банку проценти, розмір яких визначається відповідно до положень цього розділу Кредитного договору.

Відповідно до п. 3.3. Договору, з моменту видачі кредиту проценти підлягають сплаті за фіксованою процентною ставкою, а саме: 11 % річних з дати укладення кредитного договору до 21.07.2021, 13 % - з 22.07.2021 до 21.07.2022, 15 % - з 22.07.2022 по 31.07.2023.

Згідно з п. 4.9. Договору банк у випадках, передбачених у п.2.9. кредитного договору, зокрема у випадку порушення істотних умов цього договору: припинення або реальної загрози припинення договорів, які забезпечують виконання зобов`язань за цим договором; невиконання позичальником зобов`язань, передбачених цим кредитним договором та/або договорами, якими забезпечується виконання зобов`язань за цим кредитним договором; втрати або реальної загрози втрати предмет/предметів іпотеки, що забезпечують виконання зобов`язань за цим кредитним договором; нецільове використання кредиту або його частини, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Згідно копії розрахунку суми позову про стягнення заборгованості по кредитному договору №іро16619 від 22.07.2020, в ОСОБА_1 станом на день звернення до суду з позовом, відсутня прострочена заборгованість (а.с.7-12).

Згідно копії меморіального ордеру АТ «Кредобанк» перерахував ОСОБА_4 450 000 грн (а.с.13).

Згідно копії виписки про рух коштів, ОСОБА_1 здійснює виплату за кредитним договором, платежами, які є більшими, ніж сторонами погоджено у графіку платежів (т. 1 а.с.14-16).

Відповідно до копії додатку №2 до кредитного договору №іро16619 від 22.07.2020 розроблено таблицю обчислення орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача та орієнтовної реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (т. 1 а.с.21-23).

Згідно копії договору іпотеки від 22.07.2022 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 з метою виконання зобов`язань за кредитним договором №іро16619 від 22.07.2020 року було укладено договір іпотеки (т. 1 а.с.24-26).

Відповідно до п. 1 3. Договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно:

- квартира АДРЕСА_2 , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бережним ДО. 22.07.2020 р. за № 752.

Відповідно до п. 2.1.1. Договору іпотеки, іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки знаходиться у його власності, до моменту укладення цього Договору нікому не відчужений, під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі податковою, не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних oci6 не внесений, судового щодо нього немає, прав щодо нього у третіх oci6 (договором найму, оренди тощо) та інших обтяжень як в межах України, так i за межами України немає, а також згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно предмет іпотеки в іпотеці не перебуває та згідно відомостей з Державного реєстру обтяжень рухомого майна не перебуває в податковій заставі.

Відповідно до п. 2.1.3 іпотечного договору іпотекодавець гарантує, що стосовно предмета іпотеки не пред`явлені і не будуть пред`явлені вимоги, пов`язані, зокрема, з його витребуванням, вилученням, зверненням стягнення, тощо.

Згідно п. 5.2. Договору іпотеки іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором забезпеченого цією іпотекою, а якщо: вимога не була задоволена протягом 30 днів звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема: у разі порушення іпотекодавцем гарантій визначених п.2.1. цього Договору та/або надання іпотекодавцем недостовірної іпотекодержателю згідно п.2.1. цього Договору, в тому числі при не попередженні іпотекодержателя про всі відомі іпотекодавцю права i вимоги інших oci6 на предмет іпотеки (в т. ч. ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку).

Між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 22.07.2020 також укладено договір поруки, у якому поручитель зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплату процентів та комісій за користування кредитом, пені, штрафів, неустойки) за кредитним договором №іро16619 від 22.07.2020, укладеним між нею та АТ «Кредобанк» (т. 1 а.с.166-167).

Згідно п. 2.6. вказаного договору поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Відповідно до копії паспорта громадянина України та довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано в с. Нижній Березів, Косівського району, Івано-Франківської області (т. 1 а.с.27-28).

АТ «Кредобанк» 30.06.2021 направляло ОСОБА_1 досудову вимогу про дострокове повернення кредиту (т. 1 а.с.29-35).

ОСОБА_1 09.08.2021 надіслала АТ «Кредобанк» письмову відповідь на досудову вимогу про дострокове повернення кредиту, в якій зазначила, що вчасно виконує свої зобов`язання з повернення кредиту та у неї не виник обов`язок достроково повернути кредит, оскільки договірні та законодавчі підстави для такого відсутні (т. 1 а.с.26).

Відповідно до копії статуту та копії виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб АТ «Кредобанк» є юридичною особою (т. 1 а.с.37-42).

