Справа № 462/5025/20 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/811/2831/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Суди В.І.,

з участю: представника апелянта Улицької І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2020 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість у сумі 2 002 999 грн. 49 коп. та понесені судові витрати.

В обґрунтування свого позову позивач покликався на те, що 18.07.2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» в особі Львівської філії ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» (згідно п. 1.3 статуту) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 232-р. Предметом кредитного договору є надання відповідачу кредиту у сумі 25 400,00 дол. США на строк з 18.07.2008 року по 17.07.2028 року із сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 13,8 % річних. Кредит надано на придбання житлової нерухомості - однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно кредитного договору позичальник зобов`язувався: щомісяця повертати кредит у сумі не меншій 105, 83 доларів США; сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно виходячи з 13,8% річних. У разі виникнення простроченої заборгованості за простроченим кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з 14, 8 % річних; за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язувався сплатити банку пеню розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу. Строк позовної давності за кредитним договором встановлений сторонами в три роки, в тому числі щодо вимог по пені за несвоєчасну оплату процентів та кредиту. Оскільки позичальник не виконував взяті на себе кредитні зобов`язання банк звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Відділу громадянства, іміграції і реєстрації фізичних осіб Залізничного РВЛ МУ ГУ МВС України у Львівській області про стягнення заборгованості за кредитним договором, виселення та звернення стягнення на предмет іпотеки. 01.06.2010 року Залізничним районним судом м. Львова винесено рішення у цій справі, яким позов задоволено повністю, зокрема, ухвалено: «Стягнути з ОСОБА_1 в користь АБ «УКРГАЗБАНК» - 31 335, 21 дол. США та 19 649, 89 грн. заборгованості по поверненню кредиту». Зазначена заборгованість була розрахована станом на 01.06.2010 року та складалась з: 23 071, 74 дол. США - заборгованість за кредитом, що стягується достроково; 2 159, 29 дол. США - прострочена заборгованість за кредитом; 6 104, 18 дол. США - заборгованість за відсотками; 5 453, 02 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 14 196, 87 грн. - пеня за невчасну сплату відсотків. Зазначене рішення суду не виконане. Оскільки погашень за кредитним договором не відбувалось, банк на підставі наведених норм кредитного договору, продовжує нараховувати проценти за користування кредитними коштами. На суму прострочених платежів нараховано пеню та три проценти річних. Станом на 21.04.2020 року у еквіваленті за курсом НБУ (27, 0774 грн./дол. США) у межах трирічного строку позовної давності позивачем нараховано: 748 777, 03 грн. пені за несвоєчасну сплату кредиту; 1 102 137,64 грн. пені за несвоєчасну сплату процентів; 90 558, 74 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту; 61 526, 08 грн. 3% річних за несвоєчасну сплату процентів.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року у задоволенні позову ПАТ АБ «Укргазбанк» відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ АБ «Укргазбанк», подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального права.

Вказує на те, що враховуючи невиконання боржником грошового зобов`язання, у позивача виникло право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, а тому наявні підстави для задоволення позову про стягнення 3% річних.

Просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості на суму 152 084,82 грн. скасувати та ухвалити нове рішення, яким частково задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у сумі 152 084,82 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 12 квітня 2021 року скасовано в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту, ухвалено нову постанову.

Позов ПАТ АБ «задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 61 526,08 грн.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 922,84 грн судового збору за подачу позовної заяви.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 20 вересня 2023 року касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задоволено частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року у частині відмови у стягненні 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом у розмірі 90 558,74 грн. скасовано та передано справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції перевіряє законність судового рішення лише в межах позовних вимог заявлених в суді першої інстанції.

З огляду на зазначене, судом апеляційної інстанції переглядається оскаржуване судове рішення лише в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом у розмірі 90 558,74 грн..

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Суд прийшов до переконання, що у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Встановлено, що 18 липня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 232-р (а. с. 8-13).

Згідно з пунктом 1.3. Статуту ПАТ АБ «Укргазбанк» (р/н 183), затвердженого загальними зборами акціонерів АБ «Укргазбанк» 19 квітня 2019 року протоколом № 1, правонаступником ВАТ АБ «Укргазбанк» є ПАТ АБ «Укргазбанк» (а. с. 4-7).

Предметом кредитного договору № 232-р є надання відповідачу кредиту у розмірі 25 400,00 доларів США на строк із 18 липня 2008 року до 17 липня 2028 року зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 13,8 % річних. Кредит надано на придбання житлової нерухомості - однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до умов кредитного договору позичальник зобов`язувався: щомісяця повертати кредит у сумі не меншій 105,83 доларів США (пункт 3.3.3); сплачувати проценти за користування кредитом щомісячно виходячи з 13,8 % річних (пункт 3.3.4); у разі виникнення простроченої заборгованості за простроченим кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з 14,8 % річних (абзац 3 пункту 3.3.4, пункт 3.2.8); за порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язувався сплатити банку пеню розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу (пункт 5.3). Позовна давність за кредитним договором встановлена сторонами в три роки, в тому числі щодо вимог по пені за несвоєчасну оплату процентів та кредиту (пункт 5.8).

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 01 червня 2008 року у справі № 2-816/2010р. позовну заяву ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , третя особа - Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області, про стягнення заборгованості за договором позики, виселення та звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 31 335,21 доларів США та 19 649,89 грн заборгованості по поверненню кредиту, звернуто стягнення на заставлене майно ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 , виселено без надання іншого житлового приміщення всіх фізичних осіб, що проживають у квартирі АДРЕСА_2 , зобов`язано Відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Залізничного РВ ЛМУ ГУ МВС України у Львівській області зняти з реєстраційного обліку всіх фізичних осіб, що зареєстровані в квартирі АДРЕСА_2 .

У вказаному рішенні суду встановлено, що позивач, подаючи позовну заяву 13 лютого 2009 року, вимагав від відповідача у справі дострокового повернення кредиту у зв`язку зі систематичним невиконанням зобов`язань за кредитним договором.

Відповідно до наданого банком розрахунку за кредитним договором від 18 липня 2008 року № 232-р станом на 21 квітня 2020 року у межах трирічної позовної давності ПАТ АБ «Укргазбанк» нараховано:

пеню за несвоєчасну сплату кредиту у розмірі 748 777,03 грн;

пеню за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 1 102 137,64 грн;

3 % річних за несвоєчасне погашення кредиту у розмірі 90 558,74 грн;

3 % річних за несвоєчасну сплату відсотків у розмірі 61 526,08 грн.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

При перегляді вказаної справи в касаційній інстанції, Верховний Суд прийшов до висновку, що апеляційний суд не врахував, що з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Таке прострочення є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням, до моменту його повного виконання і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову;

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань;

Згідно з ч.1 ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4 червня 2019 року № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18) зазначено, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення; наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України проценти річних є особливою мірою відповідальності за несвоєчасне повернення позичальником отриманих у кредит грошових коштів, завданням якої є компенсувати кредитодавцю неотриманий прибуток, який він міг отримати в разі своєчасного виконання позичальником свого обов`язку щодо повернення кредиту в строк, обумовлений в кредитному договорі. ( Постанова від 4 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19))

Враховуючи, що з ухваленням рішення про стягнення боргу зобов`язання ОСОБА_1 сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося, тому ПАТ АБ «Укргазбанк» має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу. Оскільки банк заявляє вимогу про стягнення 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом у розмірі 90 558,74 грн. у межах трирічної позовної давності, колегія суддів вважає, що така вимога підлягає до задоволення.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови у стягненні 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом у розмірі 90 558,74 грн. та ухвалити в цій частині нову постанову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ч.1,2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року скасовано в частині відмови у стягненні 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом у розмірі 90 558,74 грн. та ухвалено в цій частині нову постанову, якою вирішено стягнути з ОСОБА_1 90 558,74 грн., таким чином, на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» слід стягнути витрати пов`язані зі сплатою судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1359 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 3421 грн. 91 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» - задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 12 квітня 2021 року скасувати в частині відмови у стягненні 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом у розмірі 90 558,74 грн. та ухвалити в цій частині нову постанову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» 3 % річних за несвоєчасне повернення відсотків за користування кредитом у розмірі 90 558,74 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» 1359 грн. судового збору за подачу позовної заяви та 3421 грн. 91 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.