Справа № 643/2969/23
Провадження № 2/643/1162/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.05.2023 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді Майстренко О.М., за участю секретаря Риндіч О.Б., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає ,що вона , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2018 року мешкала в квартирі АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також вона проживає у квартирі по теперішній час. За зазначеною адресою позивачка зареєстрована не була. З ОСОБА_2 проживали разом однією родиною, вели сумісне господарство. ОСОБА_2 був зареєстрований за адресом: АДРЕСА_2 , та був основним наймачем зазначеної квартири. ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , актовий запис №26334 від 15.12.2021 р. Після його смерті позивачка продовжує проживати за вказаною адресою, іншого місця проживання не має.Враховуючи це, з посиланням на ст. ст. 64, 65 ЖК України позивачка просить визнати за нею , як члена родини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Позивач свій позов підтримала , просила його задовольнити, справу розглядати за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечувала .

Відповідач в судове засідання не з`явився , про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею

У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідив матеріали справи, вважає, що заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Стаття 47 Конституції України зазначає, що кожна особа, яка проживає в Україні, має право на житло.

Судом встановлено, що відповідно копії свідоцтва про народження ,виданого 22. 10.1957 року , актовий запис № 1172 Октябрським о/ЗАГС батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Відповідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 09.12.1977 року Палацом одруження «Дзержинський » , актовий запис № 3943 ОСОБА_7 уклав шлюб з ОСОБА_4 , після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловіку ОСОБА_8 , дружині - ОСОБА_8 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_5 , відповідно копії свідоцтва про смерть виданого 26.05.2005 року Андріївською селищною радою Балакліївського району Харківської області, актовий запис № 107.

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ОСОБА_9 , відповідно копії свідоцтва про смерть виданого 15.12.2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції , актовий запис № 18099.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_6 , відповідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 , виданого 19.09.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції , актовий запис № 12315.

ОСОБА_2 був зареєстрований за адресом: АДРЕСА_2 та був основним наймачем зазначеної квартири.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_3 , відповідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 15.12.2021 року Відділом ДРАЦС у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) , актовий запис №26334.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2018 року мешкала в квартирі АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживали разом однією родиною, вели сумісне господарство

ОСОБА_1 понесла всі витрати на поховання ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору -замовлення на організацію та проведення поховання № 001232 , копією акту № 000809 , копією акту № 001738, копією договору про надання ритуальних послуг № 17/12 від 15.12.2021 року .

Згідно з ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло.

Згідно зіст.64 ЖК України,члени сім`їнаймача,які проживаютьразом зним,користуються нарівніз наймачемусіма правамиі несутьусі обов`язки,що випливаютьз договорунайму жилогоприміщення.Повнолітні членисім`їнесуть солідарнуз наймачеммайнову відповідальністьза зобов`язаннями,що випливаютьіз зазначеногодоговору. Дочленів сім`їнаймача належатьдружина наймача,їх дітиі батьки.Членами сім`їнаймача можебути визнаной іншихосіб,якщо вонипостійно проживаютьразом знаймачем іведуть зним спільнегосподарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (ч. 1, ч. 2 ст. 64 ЖК України). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч 2 ст. 65 ЖК України). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання. Оскільки відповідно до вимог закону вселення та проживання в квартирі може бути здійснено лише у встановленому порядку, членом сім`ї наймача, в розумінні частини другої статті 64 ЖК України, може бути визнано лише осіб, які вселилися у встановленому порядку та на відповідній правовій підставі постійно проживають в квартирі разом з наймачем.

Відповідно до ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Після смерті наймача ОСОБА_2 , в силу норм ст. 106 ЖК України, права та обов`язки наймача даної квартири перейшли до ОСОБА_1 оскільки інші члени сім`ї наймача померли.

Всі вищевказані докази у своїй сукупності підтверджують доводи позивача про те, що у неї як члена сім`ї наймача, яка за згодою наймача вселилась до квартири, з 2018 року постійно проживала з наймачем, вела з ним спільне господарство та продовжує проживати в даному жилому приміщенні, а тому в силу ст. 64 ЖК України вона набула права і обов`язки наймача. Наявність іншої угоди про порядок користування вказаним жилим приміщенням сторонами не доведено, відповідно судом не встановлено.

Те, що позивач зареєстрована за іншою адресою, не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, враховуючи наступне.

Так, ОСОБА_1 з 29.01.2013 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.06. 2022 року в справі № 754/14628/17 (провадження № 61-10210св21) зазначено, що «при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Такі ж висновки наведені у постанові Верховного Судуу складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від31 серпня 2021 року у справі № 569/12946/18-ц (провадження № 61-11097св20).

Аналіз змісту ст. 65 ЖК УРСР у системному зв`язку з іншими нормами права дає підстави для висновку, що за особою не може бути визнано право користування житловим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання (право користування) в іншому житловому приміщенні. Такий висновок викладений, зокрема, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 вересня 2021 року в справі № 641/7103/19 (провадження № 61-6885св20).

Судом встановлено, що позивач не зберіг постійне місце проживання (право користування) за адресою : АДРЕСА_3 , а тому факт його реєстрації за вказаною адресою не може бути підставою для відмови в задоволенні заявлених позовних вимог.

Згідно ст.З ЗУ «Про свободу пересування тавільний вибір місця проживання в Україні» місцем перебування є адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік, місцем проживання є адміністративно- територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, реєстрацією є внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Виходячи зі змісту ст.З ЗаконуУкраїни Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, реєстрація це лише фіксація фактичного місця проживання особи вона не пов`язана з будь-якими іншими (майновими, тощо) правами особи, що зареєстрована.

Крім того, з правом користування житлом не пов`язується сама по собі реєстрація особи. Реєстрація є адміністративним актом, що лише фіксує наявність в особи законного права користування житловим приміщенням.

Суд дійшов висновку, що доводи позивача знайшли своє підтвердженні і вона довела своє право користування квартирою АДРЕСА_1 , в яку вона заселилась як член сім`ї наймача з 2018 року, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.64, 65 ЖК України, ст.ст. 12, 76-81, 141, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням -задовольнити .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , як члена родини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 , право користування житловим приміщенням , а саме: квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити рішення суду в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Майстренко О.М.