Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1722/23

Провадження № 2/439/468/23

14 грудня 2023 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчука Б.М.,

за участі секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, ухвалив таке рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» звернувся до Бродівського районного суду Львівської області зі позовними вимогами до відповідача: ОСОБА_1 , в яких просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» заборгованість за кредитним договором за № 701 від 29 жовтня 2021 року у розмірі 143 022 (сто сорок три тисячі двадцять дві) гривні 93 копійки.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що 29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» із метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за № 701.

Позивач акцентує, що своїм підписом у Заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею Заява складає Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за договором він виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах обумовленого предмета договору. Проте відповідач, який зобов`язався повернути кредитні кошти, не надав своєчасно кредитодавцю грошові кошти для погашення заборгованості за борговим зобов`язанням.

Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за Договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 05 липня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 143 022 (сто сорок три тисячі двадцять дві) гривні 93 копійки, з яких: 91 483 (дев`яносто одна тисяча чотириста вісімдесят три) гривні 19 копійок заборгованість за тілом кредиту; 12 (дванадцять) гривень 12 копійок заборгованість за відсотками; 51 527 (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот двадцять сім) гривень 62 копійки заборгованість за комісією.

Відтак позивач із метою належного та повного виконання зобов`язання просить суд стягнути з відповідача суму заборгованості за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб за № 701 від 29 жовтня 2021 року.

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідачка зазначає, що кредитодацем до позову не долучено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту за формою, наведеною в додатку 2 Правил про споживчий кредит та які погодженні з споживачем.

Відповідачка вказує, що умови договору не визначають розміру комісії окремо для кожної із послуг банку, передбачених пунктом 5.13.2. Публічної пропозиції Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на укладення договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, а встановлюють їх загальну вартість, яку споживач зобов`язаний сплачувати автоматично щомісяця та не залежно від фактичного їх надання.

Відповідачка стверджує, що умовами укладеного між сторонами договору, якими встановлено обов`язок відповідача автоматично сплачувати щомісячну комісію за надання банком інформації про стан заборгованості за кредитним договором, незалежно від звернень споживача за отриманням інформації та кількості таких звернень, обмежують права відповідача, які визначені у статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, такі умови відповідно до статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» є нікчемними.

Відтак, на думку відповідачки, позовна вимога про стягнення комісії у повному розмірі є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

25 вересня 2023 року відкрито провадження у справі.

Відповідачу запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

Від представника відповідачки: адвоката Слободи Сергія Григоровича надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідачка проти задоволення позовних вимог заперечила частково. Наголосила, що визнає позовні вимоги у розмірі фактичної заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування таким, а саме: у сумі 82 525 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять п`ять) гривень 31 копійка.

Від представника відповідачки: адвоката Слободи Сергія Григоровича надійшли письмові пояснення на відзив на позовну заяву, в якому відповідачка наголосила, що умова за договором про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб за № 701 від 29 жовтня 2021 року, щодо стягнення комісії з відповідачки є нікчемною та такою, що не підлягає задоволенню.

Позивач у судове засідання участь свого представника не забезпечив. Від представника позивача: ОСОБА_2 , разом із поданням позовної заяви, надійшла заява про розгляд справи без участі представника позивача. Не заперечує щодо проведення заочного розгляду справи.

Представник відповідачки: адвокат Слобода Сергій Григорович під час судового засідання позовні вимоги визнав частково у розмірі 82 525 (вісімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять п`ять) гривень 31 копійка. У задоволенні позовних вимог про стягнення суми заборгованості за договором у іншій частині просив суд відмовити.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» із метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписала заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за № 701, відповідно до якої погодилася з усіма її умовами, зокрема й умови про те, що підписана нею складає Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, про що свідчить надана позивачем завірена копія такої заяви; паспорт споживчого кредиту та Публічна пропозиція на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (а.с. 3-5, 7-12).

ОСОБА_1 ознайомлена із усіма істотними умовами договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб за № 701 від 29 жовтня 2021 року, про що власноруч поставила власний підпис (а.с. 3-5).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором за номером: 701 від 29 жовтня 2021 року, заборгованість ОСОБА_1 станом на 05 липня 2023 року становить: 143 022 (сто сорок три тисячі двадцять дві) гривні 93 копійки, з яких: 91 483 (дев`яносто одна тисяча чотириста вісімдесят три) гривні 19 копійок заборгованість за тілом кредиту; 12 (дванадцять) гривень 12 копійок заборгованість за відсотками; 51 527 (п`ятдесят одна тисяча п`ятсот двадцять сім) гривень 62 копійки заборгованість за комісією (а.с. 15-16).

Мотиви суду.

За нормативними правилами статті 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від виконання договору не допускається.

Виходячи зі змісту статтей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Разом із цим, нормою статті 599 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Нормою частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України акцентовано, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України).

При цьому, відповідно до частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Імперативними приписами частини 2 статті 1048 Цивільного кодексу України визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 Цивільного кодексу України).

Нормативними положеннями статті 1054 Цивільного кодексу України визначено, що за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно із частиною 2 статті 1054 та частиною 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту. Для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до положень частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-3 статті 203 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина 1 статті 229 Цивільного кодексу України).

Згідно із частиною 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

За змістом статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит: вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту; споживчий кредит (кредит) грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом. До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця, зокрема за ведення рахунків, які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем. Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі (частина 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування»).

У частині 1 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» визначено перелік обов`язкових істотних умов у договорі про споживчий кредит.

Статтями 2, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», передбачена така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту, яка визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Постановою Національного банку України від 08 червня 2017 року за № 49, затвердженні Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі: Правила), які розроблено відповідно до Законів України «Про банки і банківську діяльність» «Про національний банк України», «Про споживче кредитування», встановлюють порядок та методику розрахунку загальної вартості кредиту для споживача.

Згідно з пунктом 8 Правил банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки. Банк зазначає реальну річну процентну ставку та загальну вартість кредиту за рядком «Усього» у колонках 9 і 10 (відповідно) форми, наведеної в додатку 2 до цих Правил.

Відповідно до частин 1, 2, 5, 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які с несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким із моменту укладення договору.

Обравши спосіб захисту своїх прав шляхом визнання кредитного договору недійсним з підстав передбачених статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», особа зобов`язана довести правову та фактичну підстави своїх вимог або заперечень.

Як вбачається із доказів у справі, 29 жовтня 2021 року ОСОБА_1 підписала заяву на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб за № 701, відповідно до якої погодилася з усіма її умовами, зокрема й умови про те, що підписана нею складає Договір про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб, про що свідчить надана позивачем завірена копія такої заяви; паспорт споживчого кредиту та Публічна пропозиція на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.

Разом із цим, відповідачка: ОСОБА_1 погодилася із істотними умовами такого договору, про що власноруч поставила власний підпис.

У свою чергу позивач надав відповідачці кредит у розмірі, передбаченому у договорі, у повному обсязі, що підтверджується випискою за банківським рахунком ОСОБА_1 . Проте остання належним чином своє зобов`язання не виконала та допустила заборгованість за досліджуваним договором за номером: 701 від 29 жовтня 2021 року.

Водночас, суд сприймає критично та не бере до уваги наявні заперечення сторони відповідача. Позаяк проаналізувавши підстави звернення до суду зі позовними вимогами, норми законодавства України, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин, положення оспорюваного відповідачем договору, суд дійшов висновку, що стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції яка діяла до набрання чинності Законом України «Про споживче кредитування» (набрав чинності 10 червня 2017 року) на яку посилався відповідач як на підставу часткової відмови у задоволенні позовних вимог, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Позаяк на момент укладення спірного договору діяла інша правова норма, яка підлягає застосуванню. Тобто вказані посилання сторони відповідача є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення правових норм, які регулюють спірні правовідносини.

Суд наголошує, що враховуючи, що між сторонами було досягнуто згоди за істотними умовами спірного договору, такий правочин, відповідно до вимог статті 204 Цивільного кодексу України, створює презумпцію правомірності правочину. Відтак, такий договір, згідно зі статтею 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним, відповідно до приписів статті 526 Цивільного кодексу України, мають виконуватися належним чином відповідно до закону та умов договору.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги банку щодо стягнення заборгованості підтверджуються належними доказами, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.

Судом встановлено, що позивач: Акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» сплатив судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 684 гривні 00 копійок (а.с. 1).

Нормою частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України закріплено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає, що з відповідачки: ОСОБА_1 необхідно стягнути понесені судові витрати за сплачений судовий збір за подання позовної заяви на рахунок позивача: Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк», що буде відповідати вимогам чинного цивільного процесуального законодавства України.

Керуючись статтями 10, 81, 89, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк», задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» заборгованість у розмірі 143 022 (сто сорок три тисячі двадцять дві) гривні 93 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні судового збору, що був сплачений останнім під час звернення до суду із позовною заявою.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 19 грудня 2023 року.

Позивач: Акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», знаходиться за адресою: Київська область, місто Київ, вулиця Андріївська, 4, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП : НОМЕР_1 .

Суддя Б.М. Петейчук