КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №756/1268/22
номер провадження №22-ц/824/6240/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

секретаря Рагушіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» на ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Оболонського районного суду міста Києва Майбоженко А.М,

у цивільній справі №756/1268/22 за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Христенко Олена Віталіївна, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул Іван Іванович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

та за об`єднаним позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тарас Володимирович, про визнання договору позики недійсним,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2022 року АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус КМНО Христенко О.В., приватний виконавець виконавчого округу Київської області Крегул І.І., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

У серпні 2022 року АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., про визнання договору позики недійсним.

Протокольною ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 03 жовтня 2022 року вказані позови об`єднано в одне провадження, якому надано унікальний номер 756/1268/22.

У січні 2023 року АТ «Райффайзен Банк» звернулося до суду із заявою про забезпечення позову за результатами розгляду якої просило:

- зупинити стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Христенко Оленою Віталіївною 01 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 450, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості, за виконавчим провадженням № 65677712, що у межах зведеного виконавчого провадження № 65787278;

- заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Київської області Крегулу І.І. вчиняти дії щодо звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 у зведеному виконавчому провадженні № 65787278 до набрання законної сили рішення у даній справі.

В обґрунтування доводів заяви зазначаючи, що у провадженні приватного виконавця Крегула І.І. перебуває зведене виконавче провадження №65787278 про стягнення з ОСОБА_1 :

- на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 300 000 грн. на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Христенко О.В. 01 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 450;

- на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 200 000 грн. на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Христенко О.В. 01 червня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 451;

- на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованості у розмірі 8 504 323,85 грн. на підставі наказу Господарського суду Київської області №911/160/21 від 26 листопада 2021 року. 22 грудня 2022 року АТ «Райффайзен Банк» отримало від приватного виконавця Крегула І.І. постанову від 19 грудня 2023 року, якою призначено суб`єкта оціночної діяльності та доручено ТОВ «Оцінка і Консультації» надати звіт щодо ринкової вартості майна боржника, а саме земельної ділянки площею 0,4738 га з кадастровим номером :01:019:0069 та земельної ділянки площею 0,6536 з кадастровим номером :01:019:0070, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказуючи, що у випадку розподілу приватним виконавцем коштів між стягувачами та у випадку задоволення позовних вимог, є ризик неповернення стягувачем ОСОБА_2 отриманих коштів у виконавчому провадженні № 65787278. За наведених обставин, вважає, що подана ним заява підлягає задоволенню.

Ухвалою Оболонського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року у задоволенні заяви АТ «Райффайзен Банк» про забезпечення позову, відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, АТ «Райффайзен Банк» направило апеляційну скаргу за результатами розгляду якої, посилаючись на неповне та неправильне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, просило ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву про забезпечення позову, задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначаючи, що приватним виконавцем Крегулом І.І. у межах зведеного виконавчого провадження № 65787278 вживаються заходи щодо примусового стягнення із ОСОБА_1 заборгованості, зокрема, за виконавчим написом нотаріуса № 450, який є предметом оскарження у даній справі. Таким чином, у випадку стягнення з боржника коштів та розподілу їх між стягувачами, існують ризики неповернення стягувачем ОСОБА_2 отриманих коштів у разі задоволення позовних вимог у даній справі. Крім того, у межах зазначеного виконавчого провадження, приватним виконавцем вчиняються дії щодо продажу майна боржник за спірним виконавчим документом, а відтак, незастосування заходів забезпечення позову зазначених заявником, призведе до унеможливлення поновлення його прав та інтересів. При цьому, забезпечення позову у визначений ним спосіб, відповідає обставинам справи та не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища сторін до завершення розгляду справ по суті. Також вказуючи на безпідставність висновку суду про те, що будучи усуненою від розподілу коштів, ОСОБА_4 не зможе захистити свої інтереси як кредитора у випадку відмови у задоволенні позову, оскільки відповідно до вимог ч. 2 ст. 46 Закону України «Про виконавче провадження», стягнуті суми між стягувачами розподіляються між ними пропорційно до належної кожному суми стягнення. Після усунення підстав для зупинення стягнення за виконавчим документом, стягувачу будуть виплачені належні йому до стягнення кошти.

Відзиву на апеляційну скаргу подано не було.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином у встановленому законом порядку.

До початку розгляду справи від представника скаржника надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Від представника ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи у його відсутність.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб, що не з`явилися в силу вимог передбачених положеннями ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив, зокрема, із того, що вимоги позивача мають немайновий характер, тобто рішення суду у випадку їх задоволення може впливати лише на хід виконавчого провадження, однак ніяким чином не впливають на перспективу виконання рішення суду.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктами 2, 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується забороною вчиняти певні дії; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім того, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2021 року у справі № 638/20248/19 (провадження № 61-19696св21) за позовом про визнання договорів купівлі-продажу та іпотеки недійсними дійшов висновку про те, що предметом позову у справі є позовні вимоги немайнового характеру, забезпечення позову не є співмірними із заявленими позовними вимогами у справі. У разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суди помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 755/5333/20 (провадження № 61-17180св20) зазначено, що при задоволенні заяви позивача про накладення арешту на нерухоме майно та заборони його відчуження, суди не звернули уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Предметом позову у справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів. У разі задоволення позову рішення суду не підлягатимуть примусовому виконанню, а тому суди помилково вважали, що незабезпечення позову в обраний спосіб ускладнить чи унеможливить виконання рішення суду. Отже, такий захід забезпечення позову не відповідає змісту порушеного, на думку позивача, права, та не є співмірним із заявленими вимогами в цій справі. За таких обставин рішення судів про накладення арешту на нерухоме майно підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог заяви про забезпечення позову.

Позивач звернувся до суду із позовними вимогами немайнового характеру, і у випадку задоволення позову таке рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, оскільки не матиме зобов`язального характеру, а тому запропонований позивачем вид забезпечення позову шляхом заборони приватному виконавцю вчиняти дії щодо звернення стягнення на майно боржника, є неспівмірним із заявленими вимогами та неналежним засобом задля усунення ризику невиконання рішення суду в цій справі.

Крім того, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку.

Разом з тим, АТ «Райффайзен Банк» не є боржником чи стягувачем за виконавчим документом, який ним оскаржується в судовому порядку, а відтак, зупинення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріуса, буде суперечити приписам п. 6 ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, доводи скаржника щодо наявності ризиків неповернення стягувачем ОСОБА_2 отриманих коштів у разі задоволення позовних вимог у даній справі, не можуть бути підставою для застосування заходів забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 374 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув подану АТ «Райффайзен Банк» заяву про застосування заходів забезпечення позову, надав доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законну та обґрунтовану ухвалу. При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування судового рішення, у справі не встановлено. Відтак, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» залишити без задоволення.

Ухвалу Оболонського районного суду міста Києва від 24 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач:

Судді: