КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/6974/2023
справа №755/7604/22
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.,

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Іщенко Ганни Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Виниченко Л.М.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном,-

встановив:

У серпні 2022 року до суду звернувся ОСОБА_2 із позовом про усунення перешкод у користування майном.

Позовні вимоги мотивує тим, що у спільній власності позивача та відповідача перебуває квартира АДРЕСА_1 .

Відповідачка ОСОБА_1 чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні вказаним майном.

Вказує, що ОСОБА_1 без дозволу позивача надає дозвіл третім особами на проникнення до спільного майна, надала третім особам ключі від спільного майна.

Вказує, що оскільки відповідачка користується правами співвласника майна недобросовісно, фактично зловживаючи такими правами, а також з метою захисту від можливих майбутніх неправомірних та недобросовісних дій ОСОБА_1 щодо спільного майна, посилаючись на статті 358, 386, 391 ЦК України, просить суд усунути перешкоди ОСОБА_2 у користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_3 без нотаріально посвідченого дозволу ОСОБА_2 утриматись від будь-яких дій, які можуть створити перешкоди у користуванні та розпорядженні зазначеною квартирою, в тому числі:

- надавати дозвіл будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо проникнення до квартири;

- змінювати самовільно або надавати дозвіл третім особам змінювати замки на вхідних дверях від квартири;

- проводити особисто або надавати дозвіл будь-яким третім особам проводити ремонтні роботи, реконструкцію, перепланування у квартири;

- здавати в оренду, найм, піднайм, безоплатне користування, укладати договори застави (іпотеки) або іншим способом передавати третім особам у платне або безоплатне користування квартиру або частину квартири;

- надавати дозвіл будь-яким третім особам вселятися в квартиру;

- надавати дозвіл будь-яким третім особам реєструватися в квартирі;

- надавати будь-яким третім особам ключі від вхідних дверей від квартири.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року позов задоволено частково.

Ухвалено усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання ОСОБА_1 без згоди ОСОБА_2 , не допускати до квартири АДРЕСА_1 осіб, які не являються співвласниками квартири, у тому числі осіб, які діють за згодою та/або за дорученням ОСОБА_1 .

У іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 30 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року по цивільній справі № 755/7604/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном залишено без задоволення.

Не погодившись з ухваленим рішенням, адвокатом Іщенко Г.М., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що позивачем при зверненні до суду не доведено існування перешкод, які нібито чинить відповідачка позивачу як співвласнику квартири.

Зазначає, що суд у своєму рішенні не роз`яснив, яким чином зазначені дії представника відповідача порушили права позивача як співвласника майна на користування та розпорядження нерухомим майном.

Вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що існує судове провадження, яке відкрито за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Шевченківським районним судом міста Києва (справа №761/41948/21) про усунення перешкод у користуванні цією ж квартирою та встановлення порядку користування приміщеннями квартири ще 01 грудня 2021 року.

Посилається на порушення норм процесуального права, оскільки відповідачку не було повідомлено про дату, час та місце розгляду справи.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення.

11 квітня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 .

Вказує, що факт проживання позивача у спірній квартирі не є порушенням прав відповідачки як співвласника у розумінні 358 ЦК України, оскільки позивач проживає у квартирі на законних підстава, оскільки є власником 59/100 частин квартири.

Разом з тим, надання відповідачкою дозволу проникати до цієї квартири третій особі, в тому числі представнику Іщенко Г.М. без згоди позивача - є порушенням прав саме позивача.

Вказує, що будь-які дії відповідачки щодо квартири АДРЕСА_1 повинні бути узгоджені з ОСОБА_2 .

Посилається на порушення відповідачкою статті 358 ЦК України, оскільки частка відповідача 41/100 у квартирі не виділена в натурі, порядок користування квартирою між позивачем та відповідачем не встановлений ні за домовленістю сторін, ні за рішенням суду.

Вказує, що адвокат Іщенко Г.М. тричі прийняла та виконала доручення відповідачки, виконання яких призвело до порушення адвокатом Іщенко Г.М . Конституції України, присяги адвоката, Правил адвокатської етики та Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", а самі дії адвоката Іщенко Г.М. мають ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 15, частиною 1 статті 162 Кримінального кодексу України.

Вказує, що доводи апеляційної скарги про наявність у провадженні іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою не заслуговують на увагу, оскільки процесуальне законодавство не містить норм, які б забороняли позивачу звертатись із позовом про усунення перешкод у користуванні майном до відповідачки з тих підстав, що у іншому суді розглядається справа про усунення перешкод у користуванні майном за позовом відповідача до позивача.

Щодо тверджень відповідачки про неповідомлення про розгляд справи вказує, що ухвала суду про відкриття провадження отримана відповідачкою 19 вересня 2022 року, про що свідчить зворотне повідомлення.

Вказує, що відповідачка після отримання ухвали про відкриття провадження у справі не скористалась своїм правом на подання відзиву, відтак доводи відповідачки про неповідомлення її, як учасника справи і як наслідок порушення судом норм процесуального права, є безпідставними.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року без змін.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 - адвокат Світлицький А.В. доводи апеляційної скарги підтримав.

Позивач ОСОБА_2 проти доводів апеляційної скарги заперечував з мотивів, викладених у відзиві.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із частинами 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухвалених по справі судових рішень, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Заочне рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року оскаржується лише в частині задоволених позовних вимог, відтак в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Задовольнивши частково позов, суд вказав, що відсутність між сторонами домовленості щодо порядку користування квартирою та наявність обставин, що полягають у намаганні без згоди позивача потрапити до житла особи, яка не є співвласником квартири, та діяла за згодою та/або дорученням відповідачки, свідчать про порушення прав позивача, як співвласника спірного нерухомого майна. На спростування вищенаведеного будь яких доказів відповідачкою суду не надано.

За таких обставин судом першої інстанції зроблено висновок про часткове задоволення позовних вимог в частині усунення позивачу перешкод у користуванні квартирою шляхом зобов`язання відповідачки ОСОБА_1 без згоди позивача ОСОБА_2 не надавати дозвіл щодо проникнення до квартири АДРЕСА_1 осіб, які не є співвласниками цієї квартири.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що квартира АДРЕСА_1 належить сторонам на праві спільної часткової власності. Позивач ОСОБА_2 є власником 59/100 частки квартири, відповідачка ОСОБА_1 є власницею 41/100 частки квартири. Вказана обставина підтверджується даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №188513898 від 09 вересня 2019 року (а.с.5-7).

На підтвердження своїх вимог, позивачем надано копії актів про неможливість потрапити до квартири, складених адвокатом Іщенко Г.М., яка діє від імені ОСОБА_1 , від 15 липня 2021 року, 10 вересня 2021 року, 15 жовтня 2021 року, з яких убачається, що Іщенко Г.М. , яка діє від імені ОСОБА_1 не змогла потрапити до квартири АДРЕСА_1 у зв`язку з тим, що ключі, що передані ОСОБА_1 до замків не підходять та дверей не відкривають (а.с.8-10).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо порушень судом першої інстанції норм процесуального права та не повідомлення відповідачки про розгляд справи колегія суддів зазначає про таке.

З даних інформації про задеклароване/зареєстроване місце проживання особи установлено, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.13).

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 29 серпня 2022 року відкрито провадження у цій справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с.14-16).

З даних супровідного листа від 29 серпня 2022 року копія ухвали про відкриття провадження від 29 серпня 2022 року та копія позовної заяви з додатками направлені відповідачці за адресою її реєстрації (а.с.17).

З даних зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_1 установлено, що поштове відправлення вручено особисто 19 вересня 2022 року (а.с.18).

Відтак, апеляційний суд констатує, що відповідачкою отримано копію позовної заяви з додатками та копію ухвали про відкриття провадження у справі. Вказана обставина свідчить про те, що відповідачка була обізнана про наявність цього позову у провадженні Дніпровського районного суду міста Києва.

Твердження відповідачки про відсутність її за місцем реєстрації у зв`язку з перебуванням за кордоном у період з 10 березня 2022 року по 13 листопада 2022 року колегія суддів відхиляє, як такі що не підтверджені доказами.

Разом з тим, апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги в іншій частині та зазначає про таке.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кривіцька і Кривіцький проти України" ("Kryvitska and Kryvitskyyv. Ukraine", заява № 30856/03) поняття "житло" не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до частин 1, 2 статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (частина 2 статті 386 ЦК України).

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано лише акти про неможливість потрапити до квартири, складені адвокатом Іщенко Г.М., яка діє від імені ОСОБА_1 .

Дані вказаних актів свідчать лише про те, що Іщенко Г.М. , яка діє від імені ОСОБА_1 , не змогла потрапити до квартири, співвласницею якої є ОСОБА_1 , проте не містить доказової інформації, на підставі якої суд установлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення цієї справи.

Жодних інших доказів на підтвердження того, що відповідачкою ОСОБА_1 чиняться ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житлом, матеріали справи не містять.

Відтак апеляційний суд робить висновок, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачкою чиняться перешкоди позивачу у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, отже позовні вимоги є недоведеними.

Наведене дає підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині та в частині стягнення судового збору з ухваленням нового судового рішення.

Оскільки апеляційний суд зробив висновок про задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненю сплачений ОСОБА_1 судовий збір за звернення до суду із апеляційною скаргою.

Установлено, що за звернення до суду із апеляційною скаргою скаржницею сплачено судовий збір у розмірі 1488,60 грн, що підтверджується даними платіжної інструкції №167 від 01 березня 2023 року (а.с.80).

Оскільки апеляційний суд зробив висновок про задоволення апеляційної скарги, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений ОСОБА_1 судовий збір за звернення до суду із апеляційною скаргою згідно статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Іщенко Ганни Михайлівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 грудня 2022 року в оскарженій частині та в частині стягнення судового збору скасувати.

Ухвалити в цій частині нове судове рішення такого змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні майном відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір на відшкодування витрат, пов`язаних із зверненням до суду апеляційної інстанції, у розмірі 1488,60 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 06 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова