справа №932/7923/23
провадження №2/932/2255/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2023 року м. Дніпро

Суддя Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Цитульський В.І. розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, процентів, інфляційних втрат, 3% річних та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

31 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою в якій просив стягнути з ОСОБА_2 суму в розмірі 100 000 грн., проценти від позики 15 000 грн., три проценти річних 3336,58 грн., інфляційні втрати в розмірі 11 616,87 грн. та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та суму судового збору в розмірі 3983,53 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

В обґрунтування позову зазначив, що у період з січня 2021 по серпень 2022 року позивач надав позику відповідачеві на ліки батькові, що склала 100 000 грн. Строк повернення коштів встановлено 01 вересня 2022 року. Після закінчення встановленого строку позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою сплатити борг, проте відповідач не виходив на зв`язок. Отже відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав та у встановлений розпискою термін позику не повернув. Таким чином позивач вимушений звернутися до суду для захисту свої матеріальних прав. Окрім того, просить суд стягнути моральну шкоду, яку оцінює в 100 000 грн. Мотивує тим, що в його сімї часто виникали сварки через гроші позичені його товаришеві. Він був вимушений приділяти значну частину часу вирішенню цієї проблеми, відшукував відповідача.

Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Був повідомлений про розгляд справи належним чином.

Заяви, клопотання та процесуальні дії.

04 жовтня 2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання.

22 листопада 2023 року суд своєю ухвалою витребував від позивача оригінал боргової розписки.

01 грудня 2023 року позивач надав до матеріалів справи оригінал боргової розписки.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

01 серпня 2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, у формі розписки, згідно якої ОСОБА_2 прийняв у власність 115 000 грн.

Строк повного виконання договору 01.09.2022 р.

Однак у строк, обумовлений у договорі ОСОБА_2 коштів не повернув та взятих на себе зобов`язань не виконав.

Норми права застосовані судом.

Відповідно до ст.1046ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до Правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 18 вересня 2013 року (справа № 6-63цс13) щодо застосування норм права, яка згідно з чинним цивільним процесуальним законодавством має ураховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договір та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у тій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання.

Відповідно до ст.625ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019р. у справі № 373/2054/16-ц зазначила, що у ч. 2 ст. 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Відповідно до ч.ч. 1.2 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Головне питання, яке підлягає встановленню судом при вирішенні зазначеної категорії справ, є доведеність особою заподіяння їй моральної шкоди, внаслідок протиправних дій, оскільки не будь-які неправомірні дії і не будь-які моральні страждання, як-то тимчасові хвилювання, образи, чи незручності, можуть бути підтвердженням такої шкоди.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Мотиви та висновок суду.

Таким чином, наявність підписаного договору відповідачем в матеріалах справи підтверджує факт передання ОСОБА_1 визначеної грошової суми ОСОБА_2 в силу вимог ст. 1047 ЦК України, а також те, що між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов позики.

Свої зобов`язання за договором відповідач не виконав, істотно порушивши умови договору, внаслідок чого станом на дату подання позову до суду позика не повернута.

Оцінивши всі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що договірні відносини між сторонами по справі мають місце, оригінал договору позики знаходився у позивача та був наданий суду, в судовому порядку не оспорювався, борг відповідачем не повернуто. Таким чином з ОСОБА_2 підлягає примусовому стягненню сума боргу у розмірі 115 000 грн.

Позивач нарахував суму інфляції та 3% річних за період з 02.09.2022 до 20.08.2023.

Разом з тим, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено,що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, підстав для стягнення з відповідача індексу інфляції та трьох процентів річних суд не знаходить, у зв`язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Враховуючи, що сторонами при укладенні 01 серпня 2022 року договору позики не було передбачено відшкодування відповідачем моральної шкоди за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання та ненадання позивачем жодних доказів, які б підтверджували факт заподіяння йому такої шкоди, суд приходить до висновку про необґрунтованість цих позовних вимог.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог у розмірі 1992,17 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 10, 11, 12, 13, 83, 247,258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, ст.ст. 526, 625, 1049-1050 ЦК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовільнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за борговою розпискою в розмірі 115 000 (сто п`ятнадцять тисяч) грн..

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) сплачений судовий збір в сумі 1992,17 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено та проголошено 25 грудня 2023 року.

Суддя: В.І.Цитульський