Номер провадження: 22-ц/813/431/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2023 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 947/29010/19

Номер провадження: 22-ц/813/431/23

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Трофименка О.О.,

учасники справи:

- позивачі 1) Одеська міська рада, 2) ОСОБА_1 ,

- відповідачі 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 ,

- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору юридичний департамент Одеської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Одеської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - юридичний департамент Одеської міської ради, ОСОБА_1 , про скасування запису про право власності, зобов`язання звільнити земельну ділянку, позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Одеська міська рада, Юридичний департамент Одеської міської ради, про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, за апеляційними скаргами Одеської міської ради, ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Салтан Л.В. о 13 годині 25 хвилині 19 березня 2020 року, повний текст рішення складений 27 березня 2020 року,

встановив:

2. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог Одеської міської ради

У листопаді 2019 року Одеська міська рада звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) скасувати запис про право власності № 25883816, який посвідчує, що ОСОБА_2 є власником 3/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ; 2) скасувати запис про право власності № 25883789, який посвідчує, що ОСОБА_3 є власником 1/4 частки житлового будинку АДРЕСА_1 ; 3) зобов`язати відповідачів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, шляхом знесення за власний рахунок об`єкта самочинного будівництва житлового будинку.

Одеська міська рада позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 . Проте, у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, вчиненого 04 червня 2007 року, записано садовий будинок за зазначеною адресою. Таким чином, до внесення незаконних записів про право власності вказаний об`єкт мав статус садового будинку.

Також, оскільки відомості про документи, які свідчать про прийняття в експлуатацію закінченого будівництва об`єкта у державному реєстрі відсутні, Одеська міська рада не приймала рішення про надання земельної ділянки під спірне будівництво. Одеська міська рада заперечує проти визнання права власності за відповідачами на спірний об`єкт нерухомості за відповідачами, які здійснили самочинне будівництво на належній територіальній громаді земельній ділянці. Тому зазначений будинок є самочинним, у зв`язку з чим, відповідачі повинні його знести за власний рахунок (Т. 1, а. с. 1 - 21).

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_1 , як третя особа з самостійними вимогами щодо предмета спору, звернулася до суду з вищезазначеним окремим позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить: 1) зобов`язати відповідачів звільнити земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 , шляхом знесення за власний рахунок частини об`єкта самочинного будівництва житлового будинку АДРЕСА_1 ; 2) зобов`язати юридичний департамент Одеської міської ради скасувати рішення про державну реєстрацію від 25 квітня 2018 року за № 40809614, прийняте державним реєстратором КП «Реєстраційна служба Одеської області» Щеплоцькою Х.Б..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що зазначений будинок частково розміщений на земельній ділянці, власником якої є вона. Також, відповідачі порушили порядок реєстрації права власності на будинок (Т. 2, а. с. 59 63).

Короткий зміст заочного рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2020 року відмовлено у задоволенні вищевказаних позовних вимог Одеської міської ради та ОСОБА_1 ..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачі є власниками та частини спірного будинку на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2006 року про затвердження мирової угоди. Вказана ухвала набрала законної сили.

ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів того, що відповідачі дійсно збудували та коли зазначений будинок на її частині земельної ділянки.

Суд першої інстанції критично поставився до наданого ОСОБА_1 технічного висновку від 20 вересня 2019 року, оскільки зазначений висновок не є висновком судової експертизи (Т. 2, а. с. 118 120 зворотна сторона)

Короткий зміст вимог апеляційної скарги Одеської міської ради

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог та вимог позову ОСОБА_1 у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що заочне рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) судом не було враховано, що у відповідачів право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 ніколи не виникало, оскільки вказаний об`єкт не є та не був житловим будинком, жодного рішення з цього приводу не приймалось; 2) відповідачі ніколи не звертались з відповідними документами про переведення садового будинку у жилий будинок. Вказане спірне майно розташоване на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси; 3) судом першої інстанції не було враховано, що вказаний спірний об`єкт є самочинним будівництвом (Т. 2, а. с. 125 139).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог та вимог позову Одеської міської ради у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт посилається на те, що: 1) судом не було враховано, що незаконними діями відповідачів щодо розміщення об`єкту самочинного будівництва, порушуються права позивачів; 2) судом не враховано, що жодних дозвільних документів на об`єкт нерухомого майна відповідачам не видавалося; 3) судом не було враховано, що відповідачами не було надано дозвільних документів на переведення садового будинку в житловий будинок; 4) судом не було враховано наданий технічний звіт від 20 вересня 2019 року (Т. 2, а. с. 156 - 167).

Позиція відповідачів на апеляційні скарги

Адвокат Дмітрієв Р.Б., діючий від імені ОСОБА_2 , у відзиві на апеляційну скаргу Одеської міської ради, просить її залишити без задоволення. Зазначає, що садовий будинок було побудовано та введено в експлуатацію у відповідності до вимог законодавства, що підтверджується рішенням компетентного органу. Правовстановлюючим документом, що посвідчує факт переходу права власності на садовий будинок є ухвала Київського районного суду м. Одеси від 07.12.2006 року по справі №2-6635/06. Матеріали справи не містять доказів які б свідчили, що з моменту введення даного об`єкту нерухомості в експлуатацію і до цього часу там здійснюються будь-які будівельні роботи, що свідчить про безпідставність тверджень апелянта про самочинне будівництво (Т. 3, а. с. 95 - 108).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.04.2020 року апеляційну скаргу Одеської міської ради на заочне рішення Київського міського районного суду м. Одеси від 19.03.2020 року залишено без руху (Т. 2, а. с. 151 - 152).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.04.2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Київського міського районного суду м. Одеси від 19.03.2020 року залишено без руху (Т. 2, а. с. 179 - 180).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.05.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на заочне рішення Київського міського районного суду м. Одеси від 19.03.2020 року (Т. 2, а. с. 183 184 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.05.2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського міського районного суду м. Одеси від 19.03.2020 року (Т. 2, а. с. 185 186 зворотна сторона).

Ухвалами Одеського апеляційного суду від 10.06.2020 року призначено справу до розгляду в приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 189 - 190).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 20.07.2021 року №1612/0/15-21 суддю ОСОБА_4 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

На підставі цього та керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.08.2021 року вказану цивільну справу прийнято до провадження іншої колегії суддів. Закінчено підготовку до апеляційного розгляду. Справа призначена до розгляду (Т. 3, а. с. 122 - 122 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.11.2022 року задоволено клопотанн адвоката Долженчук Надії Миколаївни, діючої від імені ОСОБА_1 , про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Призначено по справі судову будівельно-технічну експертизу, на вирішення якої поставити наступні питання: - Чи відповідає об`єкт - житловий будинок, загальною площею - 234,8 кв. м., що розташований за адресою - АДРЕСА_1 , вимогам будівельних норм щодо розташування відносно сусідньої/зайнятої земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 , кадастровий номер №:33:019:0050, за адресою - АДРЕСА_2 ? - Чи в межах земельної ділянки за кадастровим номером :33:019:044 розміщений об`єкт - житловий будинок загальною, площею - 234,8 кв. м., що розташований за адресою - АДРЕСА_1 , та чи забезпечена можливість його поточного ремонту та обслуговування?- Чи порушені вимоги п. 6.1.41 Державних будівельних норм «Планування і забудова територій» Б.2.2- 12:2018 при розміщенні будинків в кварталах, забудова яких історично склалася, щодо відстані до межі суміжної земельної ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни будинку?- Чи технічно є можливим проведення перебудови об`єкта - житлового будинку, загальною площею - 234,8 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 , без його знесення таким чином, щоб його розташування не порушувало Державні будівельні норми?- Чи технічно можливе знесення частини об`єкта - житлового будинку, загальною площею - 234,8 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 , без порушення його цілісності?Проведення судової будівельно-технічної експертизи доручити експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (Т. 3, а. с. 232 - 234б).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20.02.2023 року відновлено провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду з метою виконання клопотання експерта щодо сплати суми за проведення експертизи (Т. 4, а. с. 8 - 8 зворотна сторона).

17.04.2023 року від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України надійшов лист про залишення без виконання вимог ухвали про призначення експертизи, у зв`язку з несплатою рахунку за проведення експертизи (Т. 4, а. с. 27).

21.12.2023 року адвокат Долженчук Н.М., діюча від імені ОСОБА_1 , звернулася до апеляційного суду з клопотанням про поновлення строку для надання доказів, приєднання до матеріалів справи Висновку експерта №028/2023 будівельно-технічної експертизи від 19.12.2023 року.

Протокольною ухвалою апеляційного суду було задоволено вищевказане клопотання адвоката Долженчук Н.М., діючої від імені ОСОБА_1 , про поновлення строку для надання доказів, приєднання до матеріалів справи Висновку експерта №028/2023 будівельно-технічної експертизи від 19.12.2023 року. Приєднано до матеріалів справи вищевказаний Висновок експерта.

