П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 363/2429/23

Провадження № 22-ц/824/17004/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідачаСтрижеуса А.М.,

суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.

сторони: позивач Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно- страхова компанія»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Максиміхіною Аллою Петрівною, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 вересня 2023 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В:

05 травня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області, через систему «Електронний суд» (зареєстровано судом 8 травня 2023 року), надійшла позовна заява Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі - ПрАТ «УПСК») до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача страхового відшкодування за завданні збитки в порядку регресу в розмірі 21500 грн. 63 коп., а також витрати по сплаченому судовому збору в розмірі 2684 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 06 грудня 2018 року між ПрАТ «УПСК» та ОСОБА_1 було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8852924, відповідно до якого, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «IVECO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

12 листопада 2019 року близько 07:25 на автодорозі Н-31 в с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «IVECO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом «Одисей-4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , та автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , та автомобіля «FORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та «FORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , було завдано механічних пошкоджень, а власникам вказаних автомобілів - матеріального збитку.

Відповідно до постанови Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року, вказана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення відповідачем Правил дорожнього руху України чим останній скоїв адміністративні правопорушення, передбачені статтями 122-4, 124 КУпАП.

За зверненням власника автомобіля «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_2 , на підставі страхового акту №ОЦ/005/008/19/0250, позивачем потерпілій особі було виплачено страхове відшкодування в розмір 21500 грн., що підтверджується платіжним дорученням №5 від 27.12.2019.

На підставі викладеного та посилаючись на положення статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», частини другої статті 1187 ЦК України, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Звертаючись до суду, позивачем також подано клопотання про поновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом права, посилаючись на положення частини шостої статті 261 ЦК України т апункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, відповідно до якої у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області 13 вересня 2023 року позов Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» відшкодування шкоди в сумі 39787 (тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 65 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» сплачений судовийз бір у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

27 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Максиміхіна А.П. подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 вересня 2023 року та ухвалити у справі нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції протиправно відхилив клопотання відповідача про застосування позовної давності, яку суд першої інстанції зобов`язаний застосувати як підставу для відмови у задоволенні позову, та протиправно не враховував правові позиції Верховного Суду у справі №500/1912/22 від 29 вересня 2022 року, Великої Палати Верховного Суду у справі №990/115/22. Вказує, що суд безпідставно не задовольнив клопотання відповідача про долучення письмових доказів, а також клопотання щодо допиту ОСОБА_2 в якості свідка з приводу події.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31жовтня 2023 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 02 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою адвокатом Максиміхіною А.П., на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 вересня 2023 року у справі за позовом ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» доОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу та витребувано матеріали справи.

20 листопада 2023 року матеріали цивільної справи № 363/2429/23 надійшли до Київського апеляційного суду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2023 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 39787 (тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 65 копійок, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2684 грнх 100 = 268 400 грн).

А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

17 листопада 2023 року представником позивача в порядку статті 360 ЦПК України подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що доводи представника відповідача, викладені у апеляційній скарзі, є необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції - законним та таким, що ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 12 листопада 2019 року на автодорозі Н-31 в с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «IVECO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , з причіпом «Одисей-4», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 ; «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , яким керував ОСОБА_2 ; «FORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_3 .

Постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2109 року у справі №187/1833/19 ОСОБА_1 визнано винуватим та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог статті 122-4, статті 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 16).

Як зазначено у вказаній постанові суду, «12.11.2019 о 07-25 годині на а/д Н-31 в с. Лобойківка Петриківського району Дніпропетровської області по вул. Центральна водій ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Iveko Daily з д/н НОМЕР_1 , з причіпом «Одисей-4» з д/н НОМЕР_2 , не стежив за технічним станом транспортного засобу і невжив заходів щодо їх усунення, внаслідок чого з причіпа відпало колесо та здійснило зіткнення з автомобілями Форд Мондео з д.н.з НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем Мерседес Спрінтер з д.н.з НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 . Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 залишив місце події. У результаті ДТП транспортні засоби зазнали механічні пошкодження, потерпілих немає.

У судовому засіданні ОСОБА_1 були роз`яснені права відповідно до ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Факт правопорушення він визнав та підтвердив обставини, викладені у протоколах. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що вина ОСОБА_1 доказана повністю та підтверджується зібраними по справід оказами: протоколами про адміністративні правопорушення серії БД № 254850 від 12.11.2019, серії БД № 254884 від 12.11.2019, схемою місця ДТП від 12.11.2019, письмовими поясненнями потерпілих ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , фототаблицями, письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 12.11.2019 та поясненнями у судовому засіданні. Суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 своїми неправомірними діями вчинив правопорушення, яке передбачене ст. 124 КУпАП, та кваліфіковано як порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а саме: порушення п.2.3б Правил дорожнього руху, затверджених Постановою КМУ України №1306 від 10.10.2001, які визначають, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і невідволікатися від керування цим засобом у дорозі, а також вчинив правопорушення, передбачене ст. 122-4 КУпАП, а саме: залишення водіями транспортних засобів, іншими учасниками дорожнього руху на порушення встановлених правил місця дорожньо-транспортної пригоди, до якої вони причетні, та п. 2.10 Правил дорожнього руху, що тягне за собою накладення адміністративного стягнення.».

Вказана постанова суду набрала законної сили, та як зазначила сторона відповідача у суді першої інстанції, її не було оскаржено до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «IVECO», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 а, була застрахована у ПрАТ «УПСК» згідно Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/8852924 (а.с. 15).

Оскільки, внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортним засобам «Mercedes», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та «FORD», державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , було завдано механічних пошкоджень, а власникам вказаних автомобілів - матеріального збитку, 10 грудня 2019 року власник транспортного засобу«Mercedes» - ОСОБА_2 , а 12 грудня 2019 року - власник транспортного засобу «FORD» - ОСОБА_3 , звернулися до ПрАТ «УПСК» із заявами про страхове відшкодування (а.с. 19, 60).

На підставі вказаних заяв потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та згідно страхових актів №ОЦ/005/008/19/0250 від 27 грудня 2019 року та №ОЦ/005/008/19/0251 від 09 січня 2020 року, позивачем виплачено страхові відшкодування ОСОБА_2 у розмірі 21500,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №5 від 27 грудня 2019 року, та ОСОБА_3 у розмірі 18287,64 грн, що підтверджується платіжним дорученням №14 від 9 січня 2020 року (а.с. 32, 33, 70, 71).

Отже, по страховій справі ПрАТ «УПСК» було проведено дві виплати та загальний розмір фактично понесених витрат склав 39 787 грн. 64 коп.

З метою досудового врегулювання спору відповідачу ОСОБА_1 було надіслано Претензії про відшкодування збитків в порядку регресу. Копії вказаних претензій містяться у матеріалах справи (а.с. 34, 72).

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «УПСК», мотивував своє рішення тим, що постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року у справі №187/1833/19 встановлено, що ОСОБА_1 на момент ДТП не стежив за технічним станом транспортногозасобу і невжив заходів щодо їх усунення, внаслідок чого з причіпа відпало колесо та здійснило зіткнення з автомобілями Форд Мондео з д.н.з НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілем Мерседес Спрінтер з д.н.з НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 , а також після скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_1 залишив місце події, то позивач ПрАТ «УПСК», виплативши потерпілим страхове відшкодування, відповідно до положень статті 38 Закону № 2443 VIII набув права зворотної вимоги ( регресу) до відповідача у межах сум страхового відшкодування.

Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України.

Вище вказаний Закон України є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За нормами статті 3 даного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших).

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу, що стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування);

а також до підприємства, установи, організації, що відповідає за стан дороги, якщо заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди шкода виникла з їх вини та до особи, яка заподіяла шкоду навмисно.

Регресом (з лат. «regressus» - зворотній рух) є право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду.

При регресі основне (деліктне) зобов`язання припиняється та виникає нове (регресне) зобов`язання, в межах якого у кредитора (третьої особи, що виконала обов`язок замість винної особи перед потерпілим) виникає право регресної вимоги до такої винної особи.

Це виходить із змісту статей 559 та 1191 ЦК України, згідно яких зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином; особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

При регресі право регресної вимоги виникає, тобто є новим правом кредитора за новим в даному випадку регресним зобов`язанням, що виникло внаслідок припинення основного (деліктного) зобов`язання шляхом виконання обов`язку боржника (винної особи) у такому деліктному зобов`язанні третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі №910/18279/19 зроблено висновок про те, що під час регресу право вимоги (регресу) виникає у третьої особи після виконання такою особою обов`язку боржника та, відповідно, припинення основного (деліктного) зобов`язання та виникнення нового (регресного) зобов`язання.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Постановою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2019 року у справі №187/1833/19 ОСОБА_1 визнано винуватим тапритягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог статті 122-4, статті 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу (а.с. 16).

Матеріалами справи підтверджено, що відповідача по справі ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні ДТП, яке мало місце 12 листопада 2019 року й в результаті якого автомобілю Форд Мондео з д.н.з НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобілю Мерседес Спрінтер з д.н.з НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_2 завдано механічних пошкоджень та власникам вказаних автомобілів заподіяно матеріальну шкоду.

Щодо посилань скаржника щодо безпідставного поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом судом першої інстанції та доводів скаржника про застосування строку позовної давності суд апеляційної інстанції зазначає таке.

Відповідно до ст.257 ЦК України строк позовної давності встановлюється три роки.

Відповідно до ч. 6 ст.261 ЦК України, за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання.

Разом з цим, 17 березня 2022 року набрав чинності Закон України №2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві і перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19, відповідно до якого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено в Україні воєнний стан із 05:30 24 лютого 2022 року строком па 30 діб, який у подальшому неодноразово продовжувавсята діє на теперішній час.

Враховуючи зазначене та те, що строк позовної давності у даній справі повинен був закінчитися 17 грудня 2022 року, тобто під час дії воєнного стану, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що строк позовної давності не сплинув.

Посилання представника Відповідача на постанову Великої Палати Верховного Суду у справі №990/115/22, Верховного Суду у справі №500/1912/22 не може братися судом до уваги, оскільки у вказаних постановах розглядалися адміністративні справи, які регулюється Кодексом адміністративного судочинства України, нормами якого не передбачено продовження процесуальних строків у період дії в Україні воєнного або надзвичайного стану, на відміну від пункту 19 «Прикінцеві і перехідні положення» Цивільного Кодексу України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728. 786. 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Суд звертає увагу скаржника на те, що вищевказані висновки Верховного Суду не підлягають застосуванню, адже стосується строків, передбачених згідно Кодексу адміністративного судочинства України, і не може застосовуватися до строків, передбачених ЦК України, зокрема, строку позовної давності (ст.257 ЦК України), щодо якого підлягає застосуванню пункт 19 «Прикінцеві і перехідні положення» яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728. 786. 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

А тому, строк позовної давності відповідно до ст.257 ЦК України продовжується на строк дії військового стану.

Крім того, апеляційний суд також критично оцінює посилання апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції протиправно відхилив клопотання відповідача про долучений письмових доказів - фотографії та відео з місця дорожньо-транспортної пригоди, а також клопотання щодо допиту ОСОБА_2 в якості свідка з приводу події.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що в матеріалах справи наявна постанова Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 26.11.2019 року по справі №187/1833/19 відповідно до якої встановлено, що 12.11.2019 року мала місце дорожньо-транспортна Пригода, Відповідач керуючи автомобілем «Iveko Daily» з причіпом «Одисей-4» державний реєстраційний номер « НОМЕР_5 », внаслідок чого з причіпа відпало колесо та здійснило зіткнення з автомобілем реєстраційний номер « НОМЕР_3 ». Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_5 залишив місце події.(а.с. 16,17).

Як зазначено у вказаній постанові суду, «Факт правопорушення ОСОБА_5 визнав та підтвердив обставини, викладені у протоколах.»

Так суддею Петриківського районного суду Дніпропетровської області було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.ст. 124, 122-4 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Вказана постанова не була оскаржена відповідачем в апеляційному порядку.

Згідно ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Оскільки позивачем належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами підтверджено обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про задоволення позову та стягнення з відповідача суми страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 39787 (тридцять дев`ять тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 65 копійок.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуаьного права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданою адвокатом Максиміхіною Аллою Петрівною - залишити без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: А.М. Стрижеус

Судді: Л.Д. Поливач

О.І. Шкоріна