КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/823/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року м. Київ

Справа № 755/14678/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Ратнікової В.М.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року, постановлену у складі судді Виниченко Л.М.,

у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

встановив:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Новобудова» про визнання рішення зборів співвласників багатоквартирного будинку та договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком недійсними, подану у межах розгляду цивільної справи № 755/14678/21 за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, повернуто відповідачу та роз`яснено про право звернення з вказаним позовом до Господарського суду м.Києва.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду про повернення зустрічного позову, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись її незаконність, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, не повне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Вказує, що спір, який є предметом розгляду даної справи, не є корпоративним чи таким, що виник з господарських правовідносин, оскільки пов`язаний з цивільними правовідносинами, які склались між фізичними особами - співвласниками багатоквартирного будинку та ТОВ «Новобудова», позивач за зустрічним позовом не є суб`єктом господарювання в розумінні ч.2 ст. 55 ГК України, а суб`єктний склад учасників даної справи відповідає положенням частини першої ст. 4 ЦПК України, у зв`язку із чим розгляд даної справи віднесено до юрисдикції загальних судів та має розглядатися в порядку цивільного судочинства. Сторонами у даній справі є позивач за зустрічним позовом - фізична особа, власник квартири, тобто співвласник багатоквартирного будинку, та відповідач за зустрічним позовом - ТОВ «Новобудова», і спірні правовідносини не стосуються здійснення господарської діяльності останнього.

Суд першої інстанції безпідставно застосував до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 31 березня 2021 року у справі № 755/4488/19, оскільки правовідносини у цій справі та у справі, ухвала у якій оскаржується, не є подібними, оскільки спір у справі № 755/4488/19 стосується захисту прав власників квартир у багатоквартирному будинку, як співвласників майна багатоквартирного будинку, порушених, на їх думку протиправним проведенням загальних зборів та вирішенням на них питань, які пов`язані з діяльністю та управлінням об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (ОСББ).

У даній же справі заявлені виключно вимоги цивільного характеру - визнання недійсними Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09.06.2016 року, Протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09.12.2019 року та Договору № 14-Б від 28.02.2020 року про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеного між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 .

Наголошує, що співвласники не створювали юридичну особу - об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, а правовідносини між співвласниками і ТОВ «Новобудова» регулюються Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». Договір, який є колективним договором, укладений відповідачем за зустрічним позовом, ТОВ «Новобудова», і підписаний від імені співвласників, а, відповідно, і від імені позивача за зустрічним позовом, особами, які не мали повноважень на підписання Договору. Оскільки в абз. 1 Договору стверджується, що ці особи діяли на підставі протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 грудня 2019 року та протоколу зборів співвласників багатоквартирного будинку від 09 червня 2016 року, виняткової важливості щодо предмета спору набуває дійсність рішень у протоколах, з огляду на те, що визнання недійсними рішень хоча б у одному з протоколів, тягне за собою визнання недійсним самого протоколу, та в свою чергу, визнання недійсним Договору, укладеного на підставі протоколу. Договір не може вважатися дійсним, оскільки був укладений відповідачем за зустрічним позовом, ТОВ «Новобудова», за відсутності волевиявлення співвласників щодо укладення договору з відповідачем за зустрічним позовом на умовах, на яких він підписаний, а особи, які підписали його від імені співвласників, не були в такому складі обрані відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 10 Закону № 417 уповноваженими особами співвласників, і отже не мали повноважень підписувати Договір від імені всіх співвласників.

Зважаючи на викладене, враховуючи предмет, характер спору та суб`єктний склад його сторін, вважає, що спір у даній справі виник стосовно прав і обов`язків позивача за зустрічним позовом щодо користування та розпорядження спільним майном, як співвласника багатоквартирного будинку, тому має вирішуватися в порядку цивільного судочинства. Аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року у справі №906/1308/19. Постановою Верховного Суду від 20 січня 2022 року цивільна справа №756/9372/19 з аналогічними правовідносинами вирішена у порядку цивільного судочинства.

Виходячи з викладеного, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір у даній справі є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності юридичної особи у зв`язку з укладенням спірного правочину, а отже таким, що підлягає розгляду за правилами господарського судочинства з огляду на те, що при вирішенні питання про повернення зустрічної позовної заяви суд не встановив суб`єктний склад сторін, зміст заявлених позовних вимог, предмет спору і характер спірних матеріальних правовідносин, залишив поза увагою, що спір у даній справі виник стосовно прав і обов`язків позивача за зустрічним позовом щодо користування та розпорядження спільним майном, як співвласника багатоквартирного будинку, за яким правовідносини регулюються Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку». З огляду на наведене вище, даний спір має розглядатись у порядку цивільного судочинства, а повернувши зустрічну позовну заяву на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 188 ЦПК України суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зокрема, про повернення заяви позивачеві ( заявникові), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спору за зустрічним позовом є визнання недійсними укладеного договору щодо здійснення господарської діяльності юридичної особи та рішень загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку. З огляду на те, що позивач є власником квартири в багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту його прав, як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушених, на його думку протиправним проведенням загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку та вирішенням на них питань, пов`язаних з визначення управителя будинку, обрання уповноважених осіб співвласників на укладення договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_1 , тому цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності юридичної особи у зв`язку з укладенням спірного правочину та відповідно оскарження оформлених протоколами рішень загальних зборів співвласників багатоквартирного будинку, а отже підлягає розгляду за правилами господарського судочинства. При цьому суд керувався правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 31 березня 2021 року у справі № 755/4488/19.

