ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 635/4500/20 Номер провадження 22-ц/814/1609/23Головуючий у 1-й інстанції Вікторов В.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергія Володимировича

на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року, постановлену суддею Вікторовим В.В., повний текст ухвали складено 08 грудня 2020 року

у справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергія Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстроване у встановленому порядку, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2020 року приватний виконавець Цимбал С.В. звернувся до суду з поданням, в якому просив звернути стягнення на 1/2 частку однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка не оформлена в установленому законом порядку на праві спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Подання мотивовано тим, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження №59504163 з примусового виконання виконавчого листа №642/498/16-ц, виданого 03.04.2017 року Ленінським районним судом м. Харкова, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 286 880,58 грн., моральної шкоди у розмірі 15 000,00 грн. та судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору у розмірі 3 420,20 грн., а всього 305 300,78 грн. При виконанні судового рішення державним виконавцем було встановлено, що у боржника не має рахунків та джерел отримання доходів на території України, боржник не отримує пенсію та не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами на території України, не має зареєстрованих на праві власності транспортних засобів, не має рахунків в наступних банках АТ «ОТП Банк», філії ХОУ АТ «Ощадбанк України», АТ «Мегабанк», АТ «Альфа-Банк», АТ «Укрсоцбанк», АТ «Райфайзен банк Аваль», АТ «Банк Грант», АТ «УкрСибБанк». Згідно з відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 13.09.2019 року встановлено, що винесена постанова про арешт коштів боржника від 20.08.2019 року прийнята до виконання та встановлено, що боржник ОСОБА_1 має три рахунки (валюта: гривня України). Один з вказаних рахунків мав залишок коштів у розмірі 0,24 грн., які були згідно платіжної вимоги приватного виконавця від 04.10.2019 року списані 08.10.2019 року АТ КБ ПриватБанк» на депозитний рахунок приватного виконавця Цимбала С.В. Згідно інформаційної довідки від 10.07.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна при пошуку щодо суб`єкта, за боржником ОСОБА_1 встановлено наявність нерухомого майна, а саме 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 . Зазначена частина майна була передана ОСОБА_2 на підставі ч. 6 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», про що було видане відповідне свідоцтво. Вартість вказаного майна була визначена у розмірі 156 016,00 грн., з чим стягувач погодилася, та у зв`язку з чим розмір заборгованості за виконавчим документом змінився та склав 149 284,78 грн. (305 300,78 грн. 156 016,00 грн.), які є сумою коштів, які підлягають стягненню з боржника на даний час. Під час подальших виконавчих дій, зокрема роботи з відповідними реєстрами Міністерства юстиції України, приватним виконавцем було встановлено, що боржник ОСОБА_1 , фактично є власником іншої 1/2 частини однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , однак від оформлення у встановленому законом порядку своїх спадкових прав та їх реєстрації шляхом отримання свідоцтва про право власності на спадкове майно за законом ухиляється. До цього часу вищевказана 1/2 частина вказаної квартири зареєстрована за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, після смерті якої із заявою про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не відкрита. Таким чином, право власності на спадкове майно отримав боржник у справі на підставі ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України, оскільки проживав разом зі спадкодавцем на час її смерті, факт чого підтверджується відповіддю вих. №1008 від 25.03.2020 року на запит приватного виконавця до Пісочинської селищної ради, що згідно даними картотеки Пісочинської селищної ради Харківської ради Харківської області, а саме місця проживання боржника щодо дати його реєстрації за вищевказаною адресою. Таким чином, ОСОБА_1 прийняв спадщину, тобто має майнові права на частину спірної квартири, однак не звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року у задоволенні подання приватного виконавця Цимбал Сергія Володимировича про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, заінтересовані особи: боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_2 - відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що всупереч приписам ст. 81 ЦПК України приватний виконавець не надав доказів того, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна померлої, а інші спадкоємці відсутні і їх права не будуть порушені у разі звернення стягнення на спадкове майно. Крім цього, приватний виконавець не додав до заяви доказів того, що у ОСОБА_1 недостатньо грошових коштів або іншого рухомого майна, за рахунок яких можливо задовольнити вимоги стягувача, тоді як звернення стягнення на нерухоме майно проводиться в останню чергу (ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Приватним виконавцем не доведена визначена ним сума у розмірі 156 016 грн., яку він списав в рахунок погашення боргу, визначивши самостійно вартість 1/2 частки спірної квартири, яка належала ОСОБА_1 . Отже, приватним виконавцем не доведено, що ним дотримано черговість звернення стягнення на майно боржника. З огляду на викладене, заява державного виконавця є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі приватний виконавець Цимбал С.В., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, постановити нову ухвалу про задоволення подання.

Апеляційна скарга мотивована тим, що надані приватним виконавцем документи свідчать про те, що після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_1 прийняв спадщину на підставі ч.3 ст. 1268 ЦК України, оскільки проживав зі спадкодавцем на час її смерті. Інших спадкоємців, крім ОСОБА_1 , немає. Таким чином, ОСОБА_1 прийняв спадщину, тобто має майнові права на спірну квартиру, однак не звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадщину. При цьому, зазначає що приватним виконавцем були здійснені усі передбачені Законом заходи для належного виконання судового рішення, зокрема щодо встановлення у боржника грошових коштів або рухомого майна, завдяки яким можна задовольнити вимоги стягувача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 05 травня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал С.В. на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року (а.с. 100).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 14 травня 2021 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду та призначено справу до апеляційного розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду з повідомленням учасників справи (а.с. 103).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Дорош А.І, суддів Лобова О.А., Триголова В.М.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 26 вересня 2022 року справу прийнято до провадження. Закінчено проведення підготовчих дій у справі та призначено її до розгляду в приміщенні Полтавського апеляційного суду на 10.40 год. 03 травня 2023 року, з повідомленням учасників справи (а.с. 103).

У судове засідання до апеляційного суду не з`явилися учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення та отримання судових повісток на офіційні електронні адреси у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (а.с. 145-146). 05.07.2023 року від боржника ОСОБА_1 надійшла телефонограма, в якій він просить відкласти слухання справи за станом здоров`я, про що довідку надасть у наступне засідання. Колегія суддів визнала причину неявки боржника ОСОБА_1 неповажною, т.я. не підтверджена належними та допустимими доказами. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Брокбізнес», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завданої джерелом підвищеної небезпеки в результаті дорожньо-транспортної події, у розмірі 286 880,58 грн., моральну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної події, у розмірі 15 000 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 3 420 грн. 20 коп., а всього 305 300,78 грн.

На виконання вищевказаного рішення, Ленінський районний суд м. Харкова 03 квітня 2017 року видав виконавчий лист (а.с. 6).

09 липня 2019 року приватний виконавець Цимбал С.В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження №59504163 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу у розмірі 149 284,78 грн. (а.с. 5).

Після відкриття виконавчого провадження на виконання приписів Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було встановлено, що боржник ОСОБА_1 : 1) не має джерел отримання доходів на території України, що підтверджується електронними відповідями Державної фіскальної служби України на запит №83598475 від 21.07.2020 року та на запит №83598481 від 21.07.2020 року (а.с. 7); 2) не отримує пенсію та не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами на території України, що підтверджується електронними відповідями Пенсійного фонду України № від 21.07.2020 року та № від 21.07.2020 року (а.с. 8); 3) не має зареєстрованих на праві власності транспортних засобів, що підтверджується відповіддю на запит №83598498 від 21.07.2020 року до Міністерства внутрішніх справ України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів (а.с. 9); 4) не має рахунків в наступних банках: АТ «Мегабанк», АТ «Альфа-Банк», АТ «УКРСИББАНК», що підтверджується відповідями про залишення без виконання постанов приватного виконавця про арешт коштів боржника від 20.08.2019 року на суму 164 781,78 грн., наданих вказаними фінансовими установами (а.с. 12-14).

Згідно відповіді АТ КБ «ПриватБанк» від 13.09.2019 року встановлено, що винесена приватним виконавцем постанова про арешт коштів боржника від 20.08.2019 року прийнята до виконання та встановлено, що боржник ОСОБА_1 має три рахунки: (валюта: гривня України). Однак, банк зазначив, що на рахунках недостатньо коштів для виконання постанови приватного виконавця (а.с. 15).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованої 21.02.2020 приватним виконавцем Цимбал С.В., встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Також, згідно вказаної довідки встановлено, що власником іншої 1/2 частини зазначеної квартири є матір ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 10).

У судовому засіданні приватний виконавець Цимбал С.В. зазначив, що оскільки було встановлено майно боржника виключно у формі частини нерухомого майна, то на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, оскільки майно не було реалізовано на відкритих торгах, ОСОБА_2 на підставі ч. 6 ст. 61 ЗУ «Про виконавче провадження» було передано майно, що належало боржнику ОСОБА_1 , а саме 1/2 частина однокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Також приватний виконавець зазначив, що вартість вказаного майна була визначена у розмірі 156 016 грн., з чим стягувач погодилася, та у зв`язку з чим розмір заборгованості за виконавчим документом змінився та складає 149 284,78 грн. (305 300,78 грн. 156 016,00 грн.), які є розміром коштів, які підлягають стягненню з боржника на даний час.

При цьому, приватний виконавець зазначав, що боржник ОСОБА_1 у встановленому законом порядку є таким, що прийняв спадщину після смерті його матері ОСОБА_3 , яка складається, зокрема, з 1/2 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

На запит приватного виконавця Харківська районна державна нотаріальна контора Харківської області листом за вих. №1814/01.16 від 20.06.2020 року повідомила, що після померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з заявою про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не відкрита, свідоцтв про право на спадщину держконтора не видавала (а.с. 20).

За результатами розгляду подання, суд першої інстанції визнав, що приватним виконавцем не доведений факт того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача. У матеріалах подання немає жодних відомостей про вартість, зазначеного в поданні майна станом на 2020 рік. Вказані обставини державним виконавцем не з`ясовані, докази до суду з цього питання не надані. Отже, державним виконавцем не доведено, що ним дотримано черговість звернення стягнення на майно боржника.

Так, судом першої інстанції встановлено, що після померлої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з заявою про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину ніхто із спадкоємців не звертався, спадкова справа не відкрита, свідоцтв про право на спадщину держконтора не видавала.

Разом з тим, з матеріалів справи неможливо встановити дату смерті померлої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а лише вбачається, що відповідь нотконтори була надана у червні 2020 року, з поданням приватний виконавець звернувся у липні 2020 року та у судовому засіданні станом на 30.11.2020 року приватний виконавець не надав даних, чи сплинув шестимісячний строк звернення до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, чи отримав ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину, що б давало підстави зареєструвати його право власності на нерухоме майно шляхом внесення відповідного запису в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно (ст. 182 Цивільного кодексу України, ст.ст.2,4,5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

За таких обставин, суд першої інстанції визнав, що всупереч приписам ст. 81 ЦПК України приватний виконавець не надав доказів того, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна померлої, а інші спадкоємці відсутні і їх права не будуть порушені у разі звернення стягнення на спадкове майно.

Крім цього, приватний виконавець не додав до заяви доказів того, що у ОСОБА_1 недостатньо грошових коштів або іншого рухомого майна, за рахунок яких можливо задовольнити вимоги стягувача, тоді як звернення стягнення на нерухоме майно проводиться в останню чергу (ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження»). Приватним виконавцем не доведена визначена ним сума у розмірі 156 016 грн., яку він списав в рахунок погашення боргу, визначивши самостійно вартість 1/2 частки спірної квартири, яка належала ОСОБА_1 .

Отже, приватним виконавцем не доведено, що ним дотримано черговість звернення стягнення на майно боржника.

З огляду на викладене, подання державного виконавця визнано судом першої інстанції визнано необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції з врахуванням наступного.

