КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/3136/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.О.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Луговика Євгена Володимировича на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 рокуу справі за позовом акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2018 року позивач, АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 17.07.2015 року в сумі 18 956,89 грн. та судового збору у розмірі 1 762,00 грн.

В обґрунтування позову представник позивача зазначав, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та 17.07.2015 року підписав Заяву №б/н згідно якої отримав кредит у розмірі 7000 грн.

Таким чином ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг.

Позивач зобов`язання, які були покладені на нього згідно істотних умов договору, виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідно до п. 2.1.1.3.3 Договору Відповідач доручив Банку списувати з карткового рахунку суми грошових коштів у розмірі здійснених ним операцій, а також вартість послуг, визначену Тарифами Банку при настанні термінів платежу, а при виникненні боргових зобов?язань згідно п.п. 2.1.1.12.9 Договору, списувати з будь-якого рахунку відкритого в Банку (у т.ч. з карткового рахунку) грошові кошти для здійснення платежу з метою повного або часткового погашення боргових зобов?язань, у тому числі Мінімального обов?язкового платежу.

П. 2.1.1.12.2 Договору передбачена, сплата процентів за користування Кредитом за якими Клієнт здійснює шляхом надання доручення Банку про списання грошей з його поточного рахунку в розмірі нарахованих процентів (договірне списання).

При цьому, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором.

У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 06 вересня 2018 року має заборгованість - 18 956,89 грн, яку банк просив стягнути з останнього на свою користь, а також судові витрати в розмірі 1762,00 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 17 липня 2015 року у розмірі 18 956,89 грн та сплачений судовий збір у розмірі 1 762,00 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в інтересах відповідача ОСОБА_1 з апеляційною скаргою звернувся його представник - адвокат Луговик Є.В., який, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, вихід за межі позовних вимог, відсутність належного мотивування оцінки аргументів сторін, неврахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що заявлена банком сума заборгованості є необґрунтованою, оскільки відповідач письмову заяву про бажання отримати кредит в АТ КБ «Приватбанк» або письмову заяву про бажання встановити кредитний ліміт на його картковому рахунку на певний строк з певною відсотковою ставкою та на умовах щомісячного повернення або письмовий кредитний договір відповідач не писав, а лише при надходженні на картковий рахунок пенсійних виплат та грошових коштів від АТ КБ «Приватбанк» користувався банківською карткою та регулярно повертав отриманні кошти.

Також вказує, що відповідач під час користування банківською карткою повернув АТ КБ «Приватбанк», враховуючи штрафні санкції та відсотки, 33 039,37 грн, тобто майже вдвічі більше тієї суми, яку просить стягнути з нього позивач.

В апеляційній скарзі звертає увагу на те, що в період з 28 березня 2017 року по 29 березня 2017 року у відповідача були викрадені грошові кошти, які знаходились на його картковому рахунку в сумі 6 410,00 грн, однак АТ КБ «Приватбанк» було безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про проведення службового розслідування та повернення коштів, у зв`язку з неможливістю вирішити його питання з незалежних від банку причин та рекомендовано звернутись до правоохоронних органів.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Луговик Є.В. зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу у задоволенні заяви про забезпечення доказів та серії клопотань, які б дозволили повністю і всебічно з`ясувати обставини, на які відповідач посилався, як на підставу своїх заперечень.

Також зазначає, що в матеріалах справи та в додатках до позовної заяви копія кредитного договору та «Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» відсутні, що підтерджує відсутність у банку належних, достовірних та достатніх доказів виникнення кредитних правовідносин між сторонами.

Вказує, що 17 липня 2015 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк», в якій зазначені паспортні дані відповідача, його адреса місця проживання, телефони, інформація про сімейний стан, соціальний статус пенсіонера та розмір його щомісячного доходу після сплати податків та інших відрахувань в сумі 1 500,00 грн, що є його пенсією. Будь-які інші умови, в тому числі істотні, які є притаманними для кредитного договору, в даній Анкеті-заяві не вказані та відповідачем не підписувались.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Луговик Є.В. звертає увагу на те, що наданий позивачем розрахунок не може бути належним та допустимим доказом наявності та розміру заборгованості, оскількискладений на власний розсуд, а надана позивачем виписка по основній картці за період з 01 липня 2015 року по 11 лютого 2019 року взагалі не містить розмір тіла кредиту або кредитного ліміту, не містить назву підприємства та код, не містить дату її складання, не містить номер особового рахунку, та не підписана відповідальною особою банку.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Луговик Є.В. в апеляційній скарзі вказує на те, що суд першої інстанції, при ухваленні рішення, не врахував висновки Верховного Суду, які зроблені в аналогічних справах.

Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Луговик Є.В. підтримав доводи апеляційної скарги та просив задовольнити її.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника відповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк довів наявність у ОСОБА_1 кредитного зобов`язання у визначеному розмірі, а відповідач, в свою чергу, не спростував жодними належними та допустимими доказами обставин, покладених в обґрунтування позовних вимог.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» та підписав Заяву №б/н від 17 липня 2015 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 7000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві, відповідач висловив свою згоду з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, при цьому він ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

Згідно розрахунку заборгованості, поданого АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 станом на 06вересня 2018 року має заборгованість, яка становить 18 956,89 грн та складається з: 3 820,60 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5 707,22 грн нараховані відсотки за користування кредитом, 8 050,17 - пеня, 500,00 грн штраф (фіксована складова), 878,90 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина 1 статті 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, АТ Комерційний банк «Приватбанк» зазначав, що 17 липня 2015 року відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг й підписавши Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг згідно, якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідно до умов укладеного договору, договір складається із заяви позичальника, умов надання банківських послуг та правил користування платіжною карткою. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно Умов та Правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

При зверненні до суду з позовом позивачем було надано копію Анкети-заяви від імені ОСОБА_1 , копію його паспорту, а також витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна».

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17) зазначається, що в такому випадку неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком при зверненні до суду з позовом Умови та Правила надання банківських послуг разом із Заявою не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається та діє принцип верховенства права. Основними засадами цивільних відносин в ст. 3 ЦК України закріплені, зокрема, свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів, оскільки вони не визначені в підписаній відповідачем заяві.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту, з огляду на наступне.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як убачається з анкети-заяви, відповідач виявив бажання отримати кредитну картку, що також зазначено в апеляційній скарзі та не заперечується стороною відповідача.

Відповідно до статті 82 ЦПК Украни обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач, отримавши картку, користувався кредитними коштами, що не заперечується представником ОСОБА_1 - адвокатом Луговиком Є.В., та в силу статті 82 ЦПК Украни не потребує перевірки судом апеляційної інстанції.

Однак, ОСОБА_1 своєчасно не кошти повертав, у нього утворилась заборгованість по основному тілу кредиту в розмірі 3820,60 грн, що підтверджується випискою про рух коштів.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналогічні висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.

Факт користування коштами наданими АТ КБ «ПриватБанк» стороною відповідача не спростовано, а навпаки підтверджено адвокатом Луговиком Є.В.

Так, безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір № б/н від 17 липня 2015 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, та також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому колегія суддів приходить до висновку, що АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суду, шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що у відповідача були викрадені грошові кошти, які знаходились на його картковому рахунку в розмірі 6410,00 грн, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно надав оцінку даним доводам, вказавши при цьому, що посилання відповідача на заяву про вчинення невстановленими особами відносно нього кримінального правопорушення, що виражалось у викраденні його коштів та внесення за заявою останнього до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення не свідчить про доведеність вчинення кримінального правопорушення та не тягне звільнення відповідальності за зобов`язаннями.

Щодо посилання сторони відповідача на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив відповідачу у задоволенні заяви про забезпечення доказів та серії клопотань, які б дозволили повністю і всебічно з`ясувати обставини, на які відповідач посилався, як на підставу своїх заперечень спростовуються матеріалами справи, зокрема постановою Київського апеляційного суду від 23 грудня 2020 року, якою ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 вересня 2020 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів залишенобез змін. Дана постанова Київського апеляційного суду набрала законної сили.

Враховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин викладених в апеляційній скарзі, підтверджених доказами, перевірених судовою колегією, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року в частині задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 5707,22 грн - нарахованих відсотків за користування кредитом, 8050,17 - пені, 500,00 грн штрафу (фіксована складова), 878,90 грн - штрафу (процентна складова), а також в частині стягнення судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки рішення суду в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками підлягає скасуванню, тому підлягає скасуванню і рішення в частині стягнення судового збору.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, пропорційно до задоволених позовних вимог в розмір 1762,00 грн.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Луговика Євгена Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року скасувати в частині задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 5707,22 грн - нарахованих відсотків за користування кредитом, 8050,17 грн - пені, 500,00 грн штрафу (фіксована складова), 878,90 грн - штрафу (процентна складова), а також в частині стягнення судового збору. Ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В частині задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 3820,60грн - залишити без змін.

Стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги пропорційно задоволених вимог у сумі 1762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Реквізити сторін:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

АТ КБ «ПриватБанк», місце реєстрації: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код. , рах. № НОМЕР_2 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО № 305299.

Повний текст постанови складений 03 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.О.