Справа № 369/232/23
Провадження № 2/369/2690/23
29.12.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Соловюк В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про визнання недійсним частини договору та визнання зобов`язання припиненим,
У січні 2023 року позивач звернувсь до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що між нею та ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» укладено договір фінансового кредиту. За даним договором вона отримала кредит в розмірі 10 000 грн. на строк до 08 серпня 2022 року. Не зважаючи на отримання поранення через обстріли, знаходження на лікуванні, вона 20 вересня 2022 року сплатила на рахунок відповідача 20 812,50 грн., з яких 10 000 грн.- тіло кредиту, 10 812,50 грн.- відсотки. Разом з тим, товариство повідомило, що кредит ще не погашений та наявна заборгованість 13 175грн.: тіло - 5 425грн., відсотки - 7750грн.
Вказала, що відповідач без правових підстав збільшив відсоткову ставку у декілька разів (з 11% до 89%). Таке збільшення суперечить Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, та має бути визнано недійсним умова договору щодо нарахування відсотків після закінчення строку дії договору.
Оскільки кредит вона повністю погасила, тому всі зобов`язання по кредитному договору припинились, але Відповідач не визнає припинення договірних зобов`язань за договором внаслідок його виконання, проведеного належним чином, що стало підставою для звернення з даною позовною заявою.
Просила суд:
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 січня 2023 року відкрито провадження по справі, розгляд справи визначено проводити у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2023 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.
Відповідно до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
При розгляді справи представник позивача підтримала позовні вимоги. Просила суд задоволити позов.
У судове засідання представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив, відзив на позов суду не подав. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Копії ухвали про відкриття, позовну заяву з додатками товариство отримало ще 01 березня 2023 року, ухвалу про закриття підготовчого судового засідання - 29 травня 2023 року.Письмового відзиву, заперечень, клопотань до суду не подавав на час прийняття судом рішення.
Відповідно до вимог ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити, виходячи з наступних підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
За умовами Договору отримано у ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» споживчий кредит у розмірі 10 000 гривень строком на 25 календарних днів - строк повернення кредиту 08 серпня 2022 року.
Відповідно до пояснень позивача: вона працює начальником пасажирського потягу філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» та здійснювала евакуаційні рейси - евакуації людей з зони бойових дій. Під час виконання такого рейсу, внаслідок вибухової хвилі, отримала травму хребта та в подальшому інвалідність 2 групи та перебувала на лікуванні, що підтверджується медичними висновками, випискою із медичної карти стаціонарного хворого №1845 від 03.09.2022, висновок МСЕК №1067591 від 01.08.2023.
Станом на 20 вересня 2022 року ОСОБА_1 сплатила 20 812,50 грн., з яких за її розрахунком: 10 000грн. - сума кредиту та 10 812,50 грн. - відсотки. Разом з тим, листом від 26.10.2022 № 26.10/22 ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» повідомила про те, що станом на 25.10.2022 року заборгованість ОСОБА_1 складає ще 13 175 грн., з них основна заборгованість у розмірі 7 750,00 грн та заборгованість за відсотками 5 425,00 грн. та надано розрахунок заборгованості. З даного розрахунку заборгованості вбачається, що Відповідачем зі сплачених Позивачем 20 812,50 грн, зараховано лише 2 250 грн, основного тіла кредиту, 13 750 грн відсотків та 4 812,50 грн. плати за прострочення. При цьому, відповідно до наданого товариством розрахунку заборгованості розмір суми за користування кредитом до 08.08.2022 становив 2500 грн, а з 09.08.2022 становив вже 6500 грн.
Щодо вимог про недійсність частини договору.
Відповідно до ч. 2. ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Згідно з п.5 ч. 3 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором).
Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.
Як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №363/1834/17 від 13.07.2022 року, свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказала, що нею погашено заборгованість за Договором фінансового кредиту, але Відповідач не визнає припинення договірних зобов`язань ОСОБА_1 за договором внаслідок його виконання, проведеного належним чином. На підтвердження відсутності заборгованості та оплати послуг Позивачем надається роздруківка з карткового рахунку, крім того, щодо погашення даних сум Відповідач не заперечує, що підтверджується розрахунком Відповідача наданого у листі від 26.10.2022 № 26.10/22.
Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 2 ст. 627 ЦК України встановлено, що у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до п. 2.3. Правил Сторони домовилися, що всі документи щодо надання Кредиту підписуються Клієнтом з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно з пунктом 2.9. Правил на підставі даних, зазначених у заявці, інформаційна система Товариства здійснює реєстрацію заявника на Сайті Товариства і формує Особистий кабінет Клієнта.
У разі прийняття позитивного рішення про видачу кредиту, Товариство робить Клієнту в Особистому кабінеті пропозицію укласти електронний договір (оферту) у формі Договору про надання фінансового кредиту, який містить усі істотні умови (п. 2.16. Правил).
Пунктом 2.20. Правил визначено, що після вводу даного коду договір вважається підписаним та завантажується в особистий кабінет клієнта. На вимогу Клієнта Товариство може надати укладений договір на паперовому носії.
Аналогічні норми містяться і Типовому договорі надання фінансового кредиту, який розміщений на сайті.
14 липня 2022 року ОСОБА_1 отримала 10 000 грн шляхом електронного підпису одноразовим ідентифікатором. При цьому позивач стверджував, що ані у особистому кабінеті Позивача ані у паперовому вигляді договір Позивач не отримав. Не надано суду пояснень і відповідачем щодо цих обставин.
Пунктом 3.1. Правил визначено, що за користування Позикою Клієнт сплачує Товариству проценти за фіксованою процентною ставкою, які зазначені в Договорі про надання фінансового кредиту.
Відповідно до п. 2.1. Типового договору (Позивач посилається на пункти типового договору оскільки копії договору про надання фінансового кредиту Позикодавця так і не отримав) від Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів за користування кредитом здійснюватимуться згідно з Графіком платежів, який є невід`ємною частиною цього Договору.
При цьому ОСОБА_1 стверджувала, що графік платежів та сплата процентів за користування кредитом також їй надано не було; відповідач також не спростував таких тверджень позивача
Відповідно до ст.13 Закону України «Про споживче кредитування» Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Примірник договору про споживчий кредит, укладеного у вигляді електронного документа, та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит.
При цьому Позивач не отримала примірник договору навіть на письмовий запит, не виконав відповідач і вимог ухвали суду про витребування доказів, не повідомив причини неможливості подати такі докази суду.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, зобов`язання з кредитного договору передбачає єдиний обов`язок боржника повернути кредит у повному розмірі та сплатити проценти за користування кредитом.
При цьому однією з істотних умов укладення кредитного договору, яка повинна бути узгоджена в договорі, є сплата процентів на грошову суму, отриману в кредит.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
За загальним правилом обов`язковою передумовою для покладення відповідальності за порушення зобов`язання є вина особи, яка його порушила (частина перша статті 614 ЦК України), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Умови таких договорів у сфері кредитних правовідносин розробляються банком (фінансовою установою), тому повинні бути зрозумілі усім споживачам та доведені до їх відома, так як друга сторона (споживач послуг) лише приєднується до договору, з умовами якого він ознайомлений.
Конструкція договору приєднання, викладена у ч. 1 ст. 634 ЦК України, полягає не у тому, що споживач зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що споживач може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни тощо. Проте сама воля споживача на приєднання до певних умов такого договору має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.
У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.
ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» розмістивши на своєму сайті Типовий договір та Правила надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, вважає їх невід`ємними частини договору фінансового кредиту, про що і зазначено у Типовому договорі, але при цьому не містять підпису Позивача, в тому числі електронний підпис, а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмову вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Крім того, оскільки Позивача з обов`язковою інформацією та з Правилами надання кредиту Відповідач не ознайомив, правовідносини, що виникли між сторонами зазначеними документами не можуть бути врегульовані. Докази протилежного матеріали справи не містять.
Такі висновки узгоджуються з висновками щодо застосування норм матеріального права, які викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 3 липня 2019 року у справі № 342/180/17.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
На підставі поданих суду доказів, наявних пояснень суд приходить до висновку, що позивач, укладаючи договір з Відповідачем, не ознайомився з умовами, на яких Фінансова установа здійснює кредитування, загальною сукупною вартістю всіх витрат, пов`язаних з отриманням кредиту.
Разом з тим, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Що ж стосується нарахуванням процентів після закінчення строку дії кредитного договору то після закінчення строку кредитування, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Зазначена правова позиція міститься у постанові Великої Палати Верховного суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, постанові Верховного Суду від 06.02.2019 у справі № 175/4753/15-ц.
Тобто, позиція Верховного Суду полягає в тому, що проценти за правомірне користування грошовими коштами можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статі 1054 ЦК України.
Глава 1 Типової форми договору, що розміщена на сайті передбачено визначення Предмету, строк дії Договору та порядок його укладення, але при цьому, строк дії договору так і не визначений, а містить тільки дату надання та строк кредиту.
Оскільки строком кредитування є 25 календарних днів, то нарахування відсотків за ставкою, що визначені у договорі повинні здійснюватися в межах визначеного договором строку кредитування.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до статті 625 ЦК України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника. Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та, зокрема, зазначених вище критеріїв, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.
Велика Палата Верховного Суду вказує на можливість зменшення судом також і розміру відсотків річних, але виключно у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Також, слід зауважити, що у справі №902/417/18, яка переглядалася Великою Палатою Верховного Суду, сторони у договорі визначили розмір відсотків річних на рівні 40%.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року N 543/96-В "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня 1985 року N 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Тобто, нарахування Відповідачем процентів у зазначених розмірах та списання заборгованості у відношенні 11% до 89% суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків Позивача як споживача послуг, оскільки така умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання нею зобов`язань за спірним договором,тому вимоги про визнання частини правочину недійсним підлягають до задоволення. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 06.03.2018 у справі №487/7824/15-ц.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Зазначена правова позиція викладена Верховним Судом України у справі № 6-887цс17 та узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19).
Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.
Враховуючи подані ОСОБА_1 докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про виконання умов договору та погашення заборгованості по кредитному договору з ТОВ «Фінансова компанія «Інвеструм» від 14 липня 2022 року. Таким чином, позивач довів належними та допустимими доказами позовні вимоги щодо виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, тому позов підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 202-215, 328, 391, 655 ст.ст.12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ел. пошта: ІНФОРМАЦІЯ_2 , тел. НОМЕР_2 .
Заочне рішення може бути переглянуто Києво-Святошинським районним судом Київської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2023 року.

Суддя Наталія ПІНКЕВИЧ