Згідно п.9 ч.2 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначене конституційне положення відображено й у статті 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частин першої, шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

У разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно (частина четверта статті 50 Закону України «Про виконавче провадження»).

Питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця (частина десята статті 440 ЦПК України).

Згідно частин першої, третьої статті 1268, частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, неотримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину саме по собі не може перешкоджати виконанню рішення суду, яке набрало законної сили.

Зазначене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 623/2000/15-к (провадження № 61-12242св18), від 19 лютого 2020 року у справі № 752/1334/14-ц (провадження № 61-10561св19), від 03 червня 2020 року у справі № 2-1799/11 (провадження № 61-36697св18), від 11 травня 2021 року у справі № 554/4712/15-ц (провадження № 61-17799св20).

Згідно матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_1 та його матір ОСОБА_3 були власниками по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 , були зареєстровані за вказаною адресою та проживали у вказаній квартирі. Отже, після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_1 проживав у вказаній квартирі, тобто, фактично прийняв спадщину після смерті матері, однак не звертається за оформленням свідоцтва про право на спадщину та не вчиняє дій для реєстрації за собою права власності на спадкове майно, при цьому, відомості про інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, відсутні, тому суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що державним виконавцем не з`ясовано статус спірного майна та потенційне право власності на нього, коло спадкоємців.

Разом з тим, ОСОБА_1 будь-яких доказів на підтвердження факту наявності інших спадкоємців нерухомого майна після померлої ОСОБА_3 не надав.

За приписами частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про наявність іншого спадкоємця (спадкоємців), які мали бути залучені до участі в справі, проте, не повідомлялися про заявлені вимоги, є передчасним та ґрунтується на припущеннях.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що державним виконавцем при зверненні з поданням до суду не доведено того, що у боржника недостатньо грошових коштів або рухомого майна, за рахунок яких можна задовольнити вимоги стягувача.

Відповідно до частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною п`ятої зазначеної статті передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

За результатами перегляду справи в апеляційному порядку колегія суддів вважає, що звертаючись до суду з поданням про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, приватним виконавцем доведено факт відсутності іншого майна у боржника ОСОБА_1 для виконання судового рішення, тобто відсутнє порушення черговості звернення стягнення. При цьому, в матеріалах справи відсутні відомості про наявність у боржника ОСОБА_1 майна, на яке мав би звернути стягнення приватний виконавець, та яке майно чи предмети необхідно реалізувати в першу чергу.

Крім того, ОСОБА_1 не позбавлений права у добровільному порядку виконати рішення суду, яке набрало законної сили, та надати приватному виконавцю докази такого виконання.

Висновок суду першої інстанції про те, що приватним виконавцем не доведена визначена ним сума у розмірі 156 016 грн, яку він списав в рахунок погашення заборгованості, визначивши самостійно вартість 1/2 чистки спірної квартири, яка належала ОСОБА_1 , є безпідставним, оскільки майно боржника у вигляді частини однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 , передана стягувачу ОСОБА_2 згідно постанови державного виконавця Міськрайонного відділу ДВС по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 27.03.2018 року за ціною третіх електронних торгів, а саме у розмірі 156 016,00 грн. Вказана вартість майна не оспорена боржником. Акт про передачу майна стягувачу в рахунок боргу та постанова про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу боржником ОСОБА_1 в судовому порядку не оскаржені.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал С.В. Отже, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення подання приватного виконавця.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

По справі вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Цимбал С.В. при подачі апеляційної скарги був сплачений судовий збір у розмірі 454 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.04.2021 року (а.с. 94), який підлягає стягненню з боржника ОСОБА_1 на користь приватного виконавця.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п. 2, 376 ч.1 п. 3, 381 -384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергія Володимировича - задовольнити.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергія Володимировича - задовольнити.

Звернути стягнення на 1/2 частку однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , яка не оформлена в установленому законом порядку на праві спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на користьприватного виконавця виконавчого округу Харківської області Цимбал Сергія Володимировича судовий збір у розмірі 454 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 05 липня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов