Єдиний унікальний номер 341/1813/22
Номер провадження 2/341/107/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючого судді Островської Н. І.,

за участю секретаря судового засідання Гомерди Г. М.,

позивач: представник - адвокат згідно ордеру Крюкова М.В.,

відповідач: представник - адвокат згідно ордеру Тимошенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Галич Івано-Франківської області в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна», (юридична адреса: м. Київ, вул. Загородня, 15, оф. 118/2) до ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и в :

У грудні 2022 року до Галицького районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Фінтраст Україна», інтереси якого представляє адвокат Крюкова М. В. до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за електронним договором № 4766466 про надання банківських послуг від 13.09.2022 у розмірі 55340,00 гривень, судових витрат у розмірі 2481,00 гривень та витрат на правничу допомогу у розмірі 8000,0 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що 13.09.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4766466 про надання споживчого кредиту в розмірі 20000,0 гривень строком на 3 дні за процентною ставкою 1,90%. Дата повернення кредиту 16.09.2022. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених у розділі 4 договору, п. 14. кредитного договору.

ТОВ «Авентус Україна» зобов`язання перед ОСОБА_1 за кредитним договором виконало та надало йому кредит в сумі 20000,00 гривень шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 13.09.2021 про зарахування на вказану картку суми коштів у розмірі 20000,0 гривень.

Станом на 16.09.2021 відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом, тому на підставі п. 4.3 кредитного договору кредитний договір автопролонговано на 90 календарних днів поспіль. Надалі відповідач оплати за кредитним договором не здійснював.

25.05.2022 між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 25-05/2022, у зв`язку з чим ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «ФК» «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором, про що повідомлено відповідачу шляхом надіслання на електронну адресу відповідного повідомлення.

На цей час у відповідача перед новим кредитором утворилась заборгованість в сумі 55340 гривні, яка складається з: 20000,0 гривень - сума заборгованості за основною сумою боргу; 35340,0 гривень - сума процентів за користування кредитом.

На підставі наведеного, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором, судові витрати та витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 28.12.2022 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Представник позивача, адвокат Крюкова М. В., подала клопотання про судовий розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.

Надалі представником надано додаткові пояснення про те, що кредитний договір, укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. На підтвердження укладення Договору № 4766466 про надання споживчого кредиту позивачем було надано електронний доказ у паперовій формі, який підписано шляхом зазначення одноразового ідентифікатора «А597229», і який був власноручно введений відповідачем для електронного підпису у відповідності до вимог ч. ч. 6, 8 ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», що свідчить про те, що відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов та уклали в належній формі кредитний договір.

З посиланням на позицію Верховного Суду, викладену у справі № 524/5556/19 від 12.01.2021, представник позивача вважає, що підписання відповідачем шляхом зазначення одноразового ідентифікатора відповідає вимогам чинного законодавства.

За правовою позицією, що міститься у постанові Верховного Суду у справі № 127/33824/19 від 07.10.2020 без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

Відповідно до п. 2. 1 Кредитного договору кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_2 , або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Оскільки ТОВ «Авентус Україна» не є банківською установою, то відповідно позбавлене можливості відкривати будь-які рахунки для клієнтів, і як наслідок формувати платіжні доручення та виписки за такими рахунками.

При цьому, чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування, за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування, а отже позивач вважає, що наданий розрахунок є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості у цій справі. Зазначена правова позиція підтверджується Постановою Вінницького апеляційного суду № 131/1376/21 від 21.07.2022.

Переказ коштів, виданих у рамках кредитного договору здійснено шляхом перерахування на банківську картку № НОМЕР_1 , яку відповідачем вказано особисто в заяві на отримання кредиту та підтверджується копією довідки платіжного провайдера. Зазначений платіжний провайдер має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений у Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом.