Таким чином, виходячи із обґрунтування зустрічного позову, предмету спору та характеру спірних правових відносин, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки місцевому загальному суду не підвідомчі, так як відносяться до юрисдикції господарського суду, у зв`язку з чим зустрічний позов повернув відповідачу.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права, враховуючи наступне.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч.1 та п.3 ч.2 ст.49 ЦПК України сторони користуються рівними процесуальними правами. Відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.

Частиною 1 ст.193 ЦПК України визначено, що відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву.

Відповідно до ч. 2 ст. 193 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

За змістом вищезазначених норм процесуального права, умовами прийняття зустрічного позову є те, що зустрічна позовна заява повинна бути подана до суду в строк, встановлений ст.193 ЦПК України, а також доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів. Доцільно їх розглядати в одному процесі тоді, коли це дозволить більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємини сторін, виключити винесення взаємосуперечливих або взаємовиключних судових рішень. І, навпаки, недоцільно розглядати ці вимоги сумісно тоді, коли це затягне розгляд справи, а вимоги повністю можуть бути розглянуті окремо.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суд розглядає у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі дії є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Стаття 20 ГПК України відносить до кола справ, які підлягають розгляду в господарському суді, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні підвідомчості (предметної та суб`єктної юрисдикції) справ, що виникають з корпоративних відносин, слід виходити з наступного.

За змістом ч.1 - 3 ст. 3 ГК України під господарською діяльністю розуміється діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Господарська діяльність може здійснюватись і без мети одержання прибутку (некомерційна господарська діяльність). Діяльність негосподарюючих суб`єктів, спрямована на створення і підтримання необхідних матеріально-технічних умов їх функціонування, що здійснюється за участі або без участі суб`єктів господарювання, є господарчим забезпеченням діяльності негосподарюючих суб`єктів.

Отже, господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, урегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського й цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Господарською діяльністю у ГК України вважається діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямована на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність. Цей Кодекс розрізняє господарську діяльність, яка має на меті отримання прибутку (підприємництво) і некомерційну господарську діяльність, яка здійснюється без такої мети (стаття 3).

Як вбачається з матеріалів справи, у вересні 2021 року ТОВ «Новобудова» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги ( послуги з утримання будинку, вивезення твердих побутових відходів), з урахуванням інфляційних нарахувань та трьох відсотків річних - 17 007 грн. 50 коп.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 07 вересня 2022 року було відкрито провадження у даній справі та визначено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Надано відповідачу строк для подання відзиву - 15 днів з дня вручення копії ухвали.

Відповідно до повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення, копія ухвали про відкриття провадження з копією позовної заяви та додатками до неї була вручена відповідачу ОСОБА_1 04 жовтня 2022 року.

19 жовтня 2022 року у даній справі № 755/14678/21 ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ТОВ «Новобудова» про визнання недійсним договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком.

За вимогами зустрічного позову відповідач просить визнати недійсним:

- протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09.06.2016 за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 ,

- протокол зборів співвласників багатоквартирного будинку, проведених 09.12.2019 за місцезнаходженням: АДРЕСА_1 ;

- Договір № 14-Б від 28 лютого 2020 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладений між ТОВ «Новобудова» (, 03028 м. Київ, вул. Саперно-Слобідська, 10) та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» № 2866-ІІІ управління багатоквартирним будинком здійснює об`єднання через свої органи управління. За рішенням загальних зборів функції з управління багатоквартирним будинком можуть бути передані (всі або частково) управителю або асоціації. Об`єднання самостійно визначає порядок управління багатоквартирним будинком та може змінити його у порядку, встановленому цим Законом та статутом об`єднання.

Відповідно до визначень, наведених у ст. 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку (Закон № 417-VII), управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором зі співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; управління багатоквартирним будинком - це вчинення співвласниками багатоквартирного будинку дій щодо реалізації прав та виконання обов`язків співвласників, пов`язаних з володінням, користуванням і розпорядженням спільним майном багатоквартирного будинку.

Відповідно до ст. 13 Закону № 2866-ІІІ якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 417-VIII управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками. За рішенням співвласників усі або частина функцій з управління багатоквартирним будинком можуть передаватися управителю або всі функції - об`єднанню співвласників багатоквартирного будинку (асоціації об`єднань співвласників багатоквартирного будинку).

За ч.1 ст. 10 Закону № 417- VIII співвласники приймають рішення щодо управління багатоквартирним будинком на зборах у порядку, передбаченому цією статтею. Якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирних будинків.

Стаття 6 Закону № 417- VIII визначає права співвласників багатоквартирного будинку. За змістом п. 1, 2 ч. 1 цієї статті співвласники багатоквартирного будинку мають право вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників; брати участь в управлінні багатоквартирним будинком особисто або через представника.

