Провадження № 2/522/35/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2023 року Приморський районний суд м. Одеси:

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Гліщинським І.Ю., до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, в якій просить: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_1 : 34822,57 грн. відшкодування, пов`язане із витратами понесеними на лікування; 4250,70 грн. відшкодування, пов`язане із тимчасовою втратою працездатності; 1953,66 грн. відшкодування, пов`язане із моральною шкодою.

В обґрунтування позову зазначає, що 06.02.2020 близько 17 год. 30 хв. в м. Одеса, Приморському р-ні, відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «TOYOTA VENZA» р.н. НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 . Внаслідок даної ДТП, пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження. За фактом ДТП було відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000538 від 07.02.2020 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України. Окрім цього, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135 КК України відкрито кримінальне провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР №0002380 від 26.06.2020, та виділено з кримінального провадження №0000538. Внаслідок ДТП, ОСОБА_1 з травмами госпіталізували до МКЛ №1 із ЗЧМТ, політравмами, переломом основи черепу, переломом правої стопи, забійною раною потиличної ділянки та забоєм грудної клітини та іншими ушкодженнями, що відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя. Станом на дату подання позовної заяви у кримінальному провадженні №0000538 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, винесено постанову про закриття кримінального провадження. Зазначив, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «TOYOTA VENZA» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 на дату дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Арсенал Страхування» за полісом № AO3985561. Представником позивачки було надано відповідачу повідомлення про ДТП та заяви на виплату страхового відшкодування. Серед заявлених позивачкою до відшкодування вимог, містилась: 34822,57 грн. відшкодування, пов`язане із витратами на лікування; 4250,70 грн. відшкодування, пов`язане із тимчасовою втратою працездатності; 1953,66 грн. відшкодування, пов`язане із заподіяною моральною шкодою (5 % від виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю). Зазначив, що відповідачу в досудовому порядку надано всі необхідні та наявні документи, які необхідні для здійснення виплати відшкодування, що пов`язане із лікуванням, тимчасовою втратою працездатності та моральною шкодою. Проте, станом на день подання позовної заяви, відповідач не здійснив виплату відшкодування, що належить позивачці.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 22 листопада 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін(а.с.44-45).

29.12.2022 від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» Мамедової І. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначила, що правовідносини, які склались між позивачкою та Страховиком регулюються спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Підставами для виникнення позовних вимог є настання дорожньо-транспортної пригоди 06.02.2020 у м.Одесі за участю транспортного засобу Toyota Venza, державний номер НОМЕР_1 (водій зник з місця пригоди) та пішохода ОСОБА_1 . За даним фактом було відкрито кримінальне провадження №0000538 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Із посиланням на п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», вказує, що існує пряма норма спеціального Закону щодо зупинення перебігу строку для прийняття рішення про виплату страхового відшкодування до прийняття рішення та набрання ним чинності у відповідній кримінальній справі. Оскільки кримінальне провадження перебуває в провадженні органів досудового розслідування, Страховик позбавлений об`єктивної можливості встановити всі обставини подій, наявність чи відсутність підстав для визнання випадків страховими та прийняти відповідне законне та обґрунтоване рішення щодо виплати або відмови у виплаті страхового відшкодування. Позивач на даний момент може подати цивільний позов у рамках кримінального провадження із тими самими вимогами, що і до Страховика, що у випадку задоволення позовних вимог судом може призвести до подвійного відшкодування шкоди, що суперечить принципам відшкодування шкоди. Таким чином, позовні вимог є безпідставними та задоволенню не підлягають (а.с. 46 50).

Ухвалою суду від 24 травня 2023 року було частково задоволено клопотання представника позивачки адвоката Гіщинського І.Ю. та клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про витребування доказів. Витребувано у СВ Приморського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області (65058, м.Одеса вул. Грецька, 42):

- інформацію щодо результатів або ходу досудового розслідування кримінального провадження № 0000538;

- в разі закінчення розслідування кримінального провадження № 0000538 надати суду належним чином засвідчену копію процесуального рішення.