Адвокат Долженчук Н.М., діюча від імені ОСОБА_1 , у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, багаторазове призначення справи до розгляду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення учасниками справи своє правової позиція у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності її інших учасників, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги Одеської міської ради та ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

ОСОБА_5 , спадкоємицями якого є - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 02.03.1995 р. було прийнято в члени Садового товариства «Зв?язківець» та надано в користування земельну ділянку, площею - 218 кв. м., за адресою - АДРЕСА_1 . Виділена ОСОБА_5 земельна ділянка перебувала у користуванні СТ «Зв?язківець» на підставі рішення Виконкому Київської районної ради депутатів трудящихся від 13.06.1963 р. № 124.

22.04.2005 р., на підставі заяви ОСОБА_5 та пропозиції Міжвідомчої комісії від 10.02.2005 р., головою Київської районної адміністрації Одеської міської ради було видано розпорядження №590/А «Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_5 ». Відповідно до змісту даного розпорядження, ОСОБА_5 звернувся із заявою про прийняття в експлуатанію садового будинку літ. А, загальною площею - 234,2 кв. м, літньою житловою - 79,8 кв. м., вбиральню-душ літ. Б, за адресою - АДРЕСА_1 . Зазначено, що Управління архітектури та містобудування, міськсанепідемстанція, головне управління МНС України в Одеській області, управління інженерного захисту території не заперечують проти експлуатації вказаних будівель.

У зв?язку з чим, було вирішено: «1. Затвердити акт прийняття в експлуатацію. Садовий будинок літ. «А», загальною площею - 234,8 кв. м., літньою житловою - 79,8 кв. м, вбиральню-душ літ. «Б», зведені на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , у садовому товаристі «Зв?язківець», яка знаходиться в користуванні гр. ОСОБА_5 згідно витягу із протоколу №18 від 02.03.1995 р. постанови адміністрації і профкому Одеської міської телефонної станції, - прийняти в експлуатацію. 2. Визнати право власності за гр. ОСОБА_5 на будівлі, вказані в. п. 1 цього розпорядження. встановленому порядку». 3. Гр. ОСОБА_5 оформити документи на землекористування у встановленому порядку.

На підставі зазначеного розпорядження, 16.03.2006 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на садовий будинок, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , на ім?я ОСОБА_5 . 24.03.2006 р. Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об?єктів нерухомості» було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на садовий будинок за адресою - АДРЕСА_1 (номер запису: 1687, в книзі 22с-127).

16 березня 2006 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано на ім`я ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на садовий будинок, розташований за адресою - АДРЕСА_1 .

З 07 серпня 1988 року ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_2 ..

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є дочкою - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 ..

Відповідно до свідоцтва про смерть від 04.03.2005 серії НОМЕР_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_5 ..

Рішенням СТ «Зв`язківець» від 12 липня 2005 року, протокол №2, ОСОБА_5 у зв`язку зі смертю виключений зі складу садового товариства. Його земельну ділянку, площею - 218 кв. м., по АДРЕСА_1 , передано його дружині - ОСОБА_2 після прийняття її в члени садового товариства.

24 березня 2006 року на підставі вказаного свідоцтва Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» проведено реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно (Т. 1, а. с. 9 - 10).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , за якою передано ОСОБА_6 у власність 1/4 частки садового будинку, яка складається з літ. «А», загальною площею - 234,8 кв. м., вбиральні, душу літ. «Б», які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .. Передано ОСОБА_2 у власність 1/2 частка садового будинку, яка складається з літ. «А», загальною площею - 234,8 кв. м., вбиральні, душу літ. «Б», які розташовані за адресою - АДРЕСА_1 , як частка у спільному майні подружжя, та 1/4 частки в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5 .. Провадження у справі закрито.

ОСОБА_2 є власником - 3/4 частки будинку АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 - є власником 1/4 частки будинку АДРЕСА_1 , на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2006 року.

По справі виникли правовідносини щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні вищевказаних позовів.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційних скаргах

Відповідно до ст. 80 ЗК України, суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, на землі комунальної власності.

Згідно з ч. 1 ст. 83 ЗК України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Виходячи зі змісту ст. 12 ЗК України, до повноважень міських рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, право розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадянам та юридичним особам, здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства, тощо.

Статтею 116 ЗК України, визначені підстави набуття права на землю із земель державної та комунальної власності.

Згідно з ч. 4 ст. 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог містобудівної документації.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

При цьому, згідно з положеннями статті 126 вказаного Кодексу право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», яка є офіційним визнанням і підтвердженням державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Як встановлено матеріалами справи земельна ділянка перебувала у користуванні СТ «Зв`язківець», на підставі рішення Виконкому Київської районної ради депутатів трудящих від 13.06.1963 року №124.

ОСОБА_5 02.03.1995 р. було прийнято в члени Садового товариства «Зв?язківець» та надано в користування земельну ділянку, площею - 218 кв. м, за адресою - АДРЕСА_1 . Виділена ОСОБА_5 земельна ділянка перебувала у користуванні СТ «Зв?язківець» на підставі рішення Виконкому Київської районної ради депутатів трудящихся від 13.06.1963 р. №124.

22.04.2005 р., на підставі заяви гр. ОСОБА_5 та пропозиції Міжвідомчої комісії від 10.02.2005 р., головою Київської районної адміністрації Одеської міської ради було видано розпорядження №590/А «Про прийняття в експлуатацію будівель по АДРЕСА_1 , гр. ОСОБА_5 ». Відповідно до змісту даного розпорядження, ОСОБА_5 звернувся із заявою про прийняття в експлуатанію садового будинку літ. А, загальною площею - 234,2 кв. м., літньою житловою - 79,8 кв. м., вбиральню-душ літ. Б, за адресою - АДРЕСА_1 . Зазначено, що Управління архітектури та містобудування, міськсанепідемстанція, головне управління МНС України в Одеській області, управління інженерного захисту території не заперечують проти експлуатації будівель.

У зв?язку з чим, було вирішено: «1. Затвердити акт прийняття в експлуатацію. Садовий будинок літ. «А», загальною площею - 234,8 кв. м., літньою житловою - 79,8 кв. м., вбиральню-душ літ. «Б», зведені на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , у садовому товаристі «Зв?язківець», яка знаходиться в користуванні гр. ОСОБА_5 згідно витягу із протоколу №18 від 02.03.1995 р. постанови адміністрації і профкому Одеської міської телефонної станції, - прийняти в експлуатацію. 2. Визнати право власності за гр. ОСОБА_5 на будівлі, вказані в. п. 1 цього розпорядження. встановленому порядку». 3. Гр. ОСОБА_5 оформити документи на землекористування у встановленому порядку.

На підставі зазначеного розпорядження, 16.03.2006 р. Виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на садовий будинок, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_1 , на ім?я ОСОБА_5 . 24.03.2006 р. Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об?єктів нерухомості» було проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на садовий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису: 1687, в книзі 22с-127).

16 березня 2006 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради видано на ім`я ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на садовий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Отже, з вказаного слідує, що земельна ділянка, на якій знаходиться спірний будинок, перебувала у користуванні СТ «Зв?язківець» на підставі рішення Виконкому Київської районної ради депутатів трудящихся від 13.06.1963 р. №124.

Тому, посилання Одеської міської ради щодо порушення її прав на земельну ділянку, яка начебто знаходиться у комунальній власності, спростовується матеріалами справи.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що об`єкт нерухомості є самочинно збудованим, без прийняття їх в експлуатацію.

Як зазначено вище, право власності на побудований об`єкт нерухомості виникло у чоловіка та батька відповідачів, відповідно до діючого на момент оформлення права власності законодавства.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачі не надали належних та допустимих доказів того, що відповідачами було здійснено самочинне будівництво, що спірний будинок знаходиться на частині земельної ділянки, яка належить ОСОБА_1 ..

Крім того, колегія суддів зазначає, що ОСОБА_1 звертаючись до суду з вимогою про знесення, не було доведено що спірний будинок за адресою - АДРЕСА_1 можливо знести без порушення прав відповідачів.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі Ващенко проти України від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Наданий апеляційному суду Висновок експерта №028/2023 будівельно-технічної експертизи від 19.12.2023 року колегія суддів не приймає до уваги, оскільки у ньому не містяться висновки щодо: - технічної можливості проведення перебудови спірного будинку без його знесення таким чином, щоб його розташування не порушувало Державні будівельні норми; - технічної можливості знесення частини будинку без порушення його цілісності.

Крім того, позивачами не заявлялось клопотання про призначення по справі комплексної судово пожежно-технічної експертиза, землевпорядної експертизи.

Таким чином, позовні вимоги Одеської міської ради та ОСОБА_1 є недоведеними належними та допустимими доказами. Позивачі не довели, що її права користування і розпорядження земельною ділянкою були порушені розмірами спірної будівлі відповідачів та яким чином розміри спірної будівлі порушують їх право користування та розпорядження земельною ділянкою. Позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг Одеської міської ради та ОСОБА_1 є недоведеними, а тому вони підлягають залишенню без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що заочне рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг Одеської міської ради та ОСОБА_1 відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України,

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційні скарги Одеської міської ради, ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 29 грудня 2023 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе