Справа №336/2920/23
Провадження № 2/336/1599/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого - судді Звєздової Н.С.,

за участю секретаря судового засідання Іванченко О.С.,

позивача - ОСОБА_1 ,

адвоката - Іващенко М.В.,

відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Районна адміністрація Запорізької міської Ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в після усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду від 04.04.2023, просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із собою, їх батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про народження дітей сторони по справі є батьками - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати разом з позивачем, відповідачка ОСОБА_2 не приймає ніякої участі у матеріальному забезпеченні дітей, у зв`язку з чим, він звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з заявою про видачу судового наказу з вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей (справа №336/22603/23). Оскільки діти знаходяться на одноособовому його утриманні та він самостійно їх виховує, постає питання щодо юридичної фіксації зазначеного факту для подальшого оформлення документів щодо соціальної допомоги на дітей, переміщення його та дітей, зняття та реєстрація місця проживання. Донька ОСОБА_3 наразі не має постійного місця реєстрації і без згоди матері це зробити неможливо. Мати дітей не цікавиться їх розвитком, станом здоров`я, їхніми успіхами в школі та досягненнями, при цьому створює позивачу перешкоди у вирішенні цивільно-правових питань пов`язаних, із захистом законних прав та інтересів дітей, наприклад, з реєстрацією місця проживання дітей з батьком, не даючи своєї письмової згоди, та не бажанням з`явитися особисто до реєстраційної служби, що підтверджується відмовою відділу реєстрації фізичних осіб в реєстрації місця проживання наших дітей. ОСОБА_1 створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Діти мають необхідні меблі та побутову техніку, окрему кімнату, в якій є місце для сну та відпочинку, місце для приготування уроків. Вони забезпечені всім необхідним для належного розвитку.

Саме ті обставини, що відповідачка повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків та створює позивачу перешкоди в захисті законних прав та інтересів дітей, він вимушений звернутися до суду з даним позовом про визначення місця проживання дітей.

Ухвалою суду від 18.04.2023 по вказаній справі відкрито провадження, розгляд якої призначено в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 07.07.2023 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача наполягала на позовних вимогах та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Позивач в судовому засіданні просив суд визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із собою, їх батьком.

Відповідачка в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог, зазначила, що наразі не має можливості утримувати дітей, оскільки не працює, не має стабільного доходу. Наголосила, що її колишній чоловік ОСОБА_1 добре виконує батьківські обов`язки, діти хочуть проживати з ним, він є військовослужбовцем і має можливість піклуватися за ними.

Від представника третьої особи Районної адміністрація Запорізької міської Ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, надійшла заява про розгляд справи без їх участі, просять врахувати висновок щодо доцільності визначити місце проживання малолітніх дітей з батьком.

В судовому засіданні в якості свідка була допитана ОСОБА_4 , яка пояснила суду, що є рідною матір`ю позивача. Онуки проживають разом з нею з 2019 року, вони не хочуть мешкати разом з мамою. У дітей є своя кімната, вони забезпечені всім необхідним. ЇЇ син ОСОБА_1 піклується про них. Перешкод у спілкуванні ОСОБА_2 з дітьми немає. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Частиною 1 ст. 82 ЦПК України зазначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням суду від 21.01.2020 (справа №336/7582/19, провадження № 2/336/882/2020) шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний (а.с.14).

Під час перебування у шлюбі у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.12,13).

Згідно Акту підтвердження фактичного проживання від 24.03.2023 встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 , постійно проживає ОСОБА_1 разом із неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який самостійно займається вихованням дітей. За вказаною адресою також проживає ОСОБА_4 (мати ОСОБА_1 ) (а.с. 17).

Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладену 21.04.2022, законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 є батько ОСОБА_1 (а.с.37).

Відповідно до декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, укладену 21.04.2022, законним представником неповнолітньої ОСОБА_3 є батько ОСОБА_1 (а.с.38).

Відповідно до довідки від 14.04.2023, наданої директором ВСП ЗГЕФК ЗНУ ОСОБА_5 , ОСОБА_3 навчається на другому курсі енергобудівельного відділення у Відокремленому структурному підрозділі «Запорізький гідроенергетичний фаховий коледж ЗНУ». ОСОБА_1 постійно спілкується з класним керівником дочки, відвідує батьківські збори та приймає активну участь у її навчанні (а.с.36).

Висновком Районної адміністрації Запорізької міської Ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, від 21.06.2023 за №1734/01-34/22.01-1044 встановлено доцільним визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 (а.с. 66-68).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Частиною першою статті 160 Сімейного кодексу України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дітей для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Діти, які не досягли 14 років, повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.

Питання про визначення місця проживання дітей має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дітей.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дітей у випадку, коли їх батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дітей, обумовлених необхідністю забезпечити дітям повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Враховуючи те, що умови проживання позивача є задовільними для проживання дітей, та те, що судом не встановлено, що позивач зловживає спиртними напоями чи наркотичними засобами, чи веде аморальний спосіб життя, то суд, вважає, що відсутні виняткові обставини, коли діти можуть бути розлучені зі своєю матір`ю.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, той факт, що відповідачка не заперечувала проти позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 слід задовольнити та визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що матір дітей, у разі визначення місця проживання дітей з батьком, не обмежена у своєму праві на спілкування з дітьми, турботі відносно дітей та участі у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дітей щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

На підставі ст. ст. 7, 19, 141, 153, 155, 160, 161 СК України, ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 82, 141, 258-268, 273, 280, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В АЛ И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Районна адміністрація Запорізької міської Ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , місце проживання (зареєстроване): АДРЕСА_3 , місце проживання (згідно позову): АДРЕСА_4 .

Третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, місце знаходження: пр. Моторобудівників, буд.34, м. Запоріжжя, 69068.

Суддя: Н.С. Звєздова