Справа № 350/1476/22
Номер провадження 2/350/77/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 липня 2023 року селище Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

з участю секретаря судового засідання Юречко Т.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Рожнятів у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області із позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь, у відшкодування суми заподіяних збитків 120700,00 гривень матеріальної шкоди, 50000 гривень моральної шкоди, а також судові витрати, понесені ним у цій справі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зіслався на те, що 04.08.2021, приблизно о 19:20 год. на вул. Шевченка, 2, що в смт. Рожнятів , неподалік аптеки «Подорожник», ОСОБА_2 вступив зі ним в словесний конфлікт, в ході якого у нього виник умисел на заподіяння йому тілесних ушкоджень. З цією метою він наніс йому один удар рукою в область обличчя зліва та удар в область нижньої щелепи справа. Не припиняючи неправомірних дій, відповідач продовжував наносити йому удари кулаками обох рук по різних частинах тіла, зокрема в область обличчя, голови, грудної клітки, черевної порожнини, в пахову ділянку, внаслідок чого, спричинив йому легкі тілесні ушкодження - синці в ділянці голови, садна завушної ділянки зліва, садна верхньої та нижньої губи, а також закриту черепно-мозкову травму зі струсом головного мозку, які, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 282 від 26.11.2021 відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27 жовтня 2022 року, у справі № 350/980/22, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненому відносно нього кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України та притягнуто до кримінальної відповідальності.

Позивач стверджує, що протиправними діями ОСОБА_2 йому завдано матеріальної шкоди на суму 120700,00 гривень, яка виразилась в вартості медичного обстеження необхідних витрат на його лікування, оскільки нанесеними йому ударами ОСОБА_2 пошкодив йому 19 зубів. Факт пошкодження зубів зафіксований в описовій частині вищенаведеного судово-медичної експертизи. Окрім цього, він додатково звертався за консультацією до лікаря - стоматолога, який констатував, що з приводу отриманих ним 04.08.2021 тілесних ушкоджень, він потребує лікування та протезування 19 зубів, загальна вартість яких становитиме 113500,00 гривень. Окрім цього, з приводу отриманих ним тілесних ушкоджень він змушений був проходити комп`ютерно-томографічне дослідження головного мозку, щелепно-лицевої системи, черевної порожнини та заочеревинного простору, органів малого тазу, плечового та ліктьового суглобу, загальна вартість якого становить 7200,00 гривень. Окрім цього, позивач зазначив, що йому завдано значної моральної шкоди, яка виразилась в перенесенні фізичного болю, моральних стражданнях та переживань, погіршенні стану здоров`я, порушенні душевної рівноваги та сильних душевних хвилюваннях і страху, пониженні моєї працездатності, порушенні нормальних життєвих зв`язків через його теперішній фізичний та психологічний стан. Злочинні дії ОСОБА_2 призвели до вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, оскільки його неодноразово викликали в органи поліції для дачі відповідних показань, в зв`язку з цим він витрачав свій час, товариші та знайомі сприймають його як особу, що викликається в органи поліції, він змушений переконувати та пояснювати, що є потерпілим, а не злочинцем, тому приходиться докладати максимум зусиль для відновлення свого попереднього іміджу та престижу. Вказану моральну шкоду він оцінює в сумі 50000 гривень, яка буде необхідним частковим еквівалентом для відновлення його попереднього фізичного, душевного та морального стану.

У судове засідання сторони не прибули.

Враховуючи вищезазначене, суд вважає за можливе і доцільне розглянути справу у відсутності сторін та при наявних матеріалах справи, яких достатньо, щоб вирішити питання про права та обов`язки сторін, з ухваленням заочного рішення.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, суд вважає за можливе не здійснювати фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що буде відповідати приписам ст.247 ч.2 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задоволити частково, враховуючи таке.

Відповідно до змісту ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до ст.ст.1-4 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України, окрім іншого передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

При цьому, статтею 12 ЦПК України установлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно із ч.1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Судом установлено, вироком Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27.10.2022 ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.2 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 100 (сто) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700 гривень. Відповідно до вказано висновку, кримінальне правопорушення вчинено за таких обставин: 04.08.2021 приблизно о 19:20 год. в сел.Рожнятів по вул. Шевченка,2 неподалік аптеки "Подорожник", між обвинуваченим ОСОБА_2 та потерпілим ОСОБА_3 виник словесний конфлікт, в ході якого в обвинуваченого виник умисел на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому. З цією метою обвинувачений ОСОБА_2 наніс потерпілому один удар рукою в область обличчя зліва та удар в область нижньої щелепи справа. Не припиняючи неправомірних дій обвинувачений ОСОБА_2 продовжував наносити потерпілому удари кулаками обох рук по різних частинах тіла, зокрема в область обличчя, голови, грудної клітки, черевної порожнини, в пахову ділянку, внаслідок чого, спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження - синці в ділянці голови, садна завушної ділянки зліва, садна верхньої та нижньої губи, а також закриту черепно-мозкову травму зі струсом головного мозку, яка відноситься до легких тілесних ушкоджень, які викликали короткочасний розлад здоров`я. Обвинувачений ОСОБА_2 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, суду дав показання, що дійсно вчинив його за вищевикладених обставин. У вчиненому щиро розкаюється, просить не призначати йому суворе покарання. Обіцяє, що вчиняти злочини більше не буде.

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вирок Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 27.10.2022, яким ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.125 ч.2 КК України, є обов`язковим для суду при розгляді цієї цивільної справи в питанні, чи мали місце протиправні дії ОСОБА_2 щодо ОСОБА_1 та чи вчинені вони відповідною особою.

З огляду на приписи ч.6 ст.82 ЦПК України ті обставини, що ОСОБА_2 було вчинено кримінальний проступок, передбачений ст.125 ч.2 КК України при обставинах, викладених у вироку суду від 27.10.2022, доказуванню не підлягають.

Щодо позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення у його користь з ОСОБА_2 матеріальної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, шляхом стягнення з відповідача грошових коштів, суд зазначає таке.

Згідно з ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК України необхідно довести такі факти:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки ст.22 ЦК України);

- причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов`язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

- вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, враховуючи зміст статті 1166 ЦК України, цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення: наявності шкоди, протиправності дій заподіювача шкоди, причинного зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою і вини у заподіянні шкоди.

Відтак, відсутність хоча б одного елемента складу цивільного правопорушення виключає настання цивільної відповідальності. При цьому на позивача покладається обов`язок довести наявність збитків, протиправність поведінки заподіювача збитків та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяними збитками.

Відповідно до частини 2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Тобто частина 2 цієї статті встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, що означає, що особа, яка завдала шкоду, буде вважатися винною, якщо вона сама не доведе відсутність своєї вини (у зв`язку із наявністю вини іншої особи або у зв`язку із дією об`єктивних обставин).

Відповідно до ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У позовній заяві позивач стверджує, що протиправними діями ОСОБА_2 йому завдано матеріальної шкоди на суму 120700,00 гривень, яка виразилась в вартості медичного обстеження необхідних витрат на його лікування.

Так, ОСОБА_1 стверджує, що він звертався за консультацією до лікаря - стоматолога, який констатував, що з приводу отриманих ним 04.08.2021 тілесних ушкоджень, він потребує лікування та протезування 19 зубів, загальна вартість яких становитиме 113500,00 гривень, на підтвердження чого до позовної заяви долучено довідку від 19.11.2022, яка завірена особистим підписом та печаткою лікаря-стоматолога ОСОБА_4 (а.с.9).

Однак, зазначеною довідкою не підтверджено факту понесення позивачем будь-яких матеріальних витрат на своє лікування, оскільки у ній зазначено, що ОСОБА_1 потребує лікування у майбутньому. Тобто факту лікування, а також понесення позивачем грошових витрат на таке лікування вищезазначеною довідкою не підтверджено.

Окрім цього, у позовній заяві позивач ствердив, що у зв`язку із отриманням тілесних ушкоджень він проходив комп`ютерно-томографічне дослідження головного мозку, щелепно-лицевої системи, черевної порожнини та заочеревинного простору, органів малого тазу, плечового та ліктьового суглобу, загальна вартість якого становить 7200,00 гривень.

Однак, жодними матеріалами справи такі доводи позивача не підтверджуються. Долучений до матеріалів позовної заяви на підтвердження вищезазначених доводів позивача прейскурант цін на комп`ютерно-томографічні дослідження (а.с.10) містить тільки опис видів обстежень та їх вартість, які надаються у Кабінеті комп`ютерної томографії, що у АДРЕСА_2 . Однак, жодних доказів, що позивачу справді були проведені такі обстеження, за що він сплатив би відповідні грошові кошти, серед матеріалів справи немає.

Будь-яких інших доказів на підтвердження матеріальних витрат, які ОСОБА_1 поніс для відновлення свого здоров`я, до матеріалів справи не додану, а тому у задоволенні позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди, суд зазначає таке.

Суд, вирішуючи даний позов, враховує, що позивач ОСОБА_1 внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_5 , справді отримав легкі тілесні ушкодження, що спричинило його короткочасний розлад здоров`я.

Відповідно до частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення їх прав.

Частина друга вказаної статті передбачає, що моральна шкода, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого, або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Зокрема моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п.9 вищезазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, ураховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного та фізичного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз (правова позиція Верховного Суду України № 6-28008св10 від 13.07.2011 року).

З огляду на зазначене та обставини справи, суд вважає, що в даному конкретному випадку факт заподіяння відповідачем моральної шкоди позивачам є безсумнівним, а її наслідки у вигляді душевних страждань позивача залежать від особливостей його емоційно-розумового сприйняття, внаслідок неправомірних дій відповідача та перенесених ним у зв`язку з цим страждань.

Суд також бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка склалась в цій сфері, а саме, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом і у практиці ЄСПЛ приймаються до уваги різні обставини як такі, що заподіюють моральну шкоду: незручності, викликані негативним впливом на здоров`я; стурбованість і тривога через те, що ситуація триває довго; глибоке відчуття несправедливості, викликане тривалим невиконанням судового рішення; розчарування тощо (Мілазі проти Республіки Італії від 25.06.1987 р., Лопес Остра проти Іспанії від 09.12.1994 р., Цимерман і Штайнерн проти Швейцарської Конфедерації від 13.07.1983 р., Жовнер проти України від 29.06.2004 р., Полтораченко проти України від 18.01.2005).

Вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує стан здоров`я позивача, характер та обсяг моральних страждань, яких він зазнав внаслідок заподіяної йому відповідачем шкоди, тривалість негативних наслідків, не вжиття заходів до відшкодування моральної шкоди відповідачем.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення з відповідача моральної шкоди, позивач оцінив її у розмірі 50000 гривень.

Однак, позивачем у повній мірі не доведено підтвердження заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, викликаних діями відповідача у заявленому розмірі відшкодування моральної шкоди.

Водночас, при визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер та ступінь діяння особи, яка заподіяла шкоду, моральні страждання позивачів та інші наслідки даних обставин, та виходячи з засад розумності та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000 грн., оскільки такий розмір на думку суду є достатнім для відновлення порушених прав позивача.

Зазначений розмір відшкодування є не більш, ніж достатнім для розумного задоволення позовних вимог позивача щодо відшкодування моральної шкоди і не призводить до його збагачення, а тому позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до часткового задоволення.

Щодо розподілу судових витрат у цій справі, суд зазначає таке.

Згідно зі ст. ст. 133, 137 ЦПК України та ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», судові витрати на правничу допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

Оформленими у встановленому законом порядку документами, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, є квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч.ч. 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Враховуючи зазначене вище, а також прийняте у цій справі рішення, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати за надання правової допомоги у розмірі 5000 гривень, які позива сплатив згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 73 ( а.с.13).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач на підставі пунктів 6 та 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору у цій справі.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Керуючись ст.ст.1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , жителя АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_4 , на відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 10000 ( десять тисяч гривень).

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_4 5000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: