Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 760/220/23
Номер провадження 22-ц/824/13937/2023
Головуючий у суді першої інстанції С. І. Кушнір
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
28 грудня 2023 року місто Київ

Номер справи 760/220/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянув у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Кушнір С. І., в приміщенні Солом`янського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дружини під час вагітності та на період догляду за дітьми до трьох років в розмірі 1/6 частини від всіх видів доходів відповідача, щомісячно з часу звернення до суду з позовом та до досягнення дітьми трьох років.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 14 липня 2020 року сторони перебувають у шлюбі, однак наразі проживають окремо. З часу залишення сім`ї відповідач припинив надавати будь-яку допомогу на утримання дружини під час вагітності, хоча має таку можливість. ОСОБА_1 вказала, що вагітна двійнею, що потребує значних додаткових матеріальних витрат на забезпечення належних умов для збереження свого здоров`я та народження здорових дітей. Вказує, що відповідач є матеріально спроможним, працює та отримує заробітну плату близько 30 000,00 грн на місяць. Також на утриманні має неповнолітню доньку від першого шлюбу. Відповідач матеріальної допомоги на утримання вагітної дружини у добровільному порядку не надає, що стало підставою для її звернення до суду із даним позовом.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_1 під час її вагітності та на період догляду за дітьми до досягнення ними трьох річного віку в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 щомісячно, починаючи з 30 грудня 2022 року і до досягнення дітьми трьох років. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм процесуального та матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду змінити в частині визначеного судом часу, з якого підлягають стягненню аліменти, та стягувати аліменти у визначеному судом розмірі починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дітьми трьох років, задовольнивши таким чином позов частково. В іншій частині рішення суду від 07.07.2023 просить залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що відсутність у матеріалах справи доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу вагітній дружині не є умовою забезпечення права позивача на утримання згідно із ч. 4 ст. 84 СК України. Крім того суд першої інстанції не застосував до даних правовідносин положення ч. 2 ст. 84 СК України. Також вказав, що з лютого 2023 року не проживає за місцем реєстрації, а тому не був обізнаний про розгляд цієї справи судом першої інстанції та ухвалення судового рішення, а тому подає до суду апеляційної інстанції докази, серед яких копія довідки форми ОК-7 від 04.08.2023, копії платіжних інструкцій про перекази позивачу грошових коштів у період з січня 2023 по липень 2023 року. Оскільки він не був повідомлений про розгляд справи судом, тому вважає, що зазначене порушення норм процесуального права є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду. Вказані докази, на думку відповідача, підтверджують належне виконання чоловіком свого обов`язку по утриманню вагітної дружини з дня укладення шлюбу і на момент звернення позивача до суду із цим позовом, за досягнутою між подружжям згодою.

ОСОБА_2 вказав, що фактично визнає право дружини на отримання аліментів від свого чоловіка на час вагітності та до досягнення дітьми трьох років. Однак відповідач не погоджується, що стягнення аліментів у примусовому порядку повинно здійснюватися від дня пред`явлення позову до суду, тобто за весь період, у якому позивач отримувала від відповідача за згодою аліменти на її утримання на час вагітності, за умови відсутності у відповідача інформації про подання позивачем позову до суду, що призведе до порушення принципу рівності прав та обов`язків у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, який закріплено в ч. 6 ст. 7 СК України. Тому апелянт вважає, що зміна часу початку стягнення аліментів на утримання позивача з дня звернення до суду з позовом (30.12.2022) на день набрання рішенням законної сили відповідатиме загальним засадам регулювання сімейних відносин і завданню цивільного судочинства щодо справедливого розгляду справи, у тому числі усуне прогалини виконавчого провадження щодо врахування сум отриманих позивачем поза межами виконавчого провадження як і потенціальний спір між сторонами щодо розміру заборгованості.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу відповідача позивач не скористалася.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості заявлених позивачем вимог, врахувавши спроможність відповідача сплачувати аліменти на утримання вагітної дружини, відсутність у позивача самостійного доходу, та обов`язок чоловіка надавати визначену законодавством допомогу вагітній дружині. Суд вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання під час вагітності та на період догляду за дітьми до досягнення ними трьох років в розмірі 1/6 частки від всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно з дня звернення до суду з позовом, а саме з 30 грудня 2022 року і до досягнення дітьми трьох років.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду є законними та обґрунтованими, повністю відповідають обставинам справи та вимогам закону з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, сторони з 14 липня 2020 року перебувають у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 14 липня 2020 року Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), актовий запис №550.

Згідно довідки вих. №67, виданої 17 листопада 2022 року Спеціалізованою жіночою консультацією КНП «Київський міський пологовий будинок №6» ОСОБА_1 спостерігається з приводу вагітності. Термін вагітності 16-17 тижнів.

Також судом установлено, що відповідач є батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 04 липня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №1326.

Так, статтею 75 СК України передбачено, що дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.

Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини.

Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч. 4 ст. 84 СК України).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положення ч. 4 ст. 84 СК України визначають, що позивач при зверненні з позовом про стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років не повинна доводити необхідність отримання такої допомоги, оскільки така допомога стягується незалежно від її матеріального становища.

Така допомога може бути стягнута у разі, якщо чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Згідно до ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку ( доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 85 СК України право дружини на утримання, передбачене статтею 84 цього Кодексу, припиняється в разі припинення вагітності, народження дитини мертвою або якщо дитина передана на виховання іншій особі, а також у разі смерті дитини ; право дружини на утримання припиняється, якщо за рішенням суду виключено відомості про чоловіка як батька з актового запису про народження дитини.

Відповідно до п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідач не заперечує, що він спроможний надавати матеріальну допомогу вагітній дружині. Навпаки вказує, що надає таку допомогу добровільно у розмірі, визначеному на власний розсуд, який є більшим за 1/6 частку від всіх видів його доходів. Але, будь - яких доказів, щодо свого заробітку (доходів) відповідач суду не надав. А тому суд не спроможний перевірити, чи відповідають суми сплачені відповідачем своїй дружині саме 1/6 частці його заробітку (доходу).

Виходячи із загальних засад цивільного судочинства, з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини того, що позивач обмежена у можливості самостійно працювати, у зв`язку із вагітністю, того, що відповідач є працездатним, отримує дохід та може надавати допомогу, та не заперечує проти сплати аліментів на утримання дружини в період вагітності у розмірі 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дітьми трьох років, матеріального становища відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти на утримання під час вагітності дружини і до досягнення дітьми трьох років у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу) щомісячно, без додаткового рішення суду, а тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими (ч.5 ст.84 СК України) та фактично визнаються відповідачем.

Однак відповідач не погоджується з тим, що стягнення аліментів у примусовому порядку повинно здійснюватися від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 30.12.2022.

Так, у апеляційній скарзі відповідач вказує на те, що між сторонами існувала згода щодо утримання чоловіком своєї дружини, на підставі чого ОСОБА_2 перераховував позивачу щомісячно грошові кошти у розмірі, що значно перевищує встановлений судом розмір аліментів, а тому аліменти підлягають стягненню з моменту набрання цим рішенням законної сили, а не з дня пред`явлення позову до суду.

Надаючи оцінку вказаних доводам відповідача апеляційний суд зазначає наступне.

Так, у порядку ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

В порядку ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження вищезазначеного відповідач надав апеляційному суду копії платіжних доручень про переказ коштів на рахунки ОСОБА_1 :

копія платіжної інструкції № 1/009085 від 04.01.23 про переказ коштів на картку НОМЕР_2 у розмірі 10 000,00 грн;

копія платіжної інструкції № 1/280517 від 20.01.23 про переказ коштів на картку НОМЕР_2 у розмірі 500,00 грн;

копія платіжної інструкції № 1/417106 від 02.02.23 про переказ коштів на картку НОМЕР_2 у розмірі 6 000,00 грн;

копія платіжної інструкції № 1/928518 від 10.02.23 про переказ коштів на картку НОМЕР_2 у розмірі 6 000,00 грн;

копія платіжної інструкції № 1/260665 від 01.03.23 про переказ коштів на картку НОМЕР_2 у розмірі 12 000,00 грн;

копія платіжної інструкції № 1/129934 від 09.04.23 про переказ коштів на картку НОМЕР_2 у розмірі 300,00 грн;

копія платіжної інструкції №Р24А06587 від 09.07.2023 про переказ коштів на рахунок НОМЕР_3 у розмірі 15050,00 грн;

копія платіжної інструкції № Р24АП4388 від 14.07.2023 про переказ коштів на рахунок НОМЕР_4 у розмірі 12 290,00 грн;

копія платіжної інструкції № Р24А104936409Ш9510 від 07.04.2023 про переказ коштів на рахунок НОМЕР_5 у розмірі 10 050,00 грн;

копія платіжної інструкції № Р24АП5911 від 30.03.2023 про переказ коштів на рахунок НОМЕР_6 у розмірі 12050,00 грн;

копія платіжної інструкції № Р24А06646 від 02.05.2023 про переказ коштів на рахунок НОМЕР_3 у розмірі 5 025,13 грн;

копія платіжної інструкції № Р24А127587660(Ю3593 від 01.06.2023 про переказ коштів на рахунок НОМЕР_7 у розмірі 15 050,00 грн;

копія платіжної інструкції № Р24А997626859О44075 від 24.03.2023 про переказ коштів на рахунок НОМЕР_5 у розмірі 5 025,13 грн;

копія платіжної інструкції № Р24А03580 від 27.07.2023 про переказ коштів на рахунок НОМЕР_5 у розмірі 15 050,00грн;

копія платіжної інструкції № Р24АБ1364 від 29.06.2023 про переказ коштів на рахунок НОМЕР_3 у розмірі 15 050,00 грн.

Згідно з ч.ч. 1,3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Як вбачається, ОСОБА_2 обґрунтував неможливість подання доказів до суду першої інстанції у вказаний строк з причин, що не залежали від нього, оскільки він не отримував ухвалу про відкриття провадження у справі разом із позовною заявою за місцем реєстрації так як з лютого2023 року не проживає за цією адресою.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що відповідач був позбавлений можливості подати докази в порядку визначеному процесуальним законом, а тому долучені ним до апеляційної скарги докази приймаються апеляційним судом і підлягають оцінці.

Так, із наданих суду платіжних доручень вбачається, що ОСОБА_2 перераховував ОСОБА_1 грошові кошти у період з 04.01.2023 по 27.07.2023, призначення платежу - «Переказ власних коштів».

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі № 2607/386/2012 зроблено висновок, що «суд першої інстанції встановив, що боржником не надано доказів, що банківські картки, на які здійснювався переказ грошових коштів, належать стягувачу. Крім того електронні перекази за допомогою поштового зв`язку не містять жодних відомостей про тип, призначення платежу. Суд першої інстанції також не встановив, що перераховані кошти є аліментами із зазначенням будь-яких слів, словосполучення які б свідчили про це, а не є добровільною участю батька у витратах на дітей чи участі в інших витратах колишньої дружини та їх дітей. Боржником не надано доказів, що він сплачував аліменти у порядку, передбаченому пунктом 4 мирової угоди; за таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про правомірність дій державного виконавця та відсутність підстав для задоволення скарги».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).

У справі, що переглядається, апеляційний суд встановив, що відповідачем не надано доказів, що грошові кошти перераховані позивачу у період з 04.01.2023 по 27.07.2023 є аліментами, оскільки квитанції не мали вказівки у призначенні платежу «аліменти». Суд вважає, що грошові кошти перераховані відповідачем позивачу у вказаний період є добровільною участю чоловіка у витратах на дружину, або на сім`ю, оскільки сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Крім того, відповідач не надав суду доказів, які б підтверджували відповідність перерахованих ним сум саме 1/6 частці його заробітку (доходу).

Відтак зазначені докази не підтверджують доводи апелянта про те, що він надавав та надає матеріальну допомогу на утримання дружини на період вагітності та після народження дітей.

Отже доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли своє підтвердження під час перегляду справи апеляційним судом та не можуть бути підставою для зміни дати, з якої підлягають стягненню аліменти.

При цьому присудження до стягнення аліментів з моменту звернення позивача до суду із позовом, а не з моменту набрання рішенням законної сили, є дотриманням вимог ч. 1 ст. 191 СК України.

Таким чином колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав права ухвалювати рішення про стягнення аліментів на утримання дружини на період вагітності та до досягнення дітьми трьох років починаючи з дня пред`явлення ОСОБА_1 позову до суду - 30.12.2022, оскільки такий висновок суду першої інстанції повністю узгоджується із нормами закону та встановленими судом обставинами справи.

Відтак позивач має право на отримання аліментів з часу звернення до суду з даним позовом на період вагітності та до досягнення дітьми трьох років без зміни позовних вимог та без будь - якого додаткового рішення.

За вказаних обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не може бути змінене з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Правильність визначення розміру аліментів відповідачем не оскаржуєтья.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Порушення норм процесуального права, які могли слугувати обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції апеляційним судом не встановлено.

У випадку якщо позивач погодиться з посиланнями відповідача на ту обставину, що він добровільно їй сплачував аліменти в період з 04.01.2023 по 27.07.2023 в зазначених вище сумах, то сторони не позбавлені будуть можливості вирішити зазначені питання в межах виконавчого провадження за участі державного виконавця у випадку пред`явлення позивачем виконавчого листа до примусового виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Питання щодо розподілу судових витрат пов`язаних із розглядом справи у суді апеляційної інстанції суд вирішує відповідно до положень статті 141 ЦПК України. Судові витрати відповідача не підлягають відшкодуванню, оскільки суд залишає апеляційну скаргу ОСОБА_2 без задоволення.

Керуючись ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 07 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна