2/465/1549/23
РІШЕННЯ

Іменем України

28.06.2023 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді Марків Ю.С.

за участі секретаря судового засідання Мучинської Ю.О.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Стахів- ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування нерухомим майном, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування нерухомим майном.

Позов мотивує тим, що сторонам на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 , а саме 1/2 квартири належить позивачу на підставі договору дарування від 21.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенко А.С., зареєстрованого в реєстрі за №466, а інша 1/2 квартири згідно інформації Державного реєстру речових прав на майно і їх обтяжень належить відповідачу на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А., зареєстрованого в реєстрі за №885. Згідно з технічним паспортом об`єкта нерухомого майна, складеного обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Львівське бюро технічної інвентаризації і експертної оцінки" на квартиру АДРЕСА_2 , інвентаризаційна справа №582, квартира АДРЕСА_2 є чотирикімнатною квартирою, загальною площею 60,9 кв.м., житловою площею 44,1 кв.м., допоміжних приміщень - 16,8 кв.м. Згідно експлікації і плану технічного паспорта, квартира АДРЕСА_2 складається з: коридору, загальною площею 5,8 кв.м.; комори, загальною площею 1,3 кв.м.; вбиральні, загальною площею 1,1 кв.м.; ванної, загальною площею 2,1 кв.м.; загальною площею 5,8 кв.м.; житлової кімнати, загальною площею 10,3 кв.м.; житлової кімнати, загальною площею 17,2 кв.м.; житлової кімнати, загальною площею 9,2 кв.м.; житлової кімнати, загальною площею 7,4 кв.м.; балкону, площею 0,7 кв.м. Вказує, що у липні 2021 року позивач розпочала перемовини з відповідачем щодо порядку користування квартирою АДРЕСА_2 та 09.07.2021 року позивачем отримано відповідь від відповідача, зі змісту якої позивачу стало зрозуміло, що відповідач не має наміру домовлятись про порядок користування квартирою, оскільки не визнає за позивачем права власності на частку у майні. Позивач просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 , виділивши у користування позивачу житлові кімнати площею 9,2 кв.м. і 7,4 кв.м., відповідачу - житлову кімнату площею 10,3 кв.м. В обгрунтування запропонованого порядку користування вказаною квартирою позивачка зазначає, що одружена, перебуває на 20 тижні вагітності, має намір проживати у спірній квартирі разом зі своєю сім`єю, народжувати дитину у м.Львові.

Враховуючи вищевикладене, просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши житлову кіманту площею 9,2 кв.м., житлову кімнату площею 7,4 кв.м. - у користування ОСОБА_3 ; житлову кімнату площею 10,3 кв.м. - у користування ОСОБА_4 ; коридор загальною площею 5,8 кв.м., комору загальною площею 1,3 кв.м., вбиральню загальною площею 1,1 кв.м., ванну загальною площею 2,1 кв.м., кухню загальною площею 5,8 кв.м., житлову кімнату загальною площею 17,2 кв.м., балкон площею 0,7 кв.м. - залишити у загальному користуванні.

Не погоджуючись з поданим позовом, від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі за безпідставністю такого.

Відзив мотивує тим, що 03.06.2021 року позивачка звернулась до відповідачки з листом щодо визначення порядку користування майно, з якого відповідачка вперше дізналась про існування договору дарування 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Вказує, що у відповідачки виникло здивування щодо існування такого правочину, оскільки 02.12.2017 року ОСОБА_5 було складено заповіт, яким передбачено, що після його смерті право власності на другу частину згаданої квартири переходить до неї. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 відповідачка звернулась до нотаріуса за відкриттям спадщини та дізналась, що на 1/2 частки спірної квартири укладено договір дарування на чиюсь користь. В подальшому, ОСОБА_6 , яка є матір`ю померлого ОСОБА_5 , звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним. Зазначає, що відповідачка не чинила перешкод у користуванні спірною квартирою позивачці, передала їй копії ключів та не обмежувала доступ до житла. У поданому відзиві представник відповідачки також вказує на те, що відповідачка проживає в іншому місці, не чинила та не чинить перешкод у користуванні позивачці спірним об`єктом власності, а позивачка за власною ініціативою там не проживає, що, на думку представника відповідачки, свідчить про безпідставність вимог позову.

В подальшому, від представника позивачки до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначається, що сам факт заперечення дійсності правочину свідчить про відсутність у відповідача намірів вирішити питання користування спільною власністю у добровільному порядку. Вказує, що посилання відповідачки на заповіт від 02.07.2017 року, як підставу заперечення позову, є безпідставним, оскільки 27.12.2019 року ОСОБА_5 було складено заповіт, згідно з яким заповідач ОСОБА_5 на випадок своєї смерті усе рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, цінні папери, заощадження заповів позивачці.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, просила такий задоволити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила щодо задоволення позову, просила відмовити у задоволенні такого.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування від 21.07.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Солошенко А.С., зареєстрованого в реєстрі за №466 (1/2 частки), та ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Юрчук І.А., зареєстрованого в реєстрі за №885, що підтверджується Витягом Державного реєстру речових прав на майно і їх обтяжень №259114567 від 31.05.2021 року.

Згідно Відомостей з Реєстру Львівської міської територіальної громади про кількість зареєстрованих осіб №125589 від 23.06.2023 року за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано 4 особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

Згідно з технічним паспортом об`єкта нерухомого майна, складеного обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради "Львівське бюро технічної інвентаризації і експертної оцінки" на квартиру АДРЕСА_2 , інвентаризаційна справа №582, квартира АДРЕСА_1 є чотирикімнатною квартирою, загальною площею 60,9 кв.м., житловою площею 44,1 кв.м., допоміжних приміщень - 16,8 кв.м.

Згідно експлікації приміщень квартири і плану технічного паспорта, квартира АДРЕСА_2 складається з: коридору, загальною площею 5,8 кв.м.; комори, загальною площею 1,3 кв.м.; вбиральні, загальною площею 1,1 кв.м.; ванної, загальною площею 2,1 кв.м.; загальною площею 5,8 кв.м.; житлової кімнати, загальною площею 10,3 кв.м.; житлової кімнати, загальною площею 17,2 кв.м.; житлової кімнати, загальною площею 9,2 кв.м.; житлової кімнати, загальною площею 7,4 кв.м.; балкону, площею 0,7 кв.м.

03.06.2021 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до відповідачки ОСОБА_4 з листом щодо надання допуску до квартири, передачі ключів від квартири та встановлення порядку користування квартирою.

09.07.2021 року ОСОБА_4 надано відповідь на лист ОСОБА_3 від 03.06.2021 року, в якому ОСОБА_4 зазначає, що ситуація з укладеним договором дарування 1/2 частки спірної квартири на користь позивачки є спірною та потребує з`ясуванню, зокрема встановлення рішенням суду.

Відповідно до висновку експерта Перекрьостова В.М. №1274 від 18.01.2022 року за результатами проведення будівельно-технічної експертизи за заявою ОСОБА_3 технічна можливість розподілу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до часток співвласників 1/2 та 1/2 відсутня; порядок користування приміщенням квартири за адресою: АДРЕСА_3 відповідно до часток 1/2 та 1/2 наступний: співвласнику №1 (1/2 частина): - комора №2, загальною площею 1,3 кв.м.; - житлова №6, загальною площею 10,3 кв.м.; співвласнику №2 (1/2 частина): житлова №8, загальною площею 9,2 кв.м.; - житлова №9, загальною площею 7,4 кв.м.; в спільному користуванні співвласників №1,2: - коридор №1, загальною площею 5,8 кв.м.; - вбиральня №3, загальною площею 1,1 кв.м.; - ванна №4, загальною площею 2,1 кв.м.; - кухня №5, загальною площею 5,8 кв.м.; - житлова №7, загальною площею 17,2 кв.м.; - балкон №10, площею 0,7 кв.м. Враховуючи, що в результаті встановлення порядку користування квартирою по даному варіанту розрахункові частки склали 41/100 і 59/100, необхідно передбачити грошову компенсацію, яку співвласник № НОМЕР_1 виплачує співвласнику №1 95466,00 грн. Для пропонованого варіанту порядку користування квартирою за адресою: АДРЕСА_3 переобладнання (виконання будівельних робіт) не передбачено.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

У постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 зазначено, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16 (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи зазначені правові норми, склад сім`ї сторін, відсутність між ними родинних зв`язків, розмір житлової площі, що припадає на одну особу, норму житлової площі для надання одній особі й вимоги, що ставляться до жилого приміщення, взаємовідносини сторін та наявність у квартирі чьотирьох ізольованих жилих кімнат, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_3 та встановлення порядку користування спірною квартирою з урахуванням запропонованого нею варіанта.

Встановлюючи порядок користування спірним житлом та виділяючи у користування ОСОБА_3 дві житлових кімнати, загальною площею 16,6 кв.м., ОСОБА_4 - одну житлову кімнату площею 10,3 кв.м, а коридор загальною площею 5,8 кв.м., комору загальною площею 1,3 кв.м., вбиральню загальною площею 1,1 кв.м., ванну загальною площею 2,1 кв.м., кухню загальною площею 5,8 кв.м., житлову кімнату загальною площею 17,2 кв.м., балкон площею 0,7 кв.м. залишаючи у спільному користуванні, судом враховуються інтереси усіх осіб, які проживають у квартирі, а також мають намір вселитись.

Окрім цього, судом береться до уваги факт народження позивачкою дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована та проживає разом з нею за адресою: АДРЕСА_3 , що також впливає на встановлення саме такого порядку користування квартирою за вищевказаною адресою.

При цьому ОСОБА_4 , яка заперечувала проти позову, не запропонувала іншого варіанту користування спірним житлом.

Судом також зазначається, що судове рішення про встановлення порядку користування спільним майном не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

При вирішенні спору щодо порядку користування спільним майном суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їхніх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, тобто з наближенням до ідеальних часток.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір у сумі 992,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 247, 263, 265, 354, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування нерухомим майном задоволити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши житлову кіманту площею 9,2 кв.м., житлову кімнату площею 7,4 кв.м. - у користування ОСОБА_3 ; житлову кімнату площею 10,3 кв.м. - у користування ОСОБА_4 ; коридор загальною площею 5,8 кв.м., комору загальною площею 1,3 кв.м., вбиральню загальною площею 1,1 кв.м., ванну загальною площею 2,1 кв.м., кухню загальною площею 5,8 кв.м., житлову кімнату загальною площею 17,2 кв.м., балкон площею 0,7 кв.м. - залишити у загальному користуванні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення виготовлено 10.07.2023 року.

Суддя Ю.С. Марків