Справа № 185/1159/23
Провадження № 2/185/1249/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2023 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г., за участю секретаря Мінарської О.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд усунути їй перешкоди в користуванні належним їй майном та виселити відповідача з належного позивачу домоволодіння АДРЕСА_1 .

У обґрунтування заявленого позову позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом їй особисто на праві приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_1 . На даний час в її домоволодінні зареєстрований ОСОБА_2 , який є абсолютно чужою для неї людиною. Ні договору найму, ні договору оренди з відповідачем вона не укладала і ніяким чином не давала йому права користуватися належним їй житловим будинком. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 06.07.2020 року по справі № 185/8241/10 її позов до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Павлоградського міського нотаріального округу Кримський Е.В., ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 було задоволено. Визнано недійсними договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 09.01.2019 року укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про продаж житлового будинку та земельної ділянки АДРЕСА_1 . Підставою винесення вказаного рішення стало, що відповідачі шляхом недобросовісних маніпуляцій з нерухомим майном, скориставшись нерозумінням її тітки ОСОБА_7 , як тодішньої власниці домоволодіння, внаслідок психічної хвороби, вчинили указані угоди. Отже відповідач отримав право проживання у її будинку на підставі договорів купівлі-продажу, які у подальшому були визнані судовим рішенням недійсними. Факт реєстрації відповідача у її домоволодінні порушує її право власності, оскільки ОСОБА_2 взагалі не надає доступу до житлового будинку. Відповідач категорично відмовляється виселятися із належного їй будинку, у зв`язку з чим вона неодноразово зверталася до правоохоронних органів. Проте вказані заходи не дали результату, у зв`язку з чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з`явився, був належним чином повідомленим про час, дату та місце розгляду справи, про причину неявки суд не повідомив. Відзив на позов не надав.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін (їх представників) та без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню на таких підставах.

Так, у судовому засіданні було встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2022 року посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Тимченко О.М., ОСОБА_1 отримала у спадок після смерті її тітки ОСОБА_7 житловий будинок АДРЕСА_1 . (а.с. 11)

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, зареєстровано право власності ОСОБА_1 на житловий будинок та земельну ділянку за адресою : АДРЕСА_1 . (а.с. 12)

Згідно довідки № 6212 від 07.12.2022 року про реєстрацію та склад сім`ї, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 . (а.с. 23)

Довідкою виданою головою квартального комітету ОСОБА_8 від 02.01.2023 року ОСОБА_1 , встановлено, що зі слів сусідів ОСОБА_2 , дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 7)

Крім того встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 06.07.2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та скасування їх державної реєстрації задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 09.01.2019 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про продаж житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано його державну реєстрацію. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 09.01.2019 року укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 про продаж земельної ділянки площею 0,0855 га, кадастровий номер :02042:0004 розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та скасовано його державну реєстрацію.

Вказаним рішенням суду встановлено, що наявні в матеріалах справи докази свідчать про те, що договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки були уколені в момент, коли був наявний спір про право власності на нерухоме майно, яке є предметом вказаних договорів. Достеменно знаючи про наявність спору в суді, ОСОБА_3 при укладенні вказаних договорів не повідомила про це нотаріуса та покупця, що свідчить про недобросовісність її дій.

З приводу неможливості користуватися належним їй майном, відсутністю доступу до будинку, небажання відповідача звільнити належне їй домоволодіння позивач зверталася до Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області та Павлоградської окружної прокуратури. (а.с.24, 25)

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтями 317, 319 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Відповідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В той же час, згідно зі статтею 7 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку.

Згідно зі статтею 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. (частини перша, друга цієї статті).

Статтею 114 ЖК України, передбачено підстави виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення.

Частиною третьою статті 116 ЖК України передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Крім того, при розгляді спорів, що не врегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Так, право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.

У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Так, сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що відповідач перешкоджає позивачці у здійсненні нею права власності на належне їй майно, оскільки він проживає в належному позивачці будинку без правових підстав, між ним та власницею будинку не укладено будь-які правочини щодо проживання у спірному будинку та він не є членом сім`ї власника такого житлового будинку.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню витрати понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 1 073,60 грн.

До витрат пов`язаних з розглядом справи, також належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи підлягають розподілу між сторонами витрати на правничу допомогу адвоката.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (ч. 3 ст. 137 ЦПК України)

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. (ч. 4 ст. 137 ЦПК України)

З урахуванням викладеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу 3 000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 263, 264, 265, 280, 282 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення задовольнити.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні належним їй на праві власності майном, шляхом виселення ОСОБА_2 , 1979 року народження з належного позивачу домоволодіння АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп., та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) гривень, в загалом 4 073 (чотири тисячі сімдесят три ) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційну скаргу може бути подано безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса : АДРЕСА_1 .

Суддя С. Г. Юдіна