справа № 208/781/22
№ провадження 2/208/28/23
РІШЕННЯ

Іменем України

05 січня 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення частки у праві спільної власності та визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просить:

Визнати частку належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 27,7 кв.м., у тому числі житловою площею 11,5 кв.м. складає 3/10 (три десятих) частини від загальної площі квартири.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 3/10 (три десятих) частки квартири АДРЕСА_2 .

Визнати, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 37,7 кв.м., у тому числі житловою площею 26,7 кв.м., складає 7/10 частини від загальної площі квартири.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 право власності на 7/10 (сім десятих) частки квартири АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті дідуся ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її дідусь - ОСОБА_4 , після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м.

Вказана квартира належала їй та ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності. Право власності на частину позивача та відповідача ОСОБА_2 належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.2002 року, згідно з розпорядженням № 5П/133-Р та зареєстроване в Комунальному закладі «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» за № 21683 ки 131. Право власності на частину відповідача ОСОБА_3 , належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.2002 року, згідно з розпорядженням № 5П/134-Р та зареєстроване в Комунальному закладі «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 21683 ки 131.

Так як вона є спадкоємицею після померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вона звернулась з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дербіни Р.Є., але постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у спільному майні у зв`язку з відсутністю розмірів часток у правовстановлюючих документах.

У зв`язку з відсутністю розмірів часток у правовстановлюючих документів проводиться розрахунок відповідних часток нерухомого майна пропорційно до використаної площі з метою отримання відповідних документів та проведення їх реєстрації.

24.03.2022 року позивач отримала лист КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпровської обласної ради», відповідно до якого померлому ОСОБА_4 належить частина квартири загальною площею 37,4 кв.м., у тому числі житловою площею 26,7 кв.м. і складає 7/10 частин квартири від загальної площі квартири.

Тому вважає, що частина квартири загальною площею 16,1 кв.м. у тому числі житловою площею 11,5 кв.м. і складає 3/10 частин квартири від загальної площі квартири, належить їй, частку якої вона бажає виділити із спільної сумісної власності часткову власність та відповідно.

В зустрічному позові позивачі та за первісним позовом відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_6 просять суд:

Визнати частку належну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка становить 3/10 (три десятих) частки № 70 загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 3/10 (три десятих) частки № 70 загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

Визнати частку належну ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка становить 7/10 (сім десятих) частки квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 7/10 (сім десятих) частки квартири АДРЕСА_2 .

В обґрунтуванні зустрічного позову зазначили, що їй ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності частки квартири АДРЕСА_1 .

Право власності на частину ОСОБА_2 та ОСОБА_1 належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.2022 року, згідно з розпорядженням № 5П/133-Р та зареєстроване в Комунальному закладі «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» за № 21683 ки 131.

Відповідно до листа від 24.03.2022 року № 1/376-1 КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпровської обласної ради», належна ОСОБА_2 частина квартири загальною площею 16,1 кв.м., у тому числі житловою площею 11,5 кв.м. і складає 3/10 частин квартири від загальної площі квартири.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належить на праві спільної сумісної власності частина квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 відповідно до листа від 24.03.2022 року № 1/376-1 КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпровської обласної ради», належить частина квартири загальною площею 37,4 кв.м., у тому числі житловою площею 26,7 кв.м. і складає 7/10 частин квартири від загальної площі квартири. Тому мають на меті виділити свої частки із спільної сумісної власності у спільну часткову власність

В судове засіданні позивач та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за їх відсутністю, позовні вимоги підтримує.

Відповідачі та позивачі за зустрічним позовом - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засіданні не з`явились, надали заяву про розгляд справи без їх участі, зустрічні вимоги підтримують, первісний позов визнають.

10 січня 2022 року ухвалою суду відкрито провадження по справі.

19 травня 2022 року ухвалою прийнятий до розгляду зустрічну позовну заяву та об`єднані справи.

19 травня 2022 року ухвалою суду витребувані докази.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, вважає позовні вимоги та зустрічні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Вимогами ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер дідусь позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.02.2021 року серії НОМЕР_4 , актовий запис № 186 (а.с.8).

Після його смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 37,7 кв.м., житловою площею 26,7 кв.м.

Вказана квартира належить ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на праві приватної спільної сумісної власності.

Право власності на частину ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.2002 року, згідно з розпорядженням № 5П/133-Р та зареєстроване в Комунальному закладі «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» за № 21683 ки 131(а.с.11).

Право власності на частину відповідача ОСОБА_3 , належить на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05.02.2002 року, згідно з розпорядженням № 5П/134-Р та зареєстроване в Комунальному закладі «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» № 21683 ки 131 (а.с.10).

Так як вона є спадкоємицею після померлого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 вона звернулась з заявою про прийняття спадщини до Приватного нотаріуса Кам`янського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дербіни Р.Є., але постановою нотаріуса було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у спільному майні у зв`язку з відсутністю розмірів часток у правовстановлюючих документах (а.с. 9).

У зв`язку з відсутністю розмірів часток у правовстановлюючих документів на підставі «Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна» затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства № 55 від 18.06.2007 р. зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 р. за № 774/14041 проводиться розрахунок відповідних часток нерухомого майна пропорційно до використаної площі з метою отримання відповідних документів та проведення їх реєстрації.

Згідно до листа КП «Кам`янське районне бюро технічної інвентаризації» Дніпровської обласної ради» від 24.03.2022 року № 1/376-1, частина квартири спільного заселення загальною площею 37,7 кв.м., в тому числі житловою площею 26,7 кв.м., було зареєстровано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 05.02.2022 рок, виданого Фондом комунальної власності, згідно з розпорядження № 5П/134-Р.

Частину квартири спільного заселення загальної площею 15,8 к.м., в тому числі житловою площею 11,5 кв.м., було зареєстровано за ОСОБА_2 та ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності від 05.02.2022 року, виданого Фондом комунальної власності, згідно з розпорядження № 5П/133-Р (а.с.53).

Згідно свідоцтва про народження, виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану від 06.08.1991 р. ОСОБА_8 є донькою ОСОБА_2 (а.с.55).

Згідно свідоцтва про народження, виданого Дворцом счастья (мовою оригіналу) від 22.01.1971 р. ОСОБА_9 є донькою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с. 56).

26 листопада 2011 р. між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 укладений шлюб, зареєстрований Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , актовий запис № 831. Після реєстрації шлюбу прізвище з « ОСОБА_11 » змінено на « ОСОБА_12 » (а.с.57).

Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 14.09.2022 р. встановлено факт належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 свідоцтва про право власності 05 лютого 2002 року, виданого згідно з розпорядженням № 5П/133-Р, зареєстрованого в Комунальному закладі «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації» за № 21683 ки 131 на житло за адресою: АДРЕСА_5 , заповненого на ім`я « ОСОБА_7 ».

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбаченийст.41Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Частинами 1 та 2 ст. 369 ЦК України визначено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч. 2, 3ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що домовленістю між співвласниками, законом або рішенням суду не встановлювалася відступ від засади рівності часток у праві спільної сумісної власності на квартиру, суд вважає що, частки співвласників у цьому нерухомому майні є рівними.

Оскільки невизначеність розміру часток у праві спільної сумісної власності на квартиру створює перешкоди позивачу у реалізації її спадкових прав, суд вважає що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню.

Щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом, так при спадкуванні як частки розмір якої не визначено, істотне значення має встановлення її розміру, що може бути зроблено також після відкриття спадщини, спадкоємцем не позбавлений законом такого права, і його право на визначення частки померлого витікає з поняття спадкування, чітке відповідно до ст. 1216 ЦК України, є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Ст.1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого

Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

При зверненні за видачею свідоцтва про право власності на спадкове майно, відповідно до постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку квартири, оскільки за адресою: АДРЕСА_5 не виділені частки квартири.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Згідно ст.1216 ЦПК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст. 1222 ЦК України передбачає, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно із частиною четвертою статті 3 зазначеного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи той факт, що на теперішній час позивач, у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності в органах реєстраційної служби речових прав на нерухоме майно, позбавлений можливості оформити спадщину на нерухоме майно, також він є єдиним спадкоємицем, суд вважає необхідним захистити права позивача та визнати за ним право власності на частину квартиру в судовому порядку, задовольнивши тим самим позовні вимоги у повному обсязі, визнавши право власності в порядку спадкування за законом.

Як роз`яснено в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у п.24 зазначено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Інші доводи сторін, які наведені у позові, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Таким чином аналізуючи зазначені норми закону повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування та оцінивши належність допустимість, достовірність наданих доказів суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та зустрічних вимог.

Враховуючи, що позивач за первісним позовом та позивачі за зустрічним позовом з вимогою про повернення оплаченого судового збору не звертались, тому судовий збір залишається за кожних з них.

Керуючись ст. 317, 328, 346, 355, 368-370, 1216-1218, 1261, 1268, 1297 ЦК України, ст. ст. 10, 12, 15-16, 76-77, 80-81, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки померлого у праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування, задовільнити.

Визначити частку належну ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 37,7 кв.м., у тому числі житловою площею 11,5 кв.м., складає 3/10 (три десятих) частини від загальної площі квартири.

Визначити за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 3/10 (три десятих) частки квартири АДРЕСА_2 .

Визначити, що частка померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 37,7 кв.м., у тому числі житловою площею 26,7 кв.м., складає 7/20 частини від загальної площі квартири.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 7/10 (сім десятих) частки квартири АДРЕСА_6 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення частки у праві спільної власності та визнання права власності, задовільнити.

Визначити частку належну ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка становить 3/10 (три десятих) частки № 70 загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

Визначити за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 3/10 (три десятих) частки № 70 загальною площею 53,5 кв.м., житловою площею 38,2 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

Визначити частку належну ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , яка становить 7/10 (сім десятих) частки квартири АДРЕСА_2 .

Визначити за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на 7/10 (сім десятих) частки квартири АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Похваліта С. М.