Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.06.2023 Справа №607/9082/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді - Позняка В.М.

за участю секретаря с/з Кужель К.С., представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну способу стягнення аліментів та стягнення пені,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Череватий П.М., звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , в якому просить: змінити спосіб стягнення аліментів, які стягуються із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на підставі судового наказу, виданого 12 березня 2019 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області у справі № 607/4403/19, та встановити новий спосіб стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_3 , але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття; стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 27 256,34 гривень неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Позов обґрунтовано тим, що з 2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2018 року. Від даного шлюбу в них народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі судового наказу від 12 березня 2019 року, виданого Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, з відповідача на користь позивачки вирішено стягувати аліменти на утримання малолітньої дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 лютого 2019 року, і до досягнення дитиною повноліття. Вказує, що матеріальне становище позивачки погіршилося, а матеріальні витрати на забезпечення дочки значно зросли. Інфляційні процеси, які відбулися в державі за останні роки, не дозволяють позивачці забезпечити належне матеріальне утримання дочки, а також її нормальний фізіологічний розвиток на раніше визначену судом суму аліментів. Окрім того, за останні декілька років значно зросли витрати на комунальні послуги, продукти харчування, медикаменти, одяг, проїзд тощо. З огляду на вказане позивачка вважає за необхідне змінити спосіб стягнення аліментів. Окрім того, зазначає, що відповідач з невідомих причин ухиляється від належного виконання вищевказаного судового наказу про стягнення з нього аліментів на утримання дочки. Згідно розрахунку заборгованості, наданого державним виконавцем, загальний розмір заборгованості відповідача зі сплати аліментів станом на 01 травня 2023 року становить 27 256,34 гривні. Загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01 жовтня 2022 року по 22 травня 2022 року становить 73 332,86 гривень. Таким чином, розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України, становить 27 256,34 грн. та рівний 100 % заборгованості зі сплати аліментів. З цих підстав просить позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 травня 2023 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

06 червня 2023 року відповідач подав відзив на позов. Вказав, що пред`являючи позов про зміну способу стягнення аліментів, позивачка не надала суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи платника аліментів та зміни їх сімейного стану, а тому зазначені у позовній заяві обставини не є підставою для зміни способу стягнення аліментів. Окрім цього, в матеріалах справи відсутні належні докази, які б свідчили про збільшення витрат на продукти харчування, медикаменти, одяг, проїзд саме на утримання неповнолітньої дочки, а не позивачки. Таким чином, позивачка належним чином не обґрунтувала та не підтвердила належними доказами факт зміни обставин, які мали місце за період з часу видачі судового наказу про стягнення аліментів та станом на час звернення до суду з даним позовом. Тому твердження позивачки з приводу того, що зросли витрати на утримання неповнолітньої дочки, є недоведеними. Окрім того, вказує, що відсутні підстави для стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, оскільки відповідач не ухилявся від сплати аліментів, а не мав змоги своєчасно їх сплачувати у зв`язку з відкритим відносно нього кримінальним провадженням, перебуванням під вартою (з 04 вересня 2021 року по 01 грудня 2021 року) та домашнім арештом (з 01 грудня 2021 року до 31 січня 2022 року). Окрім того, відповідач був безробітним, а відтак не мав доходу. Поряд з цим, незважаючи на скрутне матеріальне становище, відповідач періодично по мірі можливості сплачував аліменти, а на момент подачі позову погасив заборгованість в повному обсязі. Таким чином, відповідач допускав випадки заборгованості перед позивачкою щодо щомісячної сплати аліментів на дитину не через ухилення, а з незалежних від нього причин, тому відсутні підстави для стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Окрім того, вказує, що згідно з розрахунком неустойки, зазначеним у тексті позовної заяви, заборгованість зі сплати аліментів з вересня 2022 року по квітень 2023 року становить 25 322,70 гривень, а не 27 256,34 гривень, як зазначено у позовних вимогах. З цих підстав просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце була повідомлена у встановленому законом порядку.