31.07.2023 від представника відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» Мамедової І. на адресу суду надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначила, що відповідно до Постанови про закриття кримінального провадження від 17.11.2021, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000538 закрито у зв`язку з відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КПК України. За результатами проведеного розслідування, слідством встановлено, що дії водія автомобіля Toyota Venza д.р.з. НОМЕР_1 ОСОБА_2 не перебувають у причинному зв`язку з настанням події ДТП, а ДТП сталася внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_1 п. 4.7., п. 4.10, п. п. а, б п. 4.14 Правил дорожнього руху України. Обов`язок Страховика відшкодувати шкоду, завдану за участю забезпеченого транспортного засобу виникає лише у разі настання страхового випадку, а саме: виникнення цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована. Відповідно до п. 32.1. ст. 32 Закону, страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до Закону. Враховуючи те, що відсутність у водія транспортного засобу технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, у Страховика не настав обов`язок здійснити виплату страхового відшкодування позивачці.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлялися належним чином. Від представника позивачки адвоката Гіщинського І.Ю. на адресу суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу за відсутністю позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

У судовому засіданні 03.08.2023 представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала та просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. В подальшому у судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила провести судове засідання за відсутності представника відповідача та відмовити у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 29 грудня 2023 року.

Вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що 06.02.2020 року о 17 годині 00 хвилин, у Приморському районі, м. Одеси, автомобіль «TOYOTA VENZA», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який здійснював рух по вул. Посмітного з боку пров. Аркадійський в напрямку вул. Фонтанська дорога та напроти буд. 20, вул. Посмітного, не маючи технічної можливості уникнути ДТП, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , яка перетинала проїзну частину з права наліво за ходом руху автомобіля, у невстановленому для цього місці. В наслідок ДТП пішохода ОСОБА_1 , з травмами госпіталізувала ШМД в МКЛ № 1 м. Одеса. Діагноз: ЗЧМТ, політравма, перелом основи черепу, перелом правої стопи, забійна рана потилочної ділянки, забій грудної клітини.

Відповідно до Поліса № АО3985561, діючого на 06.02.2020, цивільно-правова відповідальність власника автомобілю марки TOYOTA Venza, державний номер НОМЕР_1 застрахована ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (а.с. 13).

Відповідно до виписного епікризу № 1299 КНП «МКЛ № 1» ОМР вбачається, що позивачка ОСОБА_1 поступила 06.02.2020, дата виписки 03.03.2020. Зазначено повний діагноз: Відкрита ЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеню. Єпідуральний крововилив в пралобній області. Субдуральний крововилив в лобій та тем`яній області справа. САК. Перелом осн. черепу ПЧЯ справа. Закритий перелом ІІ плюснівої кістки справа. Забійна рана потиличної обл.зл. Забій м/т вилично орбітальної області справа. ІБС. Атерослеротичний кардіосклероз ГХ 2ст високий ризик. Анамнез: ДТП по вул. Посмітного, 25 06.02.2020 ? 16.40 хв., втрачала свідомість. Швидкою доставлена в приймальне відділення КНП «МКЛ № 1» ОМР (а.с. 17).

На підтвердження понесених витрат на лікування позивачкою надано суду копії фіскальних чеків (а.с. 18 21).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 02.11.2021 у справі № 522/14332/20 заяву потерпілої ОСОБА_1 про відмову від обвинувачення у кримінальному провадженні № 0002380 від 26.06.2020 року стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України задоволено. Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002380 від 26.06.2020 року стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_1 від підтримання приватного обвинувачення в суді по кримінальному провадженню у формі приватного обвинувачення. Цивільний позов ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за завдану внаслідок вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 135 КК України, матеріальну шкоду у розмірі 100000 (сто тисяч) гривень та моральної шкоду у розмірі 1000000 (один мільйон) гривень ОСОБА_2 залишено без розгляду (а.с. 14 16).

06.01.2022 представником ОСОБА_1 ОСОБА_4 на адресу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було направлено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, яка мала місце 06.02.2020 близько 17 год.30 хв. в м.Одеса. Приморському районі, в якій водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем TOYOTA Venza, державний номер НОМЕР_1 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_1 , внаслідок ДТП пішохід ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження, а також заяви на виплату страхового відшкодування серед заявлених позивачкою до відшкодування вимог, містились: 34822,57 грн. відшкодування, пов`язане із витратами на лікування; 4250,70 грн. відшкодування, пов`язане із тимчасовою втратою працездатності; 1953,66 грн. відшкодування, пов`язане із заподіянням моральної шкоди (а.с. 21 - 23).

Листом ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» за № 8/к/у від 13.01.2022 на адресу позивачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 запропоновано надати додаткову інформацію та додаткові документи (а.с. 24).

08.04.2022 у відповідь на вищезазначений лист, представником позивачки надіслано відповідачу лист-відповідь № 36795, в якому надається запитувана інформація та роз`яснення стосовно документів (а.с. 25).