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 цього кодексу, а саме положення про позику.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір та порядок процентів встановлюється договором.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій саме сумі, що були йому передані позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами. Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідно до ст. 572, 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення ст. 17 цього Закону містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша ст. 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання, спеціального майнового права) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності (право господарського відання, спеціальне майнове право) на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов`язки за іпотечним договором в обсязі та на умовах, що існували до набуття такою особою права власності на предмет іпотеки.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач на час звернення до суду з позовом не допускала порушення своїх зобов`язань за кредитним договором та вчасно погашала кредит. Представник позивача не надав суду доказів, щодо залишку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, а в суді остання ствердила, що продовжує виконувати свої зобов`язання і здійснює платежі в значно більшому розмірі. Обставини, на які посилався позивач в своїй позовній заяві і які є підставою для подання позову, не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції, оскільки позивачем в ході розгляду справи не представлено належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження наявності судового спору, щодо квартири, яка в іпотеці банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч. 1, 2 та 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Стандарт доказування є важливим елементом змагального процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76, 77 ЦПК України).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Згідно ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши їх на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на п.2.1. Договору іпотеки від 22.07.2020 року, відповідно до якого: іпотекодавець гарантує, що предмет іпотеки знаходиться у його власності, до моменту укладення цього Договору нікому не відчужений, під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі податковою, не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних oci6 не внесений, судового щодо нього немає, прав щодо нього у третіх oci6 (договором найму, оренди тощо) та інших обтяжень як в межах України, так i за межами України немає i т. д.

Заперечуючи позовні вимоги, відповідач ОСОБА_1 вказувала, що позов ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, був пред`явлений в листопаді 2020 року, вже після укладення договору іпотеки, а відтак у банку відсутні підстави вимагати дострокового повернення кредитних коштів, оскільки в п.2.1.1. договору іпотеки, міститься застереження про те, що іпотекодержатель гарантує що, предмет іпотеки знаходиться у його власності, до моменту укладення цього Договору. Водночас позов ОСОБА_3 був пред`явлений вже після укладення договору іпотеки. На даний час право власності на квартиру зареєстровано за нею і саме вона є власником квартири.

Виходячи з принципу змагальності цивільного судочинства, саме позивач повинен довести невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, втрату забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором як підстави позову та надати відповідні належні та допустимі докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність вказаних обставин.

Позивач надав апеляційному суду докази про наявність судового спору щодо квартири АДРЕСА_3 , яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Бережним ДО. 22.07.2020 р. за № 752. Зокрема, банк до апеляційної скарги додав ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 30.12.2020 про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 ,, ОСОБА_4 , АТ «КРЕДОБАНК» про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності. Проте, такий доказ не може прийматися апеляційним судом, оскільки у позивача не було перешкод у наданні цього доказу в суді першої інстанції, що зазначено судом у оскаржуваному рішенні.

Крім того, з наданого позивачем розрахунку заборгованості, судом встановлено, що відповідач на час звернення позивача з позовом за захистом своїх прав не допускала порушення своїх зобов`язань за кредитним договором та вчасно погашає кредит. Ураховуючи перебування справи в провадженні суду більше року, представник позивача не надав суду доказів щодо залишку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, а позичальник ствердила, що продовжує виконувати свої зобов`язання та здійснює чергові платежі відповідно з договором у значно більшому обсязі.

При цьому, суд першої інстанції виконав свій обов`язок щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав та розглянув даний спір на підставі наявних у матеріалах справи документів, врахувавши, що позивач не був позбавлений можливості подання доказів, клопотань про витребування доказів не заявляв.

З наведених підстав не заслуговують на увагу посилання апелянта на те, що є очевидними ризики і обставини, які були підставою для дострокового витребування Банком кредиту.

Колегія суддів також зазначає про таке.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі (ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що зобов`язання відповідача також забезпечені порукою згідно договору між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 від 22.07.2020, що свідчить про безпідставність посилання на можливість втрати забезпечення виконання зобов`язання.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що заявлена до стягнення при поданні позову сума заборгованості відповідачкою та третьою особою під сумнів не ставилася. ОСОБА_1 вказувала на неухильне виконання нею зобов`язань за кредитним договором і здійснення чергових платежів за кредитним договором у значно більшому розмірі навіть під час перебування справи на розгляді в суді. У відзиві на апеляційну скаргу вона вказує, що станом на 03.07.2023 залишок заборгованості за кредитом становить 261 468,36 грн.

Посилання апелянта, що суд першої інстанції міг і повинен був або запропонувати позивачеві надати додаткові докази (через підозри у недобросовісності одночасно позивача і відповідача), або самостійно оглянути докази в ЄДРСР (судові рішення у справі №367/7597/20 Ірпінського міського суду Київської області (справа) є безпідставними, оскільки суд першої інстанції виконав свій обов`язок щодо сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав.

Щодо доводів апелянта на подання доказів в суді апеляційної інстанції, то ним не вказується на існування виняткового випадку, при якому позивач не мав можливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, з наданням учасником справи відповідних доказів наявності таких поважних причин.

У постанові Верховного Суду від 27 березня 2023 року в справі № 686/9366/20 (провадження № 61-8136св22) зазначено, що «тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні».

У постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 (провадження № 61-976св20) та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15 (провадження № 61-4848св19) зазначено, що: «відповідно до частин першої та третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. За змістом статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції».

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у скарзі, не встановлено.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Кредобанк» залишити без задоволення.

Рішення Косівського районного суду від 01 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 07 липня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: В.М. Луганська

Є.Є. Мальцева