Попередньо представник позивача адвокат Череватий П.М. подав заяву про розгляд справи без його та позивача участі. Позовні вимоги підтримують та просять задовольнити позов.

Представник відповідача адвокат Сивак Т.М. в судовому засіданні проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позов, просив відмовити у його задоволенні.

Розглянувши справу, судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини.

Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 16 березня 2016 року, який розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2018 року у справі № 607/2682/18.

Від даного шлюбу в сторін народилася дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 17 березня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Тернополю Тернопільського міськрайонного управління юстиції Тернопільської області.

Судовим наказом судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12 березня 2019 року у справі № 607/4403/19 суд вирішив стягувати із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 20 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

20 березня 2019 року на підставі вищевказаного судового наказу головним державним виконавцем Тернопільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Семенчук К.І. відкрито виконавче провадження № 58672963.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за судовим наказом № 607/4403/19, виданим 14 березня 2019 року, який проведений старшим державним виконавцем відділу ДВС у місті Тернополі Південно-Західного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Хлистун Д.В., станом на 01 травня 2023 року (з липня 2021 року по квітень 2023) року, за ОСОБА_3 є заборгованість у розмірі 27 256,34 грн. При цьому, згідно попереднього розрахунку заборгованості станом на 08 липня 2021 року заборгованість становила 2940,14 гривень.

Всебічно, повно об`єктивно та безпосередньо дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд доходить переконання, що позов підлягає до часткового задоволення, зважаючи на таке.

Щодо зміни способу стягнення аліментів.

У відповідності до статті 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до вимог статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Відповідно до роз`яснень викладених у п. п. 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

В силу вимог статті 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Із змісту статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Будь-яких доказів зміни матеріального або сімейного стану позивача чи відповідача, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, чи інші випадки, передбачені Сімейним кодексом позивачем не надано.

Тому в задоволенні позову ОСОБА_2 в частині зміни способу стягнення аліментів слід відмовити.

Щодо стягнення пені.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України).

Відповідно до частини другої статті 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.

Згідно із частиною четвертою статті 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України).

Відповідно до статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що:

«правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах сімейного законодавства;

учасники сімейних правовідносин можуть мати особисті та майнові суб`єктивні сімейні обов`язки. Свої обов`язки учасники сімейних відносин здійснюють різними способами: здійснення активних дій; утримання від здійснення активних дій. Якщо невиконання особистих обов`язків учасників сімейних відносин у випадках, передбачених в законі, може припинятися або не зумовлювати відповідних наслідків, то невиконання сімейного обов`язку майнового характеру не допускається. Оскільки на відміну від особистих, майнові обов`язки можуть виконуватися незалежно від самого носія такого обов`язку за допомогою інших суб`єктів.

невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування відповідних правових наслідків, що можуть визначатися в: нормах СК України; домовленості (договорі) сторін. Наслідки невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку можуть мати: особистий характер, коли негативний вплив відбувається на особисту сферу зобов`язаної особи; майновий характер, якщо такий вплив здійснюється на майнову сферу зобов`язаної особи;

стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів;

розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Суд, з урахуванням принципу розумності, вважає, що оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, висновки, викладені в Постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №711/679/21, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі.

Встановлено, що станом на 01 травня 2023 року у відповідача виникла заборгованість зі сплати аліментів, яка складає 27 256,34 грн.

Так, відповідно до роз`яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена статтею 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, Верховним Судом України було зроблено висновок, відповідно до якого встановлено виключні випадки, за яких в діях платника аліментів відсутні ознаки вини.

Жодних доказів, які б свідчили про відсутність вини відповідача у виникненні цієї заборгованості судом не здобуто.

Та обставина, що відносно відповідача було відкрите кримінальне провадження, з 04 вересня 2021 року по 01 грудня 2021 року він перебував під вартою під час досудового розслідування кримінального провадження, а з 01 грудня 2021 року до 31 січня 2022 року під домашнім арештом не свідчить про відсутність вини останнього у виникненні заборгованості зі сплати аліментів.

Посилання відповідача на те, що він був безробітним, не отримував ніяких доходів, тому не мав можливості сплачувати аліменти, що, на його думку, свідчить про відсутність його вини щодо несплати аліментів, також не заслуговує на увагу суду, оскільки позивачем не надано доказів, які б стверджували про будь-які обмеження, які перешкоджали йому працевлаштуватися.

При цьому, суд враховує, що несплата відповідачем аліментів носить постійний характер та на момент звернення позивачем з позовом до суду відповідач не сплачував аліментів близько двох років.

Щодо доводів відповідача про те, що станом на момент подачі даного позову погасив заборгованість у повному обсязі, про що свідчать квитанції, додані до відзиву, які не були враховані державним виконавцем при проведенні розрахунку заборгованості за аліментами, що був долучений до позовної заяви, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Відповідно до пунктів 3, 4 Розділу XVI «Особливості виконання рішень про стягнення аліментів» Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 512/5 від 02 квітня 2012 року:

У разі якщо боржник не працює і сплачує аліменти самостійно стягувачу, квитанції (або їх копії) про перерахування аліментів надаються виконавцю не пізніше наступного робочого дня після сплати та долучаються до матеріалів виконавчого провадження (п. 3);

Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця та у випадках, передбачених частиною четвертою статті 71 Закону, повідомляти про розрахунок заборгованості стягувача і боржника.

Розрахунок заборгованості обчислюється в автоматизованій системі виконавчого провадження на підставі відомостей, отриманих із: звіту про здійснені відрахування та виплати; квитанцій (або їх копій) про перерахування аліментів, наданих стягувачем чи боржником; заяв та (або) розписок стягувача; інформації про середню заробітну плату працівника для цієї місцевості; інших документів, що відображають отримання боржником доходу або сплату ним аліментів.

Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом (п. 4).

Аналогічна норма про вирішення спорів щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів встановлена частиною 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно практики Верховного Суду, оскарження розрахунку заборгованості за аліментами здійснюється шляхом подання скарги на дії виконавця в порядку судового контролю за виконанням судових рішень.

Так, Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2020 року у справі № 401/3734/16-ц та від 22 квітня 2020 року у справі № 523/7815/18 дійшов висновку, що спір про визнання незаконними розрахунків державного виконавця щодо заборгованості зі сплати аліментів може розглядатись у порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця.

Відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що ним оскаржувалися дії державного виконавця щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 01 травня 2023 року в межах виконавчого провадження № 58672963 та що вказаний розрахунок визнано незаконним.

Від-так, в суду відсутні підстави при вирішенні спору не брати до уваги вищевказаний розрахунок заборгованості по аліментах від 01 травня 2023 року.

Судом установлено, що згідно виконаного позивачем розрахунку загальна сума пені у зв`язку з простроченням сплати аліментів за період з 01 жовтня 2022 року по 22 травня 2022 року становить 73 332,86 грн. При цьому, враховано, що оскільки відповідачем у жовтні 2022 року сплачено аліменти у розмірі 2038,30 грн., то їх зараховано на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередніх місяцях, починаючи з першого місяця її виникнення, тому заборгованість зі сплати аліментів за липень-серпень 2021 року відсутня, а у вересні становила 981,20 гривень. Вказаний розрахунок не спростований відповідачем.

Позивач просить стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 27 256,34 грн, що не перевищує ста відсотків заборгованості відповідача зі сплати аліментів. Наведене повністю відповідає вимогам статті 196 СК України.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в її користь неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 27 256,34 грн.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд враховує те, що позивач звільнена від сплати судового збору, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», а відтак відповідно до статті 141 ЦПК України останній слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 1073,60 гривень.

Керуючись статтями 141, 180, 182, 184, 192, 195, 196 СК України, ст. ст. 10, 12, 1, 76-81, 141, 258, 263, 264, 265, 273, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 27256,34 грн пені за прострочення сплат аліментів.

В задоволені решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі в сумі 1073 гривень 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення виготовлено 30 червня 2023 року.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуючий суддяВ. М. Позняк