Відповідно до довідки від 15.07.2022 про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_1 перебувала на лікуванні у нейрохірургічному відділенні КНП «МКЛ № 1» ОМР з приводу ЗЧМТ. Забій головного мозку середнього ступеню. Повний курс стаціонарного лікування з 06.02.2020 по 03.03.2020 (а.с. 31).

Як слідує з постанови старшого слідчого відділення ВП № 2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області від 17.11.2021 про закриття кримінального провадження, яка надійшла на адресу суду відповідно до ухвали суду від 24 травня 2023 року, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000538 від 07.02.2020 року закрито у зв`язку з встановленням відсутності в діях водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 Кримінального кодексу України, на підставі п.2 ч. 1 ст.284 КПК України.

Відповідно до частин 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

В п.4 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснено, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до статті 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" від 1 липня 2004 року № 1961-ІY (Закон № 1961-ІY) метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону № 1961-ІY визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові права, що не суперечить законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-ІY, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

В свою чергу, згідно правового висновку Верховного Суду, викладеного в постанові від 28.10.2020 у справі №445/370/19, перед потерпілим несуть обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Таким чином, системний аналіз наведених положень закону приводить до висновку, що у володільця джерела підвищеної небезпеки та у страховика останнього наявний обов`язок сплатити відшкодування потерпілій особі за шкоду завдану здоров`ю незалежно від вини водія джерела підвищеної небезпеки.

Як встановлено судом, на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки TOYOTA Venza, державний номер НОМЕР_1 , згідно Поліса № АО3985561 була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Арсенал Страхування».

За пунктом 22.1 ст. 22 Закону № 1961-ІY при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю майну третьої особи.

Згідно п. 37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-ІY підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду від 11.12.2019 року у справі №465/4287/15, відповідно до якої потерпілий в межах строків, передбачених п.37.1.4 ст.37 Закону має здійснити своє волевиявлення про захист свого порушеного права шляхом подання заяви про страхове відшкодування до страховика або шляхом звернення із позовною заявою до суду. Так, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) серед іншого є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.

Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у статті 37 Закону № 1961-IV є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 р. у справі № 755/18006/15-ц, вказала, що у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Такі правові висновки містяться у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 р. у справі № 345/3335/17, у постанові Верховного Суду від 28.10.2020 р. у справі № 445/370/19.

З огляду на презумпцію вини особи, яка завдала шкоду, відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Суд відхиляє твердження представника відповідача про те, що відсутність у водія автомобіля марки TOYOTA Venza, державний номер НОМЕР_1 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою.

Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 та від 06 липня 2022 року у справі № 442/3107/21.

Відповідач не довів належними та допустимими доказами, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Щодо стягнення страхового відшкодування судом встановлено наступне.

Відповідно до п 23.1 ст.23 Закону № 1961-ІY шкодою, заподіяною здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Відповідно до п. 24.1 ст. 24 Закону № 1961-ІY у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

Разом з тим, проаналізувавши надані позивачем на підтвердження витрат на лікування копій фіскальних чеків, судом установлено, що такі є неналежної якості, з них неможливо встановити, які лікарські засоби були придбані ОСОБА_1 . Позивачем не надано суду жодних доказів з відповідного закладу охорони здоров`я ( виписки з медичної картки, рецепт, направлення, тощо) про необхідність та призначення відповідних медичних препаратів, що унеможливлює перевірити обґрунтованість та відповідність отриманого лікування за призначенням лікаря.

Страховик відшкодовує лише ті витрати, які підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я та пов`язані з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч.1 ст. вказаного 25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в розмірах для непрацюючої повнолітньої особи - у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Стосовно вимоги про виплату страхового відшкодування пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності в сумі 4250,70 грн., суд зазначає, що позивачем не надано жодних доказів, що ОСОБА_1 є непрацюючою особою.

Згідно із частиною п`ятою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За наведених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» витрат на лікування у розмірі 34822,57 грн. та відшкодування пов`язаного з тимчасовою втратою працездатності в сумі 4250,70 грн.

Відповідно до ст.26-1 Закону Страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

огляду на те, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування, підстави для покладання обов`язку відповідача перед позивачем по відшкодуванню моральної шкоди відсутні.

Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч.1 та ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

З урахуванням викладених обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10-13, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» про відшкодування шкоди, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 29 грудня 2023 року.

Суддя Ю.І.Ковтун