Крім того, платіжна банківська картка містить захищені та притаманні лише конкретній особі обов`язкові реквізити, які дають змогу ідентифікувати платіжну систему та емітента. надання кредитору відомостей щодо захищеного номера банківської картки для здійснення переказу грошових коштів, які відомі лише відповідачу, свідчить, що попередньо сторонами були узгоджені всі істотні умови договору, у тому числі і спосіб здійснення перерахування кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору.

Позивач також зазначив, що платіжний провайдер надав первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна» послуги з переказу грошових коштів відповідно до умов договору про організацію переказу платежів, укладеного між ТОВ ФК «Контрактовий Дім» та ТОВ «Авентус Україна». Кредитні кошти відповідачу перераховувались за допомогою платіжного провайдера, що має відповідну ліцензію та у спосіб убомовлений умовами кредитного договору та банківську картку № НОМЕР_1 .

Представник відповідача, адвокат Тимошенко О. І. надав відзив на позов, зазначивши, що дійсно у 2021 році у відповідача існувала потреба в отриманні грошових коштів. Він проходив реєстрацію на багатьох інтернет-сторінках небанківських фінансових установ, які видавали так звані «швидкі кредити». Обліку небанківських фінансових установ на інтернет сторінках, на яких відповідач проходив реєстрацію, та до яких подавав заявки на отримання кредитів не проводив, а також не проводив облік грошових коштів, які надходили на його рахунки з банку. Проте, відповідач запевняє, що жодних коштів у сумі 20000,0 гривень не отримував, а проходження процедури реєстрації на інтернет-сторінці первісного кредитора та подання онлайн-заявки на надання кредиту не означає надання коштів у кредит. Створення реєстрації на інтернет-сторінці первісного кредитора та подання онлайн-заявки на надання кредиту договору про споживчий кредит не свідчить про задоволення первісним кредитором заявки відповідача та не посвідчує факту надання грошових коштів у кредит, оскільки товариство має право і відмовити споживачу у видачі кредиту після підписання ним договору.

При розрахунках за договором позики у безготівковій формі позикодавець оформляє звичайне платіжне доручення. Операції з перерахування грошових коштів у бухгалтерському обліку позикодавця відображаються на підставі відповідних банківських виписок.

Водночас, при розрахунках за договором позики у готівковій формі позикодавець-підприємство, що надає позику готівкою, оформляє на суму виданих коштів видатковий касовий ордер. Позичальник (його представник) вказує в ордері суму одержаних грошей прописом, ставиться дата та підпис. Факт підписання сторонами договору без передачі коштів не породжує у відповідача обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей. Первинними документами, що підтверджують факт перерахування (виплати) позики, відповідно до рішення Верховного Суду є платіжне доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки, тощо.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України та з урахуванням ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України банк має довести надання відповідачу грошових коштів у розмірі та на умовах, установлених договором. Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, які оформляються відповідно до вимог ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Також вказав, що відповідно до правової позиції Верховного Суду паспорт споживчого кредиту не є самостійним правочином, на підставі якого у кредитора та позичальника виникають права та обов`язки. Паспорт споживчого кредиту також не є підтвердженням (доказом) факту перерахування відповідачу суми кредиту, оскільки призначений лише для інформування позичальника про умови надання споживчого кредиту, та не є первинним фінансовим документом, передбаченим Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки форма паспорта споживчого кредиту не відповідає вимогам до оформлення первинних документів.

Зазначив, що Додаток № 1 до Договору складено в односторонньому порядку. Цей документ не є самостійним правочином, не є кредитним договором, а лише його складовою частиною, та не свідчить про фактичне отримання відповідачем кредиту.

В обгрунтування відзиву також зазначив, що картка обліку Договору за формою не відповідає первинним документам та не може відображати чи відбулось проведення господарської операції з безготівкового перерахування суми кредиту, а документ № 2258 від 16.11.2022, видавником якого є юридична особа ТзОВ «Фінансова компанія» Контрактовий дім» не відповідає вимогам до первинних документів. З огляду на викладене просив відмовити у задоволенні позову.

У відповіді на відзив представник позивача вказав, що сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль. Споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в п. 4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автолонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою у споживача, у порядку передбаченому п. 4.1 договору.

Станом на 16.09.2021 заборгованість відповідача склала 21140,0 гривень, оплати на вказану дату не було, а тому відповідно до п. 4.3.1 договору було автопролонговано. Надалі нарахування здійснено на 90 календарних днів відповідно до п. 3.1 та п. 4.3.1 договору за погодженою стандартною процентною ставкою, що становить 1,90 % в день.

Проценти нараховано у межах погодженого строку надання кредиту відповідно до поденного розрахунку. Нараховані відсотки не носять штрафний характер, не є неустойкою (штрафом чи пенею), а отже зазначене нарахування здійснено відповідно до укладеного сторонами договору. Посилання відповідача на норми права та судову практику у спорах щодо стягнення пені є недоречним та таким, що не заслуговує на увагу у цьому випадку.

Сторонами правовідносин погоджено у належній формі строк кредитування, а нарахування здійснено відповідно до погодженого строку. Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у п. 46 постанови в справі № 444/9519/12 від 28.03.2018 зазначила, що " після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється».

Шодо витрат на правничу допомогу представник позивача зазначила, що відповідно до роз`яснень постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 10 від 17.10.2014, витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. У постанові Великої палати у справі № 910/12876/19 суд зауважив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказав, що відповідно до змісту ч. 1 ст. 1050 ЦК України з урахуванням ст. ст. 526, 527, 530 цього ж Кодексу, банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором. У кредитному договорі відсутні умови щодо залучення та виконання обов`язку з передачі грошей у кредит, який повинно було виконати ТОВ «Авентус Україна», іншої юридичної особи, відсутній термін «фінансовий провайдер» та не визначено, яка юридична особа виступає в статусі «фінансового провайдера».

Відповідач не визнає того, що ТОВ «Фінансова компанія» Контрактовий дім» приймало реальну участь у виконанні грошового зобов`язання ТОВ «Авентус Україна» та здійснило переказ суми кредиту на користь відповідача. Договір про надання послуг з переказу платежів № 017/20-П від 08.07.2020, на переконання відповідача, не є належним та допустимим доказом того, що на момент підписання ним тексту кредитного договору ТОВ «Фінансова компанія» Контрактовий дім» мало правові підстави виконати грошове зобов`язання з передачі коштів замість ТОВ «Авентус Україна».

Вважає, що позивач не довів, що відповідач отримав кошти в кредит від первісного кредитора та був зобов`язаний їх повернути.

У судовому засіданні сторони підтвердили раніше обгрунтовані позиції.

Заслухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи та фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

За встановленими у цій справі обставинами оспорюваний договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на веб - сайті відповідача подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту шляхом натискання відповідної кнопки, після чого ТОВ «Авентус Украіна" надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який відповідач і використав для підтвердження підписання кредитного договору.

У пункті 11 кредитного договору «Реквізити та підписи сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи ОСОБА_1 - /А737109/.

Пунктом 1. 2 кредитного договору передбачено, що кредит видається в національній валюті України - гривні, а Споживач зобов"язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов"язки, передбачені Договором.

Відповідно до п 2.1 кошти кредимту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування суми кредиту на платіжну картку, вказану позичальником в заявці на отримання кредиту.

ТОВ «Авентус Україна» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на підставі Договору факторингу № 25-05/2022 від 25.05.2022.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що перерахування коштів за оспорюваним кредитним договором було здійснено 13 вересня 2021 року ТОВ «Авентус Україна» безготівково шляхом перерахування коштів на платіжну картку № НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_1 через платіжного провайдера ТОВ ФК «Контрактовий Дім», що підтверджується: меморіальним ордером від 13.09.2021, Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту, повідомленням ТОВ "ФК"Контрактовий дім" про успішність операції згідно договору з ТОВ "Авентус Украіна" від 08.07.2020.

