ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/2547/23

Головуючий у першій інстанції Овсієнко Ю. К.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1422/23

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Онищенко О.І.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Чернігівська митниця,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Чернігівської митниці на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про відшкодування моральної шкоди,-

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівської митниці, в якому просив:

- визнати, що протиправне рішення відповідача, протиправність якого встановлена судами, спричинило нанесення позивачу моральної шкоди;

- відшкодувати нанесену позивачу протиправним рішенням відповідача моральну шкоду в розмірі 93 290 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 31 травня 2021 року він з метою митного оформлення належного йому товару, подав від свого імені декларацію разом з усіма необхідними документами, в тому числі договір комісії, складений між ним та комісіонером, для придбання автомобіля та ввезення його для себе в Україну. Товар був випущений відповідачем у вільний обіг, але, так як декларант помилково вказав в графі 8 МД отримувачем товару - комісіонера за договором комісії, то розмитнений товар, який є по факту і відповідно до цивільного законодавства України, є власністю комітента за договором комісії, за даною декларацією не визначається як власник товару.

15 червня 2021 року позивач подав митному органу - Північній митниці держмитслужби заяву про внесення змін до графи 8 митної декларації від 31.05.2021 № UА102030/2021/634871, на що отримав письмову відмову.

Після цього позивач звернувся до Регіонального сервісного центру МВС, де йому повідомили про неможливість реєстрації автомобіля, виходячи з того, що право власності на Т3 для послідуючої його реєстрації визнається МВС у відповідності до визначення особи саме отримувача товару у митній декларації, тобто у графі 8 МД.

Позивач оскаржив рішення митного органу до Чернігівського окружного адміністративного суду, який 04 листопада 2021 року виніс рішення у справі №620/7490/21, яким визнав протиправним рішення митниці про відмову у внесенні змін до митної декларації. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 лютого 2022 року рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 04 листопада 2021 року залишено без змін.

06 жовтня 2022 року, тобто майже через півтора роки від дня подання позивачем митної декларації, митним органом його повідомлено про відновлення порушеного відповідачем права.

ОСОБА_1 стверджував, що протиправним рішенням митниці про відмову у внесенні змін до митної декларації, що встановлена рішенням суду, йому завдано моральної шкоди. Так, являючись незабезпеченою особою, будучи фактично без засобів для існування, він взяв у борг гроші, щоб купити автомобіль, завдяки якому планував займатися підприємницькою діяльністю в галузі перевезення пасажирів. Він перебував у відчаї і стресовому стані, що тривало впливало на його нервову систему, його емоції досягли рівня страждання і приниження. Розмір завданої йому моральної шкоди розрахував виходячи з 5 євро в день, що еквівалентно 2 375 євро за 475 днів від дня винесення протиправного рішення, і станом на день подачі заяви складає 93 290 грн за курсом НБУ.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22.09.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 10 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі Чернігівська митниця не погоджується з рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Процесуальні порушення заявник убачає в наступному:

- суд прийняв позовну заяву та відкрив провадження у справі незважаючи на те, що вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, зокрема не містить номерів, засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти адвоката, обґрунтованого розрахунку сум, які, на думку позивача, підлягають стягненню на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди; неправильно зазначений код ЄДРПОУ відповідача; у додатках міститься посилання на уточнену позовну заяву для відповідача, однак копія зазначеного документа митниці не надавалось; у додатках міститься посилання на судові рішення, копії яких не долучені до копії позовної заяви, яка отримана представником митниці в суді;

- судом не вирішено, проігноровано клопотання відповідача про розгляд справи з викликом (повідомленням) сторін, при цьому у вступній частині оскаржуваного рішення зазначено, що справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження, однак відповідач не був належним чином повідомлений про судове засідання;

- судом не зазначено докази на підставі яких прийняте рішення про часткове задоволення позовних вимог, а також в рішенні не вказані мотиви відхилення аргументів та доказів митниці.

Відповідач наголошує на тому, що доказів на підтвердження дійсного існування та ступеню тяжкості моральних страждань позивач суду не надав, а судом не вказано, в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань виходив суд визначаючи розмір відшкодування у 10 000 грн.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок протиправних дій митниці, яка встановлена судовими рішеннями, порушені права позивача, останній був вимушений звертатися за захистом своїх прав до суду, зазнав моральної шкоди, що виразилась у душевних стражданнях, переживаннях, психологічних стресах та хвилюваннях.

Визначаючи розмір відшкодування у сумі 10 000 грн, суд керувався засадами розумності та справедливості, враховував обсяг моральних страждань позивача, характер його немайнових втрат, глибину й тривалість завданих позивачеві страждань, ступінь вини відповідача.

З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.11.2021 адміністративний позов ОСОБА_1 до Північної митниці Держмитслужби про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено повністю.

Визнано протиправною відмову Північної митниці Держмитслужби у внесенні змін до митної декларації від 31.05.2021 №UA102030/2021/634871, відповідно до поданої ОСОБА_1 заяви від 15.06.2021 №25.

Зобов`язано Північну митницю Держмитслужби повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.06.2021 №25 про внесення змін до митної декларації від 31.05.2021 №UA102030/2021/634871 та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. Вказане рішення суду набрало законної сили 17.02.2022 (а.с.13-19).

Указаним судовим рішенням установлено, що « ОСОБА_1 звернувся до Північної митниці із заявою про внесення змін до поданої ним митної декларації від 31.05.2021 №UA102030/2021/634871, шляхом внесення змін до графи 8 та зазначення декларанта одержувачем товару, оскільки таким відображено ФОП ОСОБА_2 .

Разом з тим, відповідно до матеріалів справи, зокрема, договору комісії від 15.06.2019 №UN-19/05-PL, ФОП ОСОБА_2 є комісіонером та здійснював придбання і поставку товару (автомобіля) в інтересах ОСОБА_1 як комітента.

Згідно із відомостями, відображеними у митній декларації від 31.05.2021 №UA102030/2021/634871, вказаний договір комісії надавався позивачем під час здійснення митного оформлення товару, що не заперечується і відповідачем.

У свою чергу, у зв`язку із тим, що у графі 8 митної декларації одержувачем товару є ФОП ОСОБА_2 , позивач, як власник ввезеного комісіонером автомобіля, не може скористатись правом володіти та розпоряджатися вказаним майном. Зокрема, ОСОБА_1 звернувся до ТСЦ МВС №7441 для державної реєстрації транспортного засобу, однак у таких діях йому відмовлено у зв`язку із тим, що інформація про його право власності на товар відсутня.

Наведене, на переконання суду, є порушенням стаття 1 Протоколу №1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, яка також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення «Броньовський проти Польщі»)».

«Враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 просить внести зміни до графи 8 митної декларації від 31.05.2021 №UA102030/2021/634871, спрямовані на захист його права власності на ввезений комісіонером на митну територію України автомобіль,і вони не призведуть до наслідків, передбачених статтею 268 Митного кодексу України, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити».

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтею 56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Норми ст. 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за дії бездіяльності органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.

Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонами докази.

Вказана позиція узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди,якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди за своєю природою є санкцією за порушення прав особи, які були виявлені і доведені.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання.

Адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту.

Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (Постанова ВС від 10.04.2019 № 464/3789/17).

Відсутність наслідків у вигляді розладів здоров`я внаслідок душевних страждань, психологічних переживань не свідчить про те, що позивач не зазнав страждань та приниження, а отже, і не свідчить про те, що моральної шкоди не завдано.

У практиці ЄСПЛ порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди (наприклад, «Рисовський проти України», № 29979, пункти 86, 89, від 20 жовтня 2011 року, «Антоненков та інші проти України», № 14183/02, пункт 71, від 22 листопада 2005 року).

Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України).

Установивши, що права позивача порушено внаслідок протиправних дій Чернігівської митниці, що встановлено судовим рішеннями Чернігівського окружного адміністративного суду від 04.11.2021, яке набрало законної сили, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав та необхідність стягнення на користь позивача моральної шкоди з Державного бюджету України.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди повинні враховуватися вимоги розумності та справедливості такого відшкодування, яке має бути не більш, ніж достатнім для поміркованого задоволення звичайних потреб і не повинно призводити до збагачення потерпілої особи за рахунок держави, колегія суддів зважує на таке.

Гроші є еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір відшкодування моральної шкоди повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди. При визначенні моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховують глибину душевних страждань.

Виходячи з встановлених судом обставин, керуючись засадами розумності та виваженості, районний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн.

З даним висновком колегія суддів погоджується та вважає такий розмір співмірним до понесених позивачем моральних та фізичних страждань та інших негативних явищ, заподіяних незаконними діями митного органу.

Доводи заявника про те, що суд першої інстанції прийняв позовну заяву та відкрив провадження у справі незважаючи на те, що вона не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, в силу приписів ч. 3 ст. 376 ЦПК України не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у вступній частині оскаржуваного рішення зазначено, що справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження, однак відповідач не був належним чином повідомлений про судове засідання, не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04.04.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Чернігівської митниці про відшкодування моральної шкоди прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

За приписами п. 1 ч. 6 статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у даній справі складає 93 290 грн, що є меншим ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, таким чином судом правильно визначено даний спір як малозначний.

З огляду на те, що розгляд справи судом першої інстанції призначено за правилами спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) сторін, зазначення у вступній частині оскаржуваного рішення про те, що справу розглянуто у відкритому судовому засіданні в залі суду є помилковим.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга Чернігівської митниці підлягає залишенню без задоволення, а рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2023 року залишенню без змін, оскільки доводи апеляційної скарги не містять підстав для його скасування.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Чернігівської митниці залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 22 вересня 2023 року залишенню без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

О.І. Онищенко