Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3160/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30.06.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Леньо В.В., при секретарі Казимірська Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - державний нотаріус Виноградівської нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Виноградівського нотаріального округу, про визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_4 .

Покійна залишила заповіт на користь внука ОСОБА_1 . Позивач спадщину прийняв.

Вказані факти відображені у рішенні Виноградівського районного суду від 13.05.2021 року у справі №299/4021/20.

Згідно положень ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Окрім раніше набутого позивачем в порядку спадкуванням за заповітом нерухомого майна (житлового будинку за місцем проживання), спадкодавцю також належало право власності на дві земельні ділянки площею 1,22 га кожна з складу земель сільськогосподарського призначення на території Чорнотисівської сільської ради.

У той же час набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують належність майнових прав покійному спадкодавцю.

Така ситуація обумовлена тим, що у документованих матеріалах, що залишилися по смерті баби оригіналів державних актів на право власності на земельну ділянку віднайдено не було.

За вказаних обставин державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу повторно відмовила. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За запитом позивача в архівних матеріалах Відділу №4 ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вдалося віднайти копії державних актів на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021667 від 15.11.2002 року (підтверджує належність речових прав на спадкову земельну ділянку площею 1,22 га покійному спадкодавцю) та серії І-ЗК №021666 від 15.11.2002 року (вказує на первісну належність спадкової земельної ділянки площею 1,22 га на праві приватної власності покійному діду позивача (чоловіку спадкодавця).

Земельна ділянка була успадкована бабою позивача по смерті свого чоловіка, однак свідоцтво про право на спадщину вона не отримала. У той же час ч.3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Враховуючи те, що позивач прийняв спадщину, але не має можливості оформити в установленому актами цивільного законодавства порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, змушений звернутись до суду з позовом про визнання за права власності на спадкове майно.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суду подано заяви про розгляд справи за їх відсутності. Щодо задоволення позовних вимог не заперечують.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, справу розглянуто за її відсутності.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, з врахуванням того, що відповідачем позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ч.4 ст.206 ЦПК України визнання відповідачем позову прийнято судом. Відповідно до ч.4 ст. 200 ЦПК України судом у підготовчому судовому засіданні ухвалюється рішення.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані ЦК України (2003 р.).

В судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що рішенням Виноградівського районного суду Закарпатської області від 13.05.2021 року у цивільній справі №299/4021/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Виноградівського нотаріального округу, про визнання права власності позовні вимоги задоволено, визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 загальною корисною площею 41,9 кв.м., в тому числі житловою - 18,5 кв.м. Рішення набрало законної сили 15.06.2021 року (а.с.6-7).

Вказаним рішенням встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся позивача - ОСОБА_4 , останнє місце проживання якого було АДРЕСА_1 .

Після смерті бабусі позивача відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими будівлями в АДРЕСА_1 .

За час свого життя спадкодавець ОСОБА_4 склала заповіт посвідчений секретарем Чорнотисівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, згідно якого все його майно, яке буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилося і з чого не складалося, а також все те на що він за законом буде мати право заповіла позивачу - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно відмітки даний заповіт не змінювався та не скасовувався.

Спадщину позивач прийняв, оскільки на час смерті бабусі проживав з нею разом, що стверджується довідкою виконкому Чорнотисівської сільради №572 від 09.10.2020 р. та відміткою у паспорті НОМЕР_1 від 07.05.2012 р. про реєстрацію місця проживання.

В порядку цивільного законодавства позивач прийняв спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця проживав і на даний час проживає у вказаному будинку.

Відповідачі претензій до спадкового майна не мають, з заявою про прийняття спадщини не зверталися, до суду подали письмові заяви про визнання позову.

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Окрім раніше набутого позивачем в порядку спадкуванням за заповітом нерухомого майна (житлового будинку за місцем проживання), спадкодавцю також належало право власності на дві земельні ділянки площею 1,22 га кожна з складу земель сільськогосподарського призначення на території Чорнотисівської сільської ради.

У той же час набути право власності на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі позивач не може через відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують належність майнових прав покійному спадкодавцю.

Така ситуація обумовлена тим, що у документованих матеріалах, що залишилися по смерті баби оригіналів державних актів на право власності на земельну ділянку віднайдено не було.

За вказаних обставин державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В. у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу повторно відмовила. У той же час через відсутність необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Пунктом 1 ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» саме у разі неможливості нотаріуса оформити право на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до положень п.3.3. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів На спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем.

Потреба такого способу захисту права власності як пред`явлення позову про його визнання виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється (п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року (Закон № 475/97-ВР), визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно положень ч.1 ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За запитом позивача в архівних матеріалах Відділу №4 ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області вдалося віднайти копії державних актів на право приватної власності на землю серії І-ЗК №021667 від 15.11.2002 року (підтверджує належність речових прав на спадкову земельну ділянку площею 1,22 га покійному спадкодавцю) та серії І-ЗК №021666 від 15.11.2002 року (вказує на первісну належність спадкової земельної ділянки площею 1,22 га на праві приватної власності покійному діду позивача (чоловіку спадкодавця) (а.с.10-10 зв., 11-11 зв.).

Земельна ділянка була успадкована бабою позивача по смерті свого чоловіка, однак свідоцтво про право на спадщину вона не отримала. У той же час ч.3 ст.1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (таку правову позицію відображено в постанові ВС від 14.08.2019 р. у справі №523/3522/16-ц).

Відповідно до приписів ст.41 Конституції України та п.2 ч.1 ст.3 ст.321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності може бути проведена на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за заповітом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за заповітом.

Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права с одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвеціїї про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, до це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним Документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Судом встановлено, що в користь позивача ОСОБА_5 спадкодавцем ОСОБА_4 складено заповіт. Спадкоємець ОСОБА_5 спадщину прийняв, оскільки на час смерті спадкодавця фактично проживав разом. Правовстановлюючі документи не виготовлено, що є перешкодою для позивача для оформлення права на спадщину.

Приймаючи до уваги, що позивач є спадкоємцем за заповітом після померлої ОСОБА_4 , спадщину прийняв, інші особи претензій до спадкового майна не ставлять, позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 263, 264, 265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканцем АДРЕСА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме :

- земельну ділянку площею 1,22 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорнотисівської сільської ради;

- земельну ділянку площею 1,22 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Чорнотисівської сільської ради.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його прийняття безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 10.07.2023 року.

ГоловуючийВ. В. Леньо