Справа № 390/1167/21
Провадження № 2/390/44/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" грудня 2023 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Бойко І.А.,

при секретарі Губанові М.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Соколівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 , посвідчений старостою територіального відділення Карлівського старостинського округу виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Шевченко Л.М. 15.03.2021 та зареєстрований в реєстрі за № 6. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ОСОБА_5 є його двоюрідною бабою, яка за життя не мала своїх дітей, проживала одна та перебувала на обліку Центра соціального захисту населення та соціальних послуг Соколівської сільської ради. Зазначеним Центром ОСОБА_5 призначено соціального робітника ОСОБА_4 , яка її навідувала та надавала соціальну допомогу. З 12.03.2021 у ОСОБА_5 значно погіршився стан здоров`я, вона погано рухалась та розмовляла. 17.03.2021 під час чергового відвідування ОСОБА_5 позивач повідомив ОСОБА_4 , що подальший догляд за ОСОБА_5 він разом із сім`єю буде здійснювати самостійно. Пізніше відповідач повідомила позивачу, що паспорт ОСОБА_5 разом з іншими документами знаходиться у неї, і вона їх не поверне. З відповіді старости Карлівської сільської ради позивач дізнався про існування спірного заповіту. Складення оскаржуваного заповіту за декілька днів до смерті спадкодавця позивач вважає таким, що не відповідає внутрішній волі ОСОБА_5 , а обставини, за яких посвідчений оскаржуваний заповіт, викликають обґрунтовані підозри вважати, що відповідач скористалася хворобливим станом спадкодавця у власних інтересах, оскільки спадкодавець на день складання заповіту не могла його самостійно ні прочитати, ні підписати. Крім того, позивач вважає, що оскаржуваний заповіт вчинений з порушенням вимог закону щодо процедури його посвідчення, оскільки він посвідчений старостою Карлівського старостинського округу Соколівської сільської ради на користь соціального працівника Центру соціального захисту населення та надання соціальних послуг Соколівської сільської ради. Оскільки заповіт на користь відповідача порушує права позивача, як спадкоємця, тому він звернувся до суду з даним позовом.

У відзиві на позов відповідач позов заперечила та зазначила, що вона жодним чином не впливала на ОСОБА_5 щодо складання заповіту на її користь. Намір скласти заповіт спадкодавець мала ще 11.03.2021 під час прийому у нотаріуса, якому надали всі необхідні документи. Під час складання оскаржуваного заповіту ОСОБА_5 перебувала у свідомому стані, усвідомлювала значення своїх дій та могла керувати ними, заповіт підписаний ОСОБА_5 та посвідчений належною особою з дотриманням порядку вчинення нотаріальних дій, тому просила відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача адвокат Одуд А.А. в судовому засіданні позов підтримав, з підстав, зазначених у позовній заяві.

Представник відповідача адвокат Серпак В.Є. позов заперечив, пояснив, що підстави для задоволення позову відсутні.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що ОСОБА_5 доводилась дружиною її дядька. ОСОБА_4 , як соціальний працівник, за життя ОСОБА_5 періодично її навідувала для надання соціальних послуг. В березні 2021 листоноша повідомила свідку, що у ОСОБА_5 стався приступ, оскільки ОСОБА_4 у відділенні пошті викликала поліцію, через те, що соціальний працівник не може потрапити до будинку ОСОБА_5 . Наступного дня свідок з чоловіком приїхала відвідати ОСОБА_5 та побачила, що остання була у свідомому стані, однак не могла розмовляти, та самостійно поїсти, тому її годувала ОСОБА_4 . Після прийому ліків того дня та наступного дня стан ОСОБА_5 не покращився. Про погіршення стану ОСОБА_5 свідок телефоном повідомила єдиному родичу ОСОБА_5 ОСОБА_1 .

Допитаний судом свідок ОСОБА_7 пояснив, що 12.03.2021 зателефонувала листоноша та повідомила, що у ОСОБА_5 стався інсульт, про діагноз свідок дізнався пізніше у лікаря. На другий день він разом з дружиною ОСОБА_6 навідали ОСОБА_5 , де вже була соціальний працівник ОСОБА_4 . ОСОБА_5 впізнала їх, проте не могла говорити, самостійно пересуватись і поїсти, її годувала ОСОБА_4 . Через день поведінка ОСОБА_4 змінилась, вона своєю поведінкою демонструвала небажаною присутність родичів поряд з ОСОБА_5 , що у свідка викликало підозри недобросовісної поведінки відповідача. Пізніше свідок з`ясував у старости Карлівської сільської ради ОСОБА_8 про посвідчення заповіту ОСОБА_5 на користь соціального працівника ОСОБА_4 . З приводу стану, в якому перебувала ОСОБА_5 , староста відповіла, що ОСОБА_5 була в адекватному стані. Після зустрічі з самою ОСОБА_4 остання заперечувала свою матеріальну заінтересованість та складення заповіту на свою користь. У вівторок свідок зателефонував іншим родичам та повідомив про ситуацію, яка склалась.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що померла ОСОБА_5 доводиться двоюрідною тіткою її чоловіка ОСОБА_1 , вони підтримували з нею родинне спілкування. 16.03.2021 її чоловіку по телефону повідомили, що ОСОБА_5 важко захворіла. 17.03.2021 свідок з ОСОБА_1 приїхали до ОСОБА_5 та побачили, що остання лежала на ліжку, людей не впізнавала та не реагувала на зміну навколишньої обстановки. В будинку також була соціальний працівник ОСОБА_4 , яка періодична приходила до ОСОБА_5 для надання останній допомоги. В наступні дні стан здоров`я у ОСОБА_5 не покращився, тому родичі стали готуватися до її смерті. Під час чергового відвідування ОСОБА_5 22.03.2021 на запитання свідка до ОСОБА_4 щодо документів на будинок, остання відповіла, що їх не має та рекомендувала звертатись в сільську раду. Після чого ОСОБА_1 звернувся в поліцію з підозрою на недобросовісну поведінку ОСОБА_4 .

Допитана судом свідок ОСОБА_8 пояснила, що у 2021 вона була старостою Карлівського старостинського округу і до її обов`язків входило посвідчення заповітів мешканців цього старостинського округу. В березні 2021 до неї звернулась ОСОБА_5 з проханням скасувати заповіт, який вона раніше склала. У зв`язку з тим, що заповіт свідком не посвідчувався, то вона рекомендувала звернутись до нотаріуса, який у свою чергу рекомендував ОСОБА_5 скласти новий заповіт, який автоматично скасує попередній. Оскільки ОСОБА_5 на той час ще не визначилась із спадкоємцем, вона новий заповіт не склала. Через тиждень до свідка звернулась соціальний робітник ОСОБА_4 , яка повідомила, що не може потрапити до будинку ОСОБА_5 для виконання своєї роботи. За допомогою працівника поліції вони потрапили в будинок ОСОБА_5 та побачили, що остання лежить на підлозі біля ліжка. Після виклику лікаря стало відомо, що у ОСОБА_5 стався мікроінсульт, лікар надав їй медичну допомогу та повідомив, що від госпіталізації хвора відмовилась. Поведінка ОСОБА_5 була адекватною та не викликала підозр. Через тиждень ОСОБА_4 повідомила свідку, що ОСОБА_5 просить зустрітись з нею. Прийшовши до дому ОСОБА_5 , остання повідомила, що вона визначилась із заповітом та висловила свою волю. Свідок на робочому місці, виготовила бланк заповіту та повернулась до будинку ОСОБА_5 , де остання самостійно написала необхідний текст в заповіті, прочитала його та власноручно підписала, а свідок посвідчила. Нотаріальні дії щодо заповіту вчинялись віч-на-віч з ОСОБА_5 , стороні особи при цьому були відсутні. Стан заповідача не викликав у свідка ніяких сумнівів щодо її адекватності, оскільки вона мала доглянутий вигляд, чітко відповідала на поставлені запитання, тому у свідка не було підстав сумніватися, що волевиявлення ОСОБА_5 є вільним.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що працює сімейним лікарем в Карлівському старостинському окрузі. ОСОБА_5 , як одну з пацієнток, свідок знав приблизно 30 років. За життя ОСОБА_5 перебувала на обліку з гіпертонічним захворюванням. 12.03.2021 йому надійшов виклик з приводу втрати свідомості ОСОБА_5 . По приїзду було виявлено, що ОСОБА_5 при свідомості та лежить на підлозі, її поклали на ліжко та надали необхідну медичну допомогу. ОСОБА_5 мала ознаки інсульту, з підозрою на який свідок запропонував їй госпіталізацію, оскільки для підтвердження діагнозу необхідні додаткові медичні обстеження. Проте вона категорично відмовилась від госпіталізації для продовження лікування. У зв`язку з чим свідок виписав рецепт на ліки та заповнив медичну карту. Після смерті ОСОБА_5 у розтині її тіла необхідності не було, через історію її хвороб.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, у 2021 вона працювала помічником сімейного лікаря ОСОБА_12 , ОСОБА_5 була її сусідкою. В березні 2021 надійшов виклик з приводу того, що ОСОБА_5 втратила свідомість. По приїзду свідок побачила, що ОСОБА_5 сидить на ліжку. Її стан свідок охарактеризувала як середньої тяжкості. Лікар поміряв тиск, який виявився досить високим, та запропонував ОСОБА_5 госпіталізацію, проте вона відмовилась. Лікар виписав рецепт, після чого свідок з лікарем повернулися до амбулаторії. Наступні декілька днів соціальний працівник ОСОБА_4 часто просила оглянути ОСОБА_5 , однак її стан не поліпшувався. В останній день ОСОБА_5 не впізнавала людей та взагалі ні на що не реагувала.

Заслухавши позивача, його представника, представника відповідача, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд установив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 30.03.2021 року Виконавчим комітетом Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області (т.1 а.с.13).

Із лікарського свідоцтва про смерть № 427 від 24.03.2021 вбачається, що смерть ОСОБА_5 сталась через інфаркт головного мозку, церебровоскулярну хворобу (т.1 а.с.19).

Згідно довідки Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 170 від 31.03.2021 померла ОСОБА_5 проживала та була зареєстрована з 1965 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Померла проживала сама. Від імені ОСОБА_5 Соколівською сільською радою посвідчений заповіт 15.03.2021 та зареєстрований в реєстрі № 6 (т.1 а.с.15).

Згідно заповіту від 15 березня 2021 року, посвідченого старостою територіального відділення Карлівського старостинського округу виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Шевченко Л.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 6, ОСОБА_5 все своє майно заповіла ОСОБА_4 (т.1 а.с.88).

Відповідно до реєстру для реєстрації нотаріальних дій органу місцевого самоврядування та довідки № 65 від 23.07.2021 старости Карлівського старостинського округу в зазначеному реєстрі за номером 6 міститься запис про посвідчення заповіту із зазначенням таких відомостей: заповідач ОСОБА_5 , дата, час та місце посвідчення заповіту 15.03.2021 року 11 год.10 хв, с.Карлівка, Кропивницького району Кіровоградської області, місце зберігання заповіту Соколівська сільська рада, відомості про особу, що посвідчила заповіт староста Карлівського старостинського округу ОСОБА_8 , відомості про реєстратора Кіровоградська регіональна філія державного підприємства «Національні інформаційні системи» (т.1 а.с.16, т.2 а.с.70-72).

Із заяви та письмових пояснень від 22.03.2021 вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до поліції та просив провести перевірку по факту шахрайських дій ОСОБА_4 , яка працює в соціальній службі та доглядає за його тіткою ОСОБА_5 . Заявник довідався про складання ОСОБА_5 заповіту на користь ОСОБА_4 , тому він вважає такий заповіт складений через протиправні дії ОСОБА_4 (т.1 а.с.17-18).

Згідно із довідкою начальника ЦСЗННСП Соколівської сільської ради № 02-19/315 від 22.11.2021 вбачається, що ОСОБА_4 працювала на посаді соціального робітника відділу надання соціальних послуг Центру надання соціального захисту населення та надання соціальних послуг Соколівської сільської ради Кіровоградської області з 02.01.2018 по 14.05.2021 включно (т.1 а.с.175).

З наказу директора КУ «ЦСЗННСП» Соколівської сільської ради № 3-к від 02.01.2018 ОСОБА_4 з 02.01.2018 прийнята на посаду соціального робітника відділу надання соціальних послуг комунальної установи «Центр соціального захисту населення та надання соціальних послуг» Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (т.2 а.с.95).

Відповідно до наказу начальника ЦСЗННСП Соколівської сільської ради № 21 від 20.04.2021 ОСОБА_4 , соціального робітника відділу надання соціальних послуг, звільнено 14.05.2021 за угодою сторін (т.2 а.с.94).

З додатка до рішення Соколівської сільської ради № 2861 від 27.07.2023 вбачається, що до структури Соколівської сільської ради, загальної чисельності працівників апарату та її виконавчих органів входить Центр соціального захисту населення та надання соціальних послуг Соколівської сільської ради з відділом надання соціальних послуг, в штаті якого мається соціальний робітник 8, 75 штатних одиниць (т.2 а.с.91-92).

Відповідно до посадової інструкції соціального робітника відділу надання соціальних послуг Центру соціального захисту населення та надання соціальних послуг Соколівської сільської ради Кіровоградської області, з якими ОСОБА_4 ознайомлена 25.01.2018, соціальний працівник підпорядковується начальнику Центру (т.2 а.с.93).

Відповідно до витребуваної судом спадкової справи № 7/2021, заведеної до майна померлої ОСОБА_5 , вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом 02.04.2021 до нотаріуса звернувся ОСОБА_1 . Крім того, 05.05.2021 із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася ОСОБА_4 (т.1 а.с.74-91).

Згідно із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 вбачається її історія хвороби (т.1 а.с.100-160).

З висновку експерта № 3744/4265-4267/22-27 від 27.01.2023 рукописні тексти «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноруч» у двох примірниках заповіту ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого 15.03.2021 старостою територіального відділення 2 Карлівського старостинського округу виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Шевченко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 6, виконані ОСОБА_5 під впливом «збиваючих» факторів природного внутрішнього характеру, вірогідніше за все це нервові захворювання, вікові зміни організму, пов`язані з порушенням письмово-рухових функцій та втоми пишучої руки, фізична м`язова втома тощо. Підписи від імені ОСОБА_5 у двох примірниках заповіту ОСОБА_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідченого 15.03.2021 старостою територіального відділення 2 Карлівського старостинського округу виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Шевченко Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 6, які містяться в графах «ПІДПИС: _____», виконані самою ОСОБА_5 , під впливом «збиваючих» факторів природного внутрішнього характеру, вірогідніше за все це нервові захворювання, вікові зміни організму, пов`язані з порушенням письмово-рухових функцій та втоми пишучої руки, фізична м`язова втома тощо (т.2 а.с.3-12).

За змістом ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із положеннями ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Отже, на заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів.

У статті 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 21.03.2018 року по справі № 760/1444/38/15-ц, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Отже, заповіт, як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти: 1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Із змісту наведених норм вбачається, що дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Форма заповіту передбачає обов`язковість його посвідчення нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 ЦК України (частина третя статті 1247 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.1 ст.1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Згідно із ст.1 Закону України «Про нотаріат» № 3425-XII від 02.09.1993, з наступними змінами та доповненнями, у сільських населених пунктах нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування.

Нормами п.2 ст. 37 Закону № 3425-XII передбачено, що у сільських населених пунктах уповноважені на це посадові особи органу місцевого самоврядування посвідчують заповіти (крім секретних).

Згідно із ст.39 Закону № 3425-XII п орядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється цим Законом та іншими актами законодавства України.

Стаття 49 Закону № 3425-XII, яка регулює відмову у вчиненні нотаріальних дій, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у випадку, якщо вчинення такої дії суперечить законодавству України або дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом або посадовою особою, яка вчиняє нотаріальні дії.

Статтею 9 Закону України «Про нотаріат» встановлені обмеження у праві вчинення нотаріальних дій, а саме: нотаріус та посадова особа органу місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, не вправі вчиняти нотаріальні дії на своє ім`я і від свого імені, на ім`я і від імені свого чоловіка чи своєї дружини, його (її) та своїх родичів (батьків, дітей, онуків, діда, баби, братів, сестер), а також на ім`я і від імені працівників даної нотаріальної контори, працівників, що перебувають у трудових відносинах з приватним нотаріусом, або працівників даного виконавчого комітету. Посадові особи органу місцевого самоврядування не вправі вчиняти нотаріальні дії також на ім`я і від імені даного виконавчого комітету. У зазначених випадках нотаріальні дії вчиняються в будь-якій іншій державній нотаріальній конторі, у приватного нотаріуса чи у виконавчому комітеті іншого органу місцевого самоврядування.

До делегованих повноважень виконавчих органів сільських рад відноситься вчинення нотаріальних дій з питань, віднесених законом до їх відання, згідно із пунктом 5 підпункту (б) ч.1 ст. 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

Відповідно до ст. 54-1 Закону «Про місцеве самоврядування в Україні» староста працює на постійній основі в апараті відповідної ради та її виконавчого комітету, а в разі обрання членом цього виконавчого комітету - у виконавчому комітеті ради. За рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради надає адміністративні послуги та/або виконує окремі завдання адміністратора центру надання адміністративних послуг (у разі утворення такого центру).

Предметом спору у даній справі є дійсність заповіту ОСОБА_5 , складеного та посвідченого 15.03.2021 старостою територіального відділення 2 Карлівського старостинського округу виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, на ім`я ОСОБА_4 .

Підстави вважати, що волевиявлення ОСОБА_13 не було вільним, а підпис у оскаржуваному заповіті їй не належить, у суду відсутні, оскільки згідно висновку експертизи 3744//4265-4267/22-27 від 27.01.2023 підпис в заповіті виконано самою ОСОБА_5 .

Іншою підставою оспорювання заповіту ОСОБА_14 на користь ОСОБА_4 позивач зазначає той факт, що спадкодавець на момент складання заповіту не могла самостійно його ні прочитати, ні самостійно підписати, отже її волевиявлення не було вільним.

Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, визначено що нотаріус посвідчує заповіти фізичних осіб з повною цивільною дієздатністю. У заповіті зазначаються місце і час складення заповіту, дата та місце народження заповідача. Заповіт особисто підписує заповідач. Нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Згідно п.1.7 глави 3 розділу ІІ вищевказаного порядку нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом. На бажання заповідача, а також у випадках, якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватись не менше ніж при двох свідках.

Обґрунтовуючи свою позицію позивач та його представник також посилаються на медичну документацію, пояснення допитаних судом свідків, зокрема свідка ОСОБА_12 , який є лікарем.

Частиною першою статті 225 ЦК України передбачено, що правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, яка передбачена зазначеною нормою, повинна бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала у такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Тобто для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме у момент укладення договору не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину відповідно до пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України підлягає проведенню судово-психіатрична експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до стаття 89 ЦПК України).

Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Висновок експертизи має бути категоричним та не може ґрунтуватись на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Тлумачення вказаних норм права дає підстави для висновку, що для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, що відповідає правовій позиції Верховного Суду в постанові від 29.03.2023 по справі 199/8289/16-ц.

Під час розгляду справи судово-психіатрична експертиза щодо стану ОСОБА_5 на час підписання нею оспорюваного заповіту не проводилась, отже відсутні підстави вважати, що складення оспорюваного заповіту не відповідало її внутрішній волі.

Пояснення свідків, допитаних судом. з достатньою переконливістю не свідчать про психічний та фізіологічний стан ОСОБА_5 в момент вчинення оскаржуваного заповіту, оскільки такі пояснення не підтверджуються іншими доказами у справі.

Надані стороною позивача відеозаписи, переглянуті в судовому засіданні, судом не відносяться до належних доказів щодо предмета доказування та не доводять з достатньою переконливістю абсолютної неможливості ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час складення оскаржуваного заповіту, оскільки такі відеозаписи не відображають дати, часу та місця їх створення, а суд не надійлений спеціальними знаннями щодо встановлення таких обставин.

З приводу другої підстави визнання заповіту недійсним суд зазначає наступне.

Письмовими доказами підтверджено, що відповідач ОСОБА_4 під час посвідчення оскаржуваного заповіту перебувала на посаді соціального робітника відділу надання соціальних послуг Соколівської сільської ради.

Згідно приписів ст.1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Делеговані повноваження - повноваження органів виконавчої влади, надані органам місцевого самоврядування законом, а також повноваження органів місцевого самоврядування, які передаються відповідним місцевим державним адміністраціям за рішенням районних, обласних рад.

Відповідно до ст.5, ч.1, ч.2 ст.11 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду, сільську, селищну, міську раду, сільського, селищного, міського голову, виконавчі органи сільської, селищної, міської ради. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади.

Нормами ст.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» закріплено перелік питань, що входять до повноважень виконавчих органів сільських рад, у сфері соціального захисту населення, зокрема організація для малозабезпечених громадян похилого віку, побутового обслуговування.

Таким чином, аналіз норм ст.ст.1, 11, 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», свідчить, що соціальний робітник відділу надання соціальних послуг Соколівської сільської ради є працівником виконавчого комітету зазначеної сільської ради.

Факт перебування відповідача на посаді, яка перебуває в штаті виконавчого комітету Соколівської сільської ради, не міг бути невідомим старості Карлівського старостинського округу Соколівської сільської ради ОСОБА_8 , крім того, вона в своїх поясненнях суду підтвердила про обізнаність з приводу того, що ОСОБА_4 15.03.2021 працювала соціальним робітником Соколівської сільської ради.

Отже, посвідчення заповіту ОСОБА_5 старостою територіального відділення Карлівського старостинського округу виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 15.03.2021 проведено на користь соціального робітника Соколівської сільської ради, що суперечить вимогам ст. 9 Закону України «Про нотаріат», якою визначено наслідки такого порушення - нотаріальні і прирівняні до них дії, вчинені з порушенням встановлених цією статтею правил, є недійсними.

У статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У постановах Верховного Суду від 14.04.2021 у справі № 335/5977/17, від 03.11.2021 в справі № 302/857/19 вказано, що відповідно до частини другої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину встановлена законом, то визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Однак, у випадку невизнання іншою стороною такої недійсності правочину в силу закону та за наявності відповідного спору вимога про встановлення нікчемності може бути пред`явлена до суду окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У такому разі суд своїм рішенням не визнає правочин недійсним, а лише підтверджує його недійсність у силу закону у зв`язку з її оспоренням та невизнанням іншими особами. Такий спосіб захисту цивільних прав та інтересів, як визнання правочину недійсним, застосовується до оспорюваних правочинів. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заповіт ОСОБА_5 , на ім`я ОСОБА_4 , посвідчений старостою територіального відділення 2 Карлівського старостинського округу виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Шевченко Л.М. 15 березня 2021 та зареєстрований в реєстрі за № 6, складений, з порушенням вимог щодо його посвідчення, отже позовні вимоги підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням позовних вимог, на підставі ст.ст.139, 141 ЦПК України документально підтверджені судові витрати позивача, у виді судового збору за пред`явлення позову та подання заяви про забезпечення позову в загальній сумі 1362 грн, а також витрати позивача на судову експертизу в розмірі 11326,20 грн, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Так само з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати останнього на професійну правничу допомогу 20000 грн, оскільки стороною відповідача суду не надано доказів на зменшення або невідповідності розмірів таких витрат.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ст.ст.204, 1251-1252, 1257 ЦК України, ст.ст. 37, 39 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ст.9 Закону «Про нотаріат».

Керуючись ст.ст.4, 12-14, 77-82, 89, 95, 133, 137, 139, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Соколівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, про визнання заповіту недійсним,- задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на ім`я ОСОБА_4 , посвідчений старостою територіального відділення 2 Карлівського старостинського округу виконавчого комітету Соколівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області Шевченко Любов`ю Миколаївною, 15 березня 2021 та зареєстрований в реєстрі за № 6.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальній сумі 32688,20 грн з яких: судовий збір у сукупному розмірі 1362 грн, витрати на судову експертизу в розмірі 11326,20 грн та витрати на професійну правничу допомогу 20000 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 21.12.2023 року.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач: ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Соколівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області, вул.Шевченка, 23, с.Соколівське, Кропивницького району Кіровоградської області, поштовий індекс 27641, .

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А.Бойко