За змістом п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 7 Закону № 417- VIII, співвласники зобов`язані забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; виконувати рішення зборів співвласників.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду у постанові від 02 лютого 2021 року у справі № 906/1308/19, управління майном багатоквартирного будинку є правом (та, відповідно, обов`язком) власників приміщень у багатоквартирному будинку, яке може реалізовуватися та виконуватися ними через ОСББ, створене в цьому будинку, або шляхом передачі відповідних функцій (чи їх частини) управителю або асоціації.

Визначення порядку управління багатоквартирним будинком, тобто, вирішення питання про те, наділити цими функціями ОСББ, якщо таке створене в цьому будинку, чи передати відповідні функції (чи їх частину) управителю або асоціації, є невід`ємною складовою реалізації прав та виконання обов`язків багатоквартирного будинку щодо належного утримання та управління спільним майном, що здійснюється за їх безпосереднім волевиявленням.

Управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором. Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за рішенням зборів співвласників (загальних зборів ОСББ) і згодою управителя та зазначається у договорі з управителем.

Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору затвердженого Кабінетом Міністрів України. Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: перелік послуг; вимоги до якості послуг; права і обов`язки сторін; відповідальність сторін за порушення договору; ціна послуг; порядок оплати послуг; порядок і умови внесення змін до договору; строк дії договору, порядок і умови продовження дії та розірвання договору (частина перша-четверта статті 11 Закону № 417- VIII.

Водночас відносини, що виникають у процесі надання послуг з управління багатоквартирним будинком, регулюються Законом України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (Закон № 2189-VIII), згідно зі статтею 13 якого залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

За визначеннями, наведеними у статті 1 Закону № 2189-VIII послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору, а управитель багатоквартирного будинку - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб. Споживачами такої послуги може бути індивідуальний споживач (фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги), або колективний споживач - юридична особа, що об`єднує споживачів у будівлі та в їхніх інтересах укладає договір про надання комунальної послуги.

Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Виконавець зобов`язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору (частина перша статті 1, 9, пункт 1 частини другої статті 21 Закону № 2189-VIII).

За змістом частини першої статті 15 Закону № 2189-VIII договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.

Тобто надання управителем послуг з управління будинком породжує права та обов`язки між співвласниками багатоквартирних будинків і виконавцем таких послуг.

За статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства; відповідно до положень частини третьої статті 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У постанові від 02 лютого 2021 року Велика Палата Верховного Суду вказала, що у справі № 906/1308/19 «ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСББ «Лесі Українки 38» та до ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним договору на надання послуг, укладеного ОСББ, членом якого є позивач, та ФОП ОСОБА_2 - виконавцем цих послуг, указавши на порушення укладенням спірного договору з надання послуг з управління та обслуговування будинку прав позивача - фізичної особи як співвласника багатоквартирного будинку. З огляду на викладене, враховуючи предмет, характер спору та суб`єктний склад його сторін, спір у цій справі виник стосовно прав і обов`язків позивача щодо користування та розпорядження спільним майном як співвласника багатоквартирного будинку, тому має вирішуватися в порядку цивільного судочинства.»

Зазначений правовий висновок викладено у висновку Великої Палати Верховного Суду у постановах від 02 лютого 2021 року у справі № 906/1308/19, від 23 березня 2021 року у справі № 367/4695/20, у постанові Верховного Суду від 07 червня 2023 року у справі № 750/7747/22.

У справі, що розглядається, ОСОБА_1 оспорює Договір № 14-Б про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 28.02.2020 був укладений між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , та просить визнати недійсними протоколи зборів співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , проведених 09.06.2016 та 09.12.2019, посилаючись на порушення його прав як співвласника багатоквартирного будинку.

Згідно із ч. 19 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

З огляду на викладене, враховуючи предмет, характер спору та суб`єктний склад його сторін, апеляційний суд вважає, що спір у цій справі виник стосовно прав і обов`язків позивача, як співвласника багатоквартирного будинку щодо утримання і управління спільним майном та оплати за надані послуги, тому має вирішуватись в порядку цивільного судочинства, а тому доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що спір у даній справі є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності юридичної особи у зв`язку з укладенням спірного правочину, а отже таким, що підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, адже при вирішенні питання про повернення зустрічної позовної заяви суд належним чином не перевірив зміст заявлених позовних вимог, предмет спору і характер спірних правовідносин, не звернув увагу на те, що спір у даній справі виник стосовно прав і обов`язків позивача за зустрічним позовом щодо користування та розпорядження спільним майном, як співвласника багатоквартирного будинку, який у зустрічному позові посилається на порушення його прав укладенням спірного договору з надання послуг з управління та обслуговування багатоквартирного будинку.

З огляду на наведене вище, даний спір має розглядатись у порядку цивільного судочинства, а тому повернувши зустрічну позовну заяву на підставі п. 2 ч. 4 ст. 185 та ч. 4 ст. 188 ЦПК України, суд першої інстанції порушив норми процесуального права.

Відповідно до ч.4 ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року постановлена з порушенням вимог процесуального права, тому наявні підстави для скасування ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374 - 379, 381 - 384, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Ратнікова В.М.