Зазначений платіжний провайдер має відповідну ліцензію Національного банку України на здійснення переказів коштів у національній валюті без відкриття рахунків та внесений у Державний реєстр фінансових установ, що підтверджується свідоцтвом.

Платіжний провайдер надав первісному кредитору ТОВ «Авентус Україна» послуги з переказу грошових коштів відповідно до умов договору № 087/20-П про організацію переказу платежів, укладеного 08.07.2020 року між ТОВ ФК «Контрактовий Дім» та ТОВ «Авентус Україна» .

У постанові Верховного Суду від 21.02.2018 № 910/5226/17 зазначено, що при здійсненні безготівкових розрахунків допускаються розрахунки із застосуванням платіжних доручень, акредитивів, розрахункових чеків, розрахунки за інкасо, а також інші розрахунки, передбачені законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту; безготівкові розрахунки провадяться через банки, інші фінансові установи (далі - банки), в яких відкрито відповідні рахунки, якщо інше не випливає із закону та не обумовлено видом безготівкових розрахунків.

Встановивши, що без отримання смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачемю та відповідачем не був би укладений, суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі відповідача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Аналогічні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20 (провадження № 61-2903св21), від 01 листопада 2021 року у справі № 234/8084/20 (провадження № 61-2303св21).

Аргументи сторони відповідача щодо відсутності доказів виникнення між сторонами зобов`язальних правовідносин суд не бере до уваги, оскільки відповідач не надав доказів, та судом не встановлено факту здійснення позивачем дій, які сприяли б укладенню договору не ним. Відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» цей правочин вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Вищевикладене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14.06.2022 по справі № 757/40395/20-ц.

Суд належно оцінює долучений договір факторингу (а. с. 22) як належний доказ того, що зобов`язання за вказаним договором про відступлення прав вимоги, укладеним між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК» «Фінтраст Україна», з боку заявника виконаний. Тобто, ТОВ «ФК» «Фінтраст Україна» є правонаступником ТОВ «Авентус Україна», який взяв себе зобов`язання щодо вимоги про стягнення з відповідача кредитних коштів, що також підтверджується долученим актом - прийому передачі Реєстру боржників за договором факторингу від 25.05.2022 № 25-05/2022 (а. с. 26), яке свідчить про укладення указаного договору, та про його виконання.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.(висновки наведені у постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 341/1976/15-ц).

Відтак, з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» підлягає стягненню 20000,0 гривен -заборгованість за кредитним договором, 35340,0 гривень- сума процентів за користування кредитом.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Доля цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язані зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою: 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічне наведено у постановах Верховного Суду у справах № 922/676/21 від 14.12.2021, № 905/716/20 від 08.04.2021, № 916/2087/18 від 31.03.2021, № 922/3812/19 від 10.12.2020.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (постанови Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує положення ч. 3 ст. 141 ЦПК України, зокрема обґрунтованість витрат та пропорційність до предмета спору з урахуванням ціни позову; поведінку сторони під час розгляду справи; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Враховуючи складність справи, виконані адвокатом роботи, зміст позовної заяви, обсяг доданих документів, а також ті обставини, що відповідачем не подано заперечень щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,0 гривень відповідають засадам розумності та співмірності характеру наданої правової допомоги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд у відповідності до ст. 141 ЦПК України стягує з відповідача на користь позивача понесені ним та документально підтверджені витрати на сплату судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2481,00 гривень, а також витрати за надання професійної правничої допомоги в розмірі 8000,0 гривень.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 83, 89, 95, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України, суд

ухвалив :

Позовну заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія`Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія`Фінтраст Україна», ідентифікаційний код за , заборгованість за кредитним договором у розмірі 55340 гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія`Фінтраст Україна» судовий збір у розмірі 2481,00 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 8000 гривень.

Копію рішення направити сторонам.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення рішен

ня суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

СуддяНаталя ОСТРОВСЬКА