Справа № 369/5975/23
Провадження № 2/369/4050/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І. О.,

при секретарі Херенковій К. К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 369/5975/23 за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, посилається на те, що 20 вересня 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0175/09/2019/0054, за умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти на суму 315 342,00 грн на придбання автомобіля Peugeot 108 2019 року випуску, який буде використовуватися в особистих та сімейних цілях. Кредит був наданий шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів на поточний рахунок Філії «Автоцентр на Столичному» № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Креді Агріколь Банк». Строк кредитування сторони погодили з 20 вересня 2019 року до 18 вересня 2026 року. Також сторони кредитного договору погодили порядок погашення кредитної заборгованості шляхом сплати рівних платежів у розмірі 5 910,00 грн щомісячно в строк з 01 до 10 числа кожного місяця шляхом перерахування коштів у безготівковій формі на рахунок Банку.

Позивач наголошує на тому, що виконав покладені на нього кредитним договором обов`язки з видачі кредитних коштів у повному обсязі, натомість боржник умови зобов`язання належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 26 березня 2023 року утворилася заборгованість у розмірі 272 011,83 грн, яка складається зі строкової заборгованості за кредитом у розмірі 223 316,82 грн, простроченої заборгованості за кредитом - 16 253,85 грн, поточної заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитними коштами - 2 368,68 грн, простроченої заборгованості зі сплати відсотків - 30 072,48 грн. Також кредитор нараховує на підставі вимог статті 625 ЦК України 3% річних на суму 0,47 грн та інфляцію за несвоєчасне погашення кредиту станом на 23 лютого 2022 року у розмірі 1,87 грн.

13 лютого 2023 року Банк направив вимогу боржнику про повернення кредиту, яку виконано не було.

Враховуючи вищенаведене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 0175/09/2019/0054 від 20 вересня 2019 року у розмірі 272 014,17 грн та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалою від 05 вересня 2023 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначив судове засідання.

У судове засідання представник позивача не з`явився, на адресу суду представник направив заяву про розгляд справи у його відсутність, просив суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

В судове засідання відповідач не з`явився, причини неявки суду невідомі, судом вживалися заходи щодо належного повідомлення відповідача про дату час та місце розгляду справи. Відповідач повідомлений про дату та час судового розгляду шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі «Судова влада України».

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п.п. 3,4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 30 вересня 2022 року за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбувається, то датою його ухвалення є дата складення повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата, яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, доводи представника позивача, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов такого висновку.

Відповідно до вимог частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд встановив, що 20 вересня 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 0175/09/2019/0054, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредитні кошти на суму 315 342,00 грн строком до 18 вересня 2026 року. За користування кредитними коштами позичальник сплачує 13,69% річних і вказана ставка є фіксованою.

Погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку, зазначеного у Додатку № 2 до цього договору шляхом сплати рівних платежів у розмірі 5 910,00 грн крім першого та останнього платежів щомісячно з 1-го до 10-го числа кожного місяця шляхом внесення/перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 , відкритий в ПАТ АБ «Укргазбанк».

За змістом меморіального ордеру від 20 вересня 2019 року № TR.62690 грошові кошти у розмірі 315 342,00 грн були перераховані у безготівковій формі отримувачу Філія «Автоцентр на Столичному» ПАТ «Укравто».

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 20 вересня 2019 року ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 уклали договір застави транспортного засобу, за умовами якого предметом застави є автомобіль Peugeot, модель 108, 2019 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 , колір червоний, реєстраційній номер НОМЕР_5 . За згодою сторін автомобіль оцінений у 350 380,00 грн. Перерахування коштів також підтверджується і випискою з особового рахунку з 20 вересня 2019 року до 26 березня 2023 року.

13 лютого 2023 року ПАТ АБ «Укргазбанк» направило ОСОБА_1 лист-вимогу № 129/4821/2023, в якому просило боржника достроково погасити заборгованість за кредитним договором, яка станом на 31 січня 2023 року становила 266 912,39 грн. Відправлення вказаного листа засобами поштового зв`язку підтверджується списком згрупованих поштових відправлень (№ 5 п/п) та копією поштового конверта з трек-номером 194 з відміткою працівника поштового зв`язку «За закінченням терміну зберігання».

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Наведеною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення /захисту в обраний спосіб.

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітко визначену та дієву можливість оскаржити подію, яка, на її думку, порушує її права й охоронювані законом інтереси.

Згідно з положеннями статті 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду з позовом, Товариство вважає, що його права як позикодавця на отримання коштів за кредитним договором порушене, оскільки відповідач не виконав вимоги зобов`язання належним чином.

Отже, суду належить надати з`ясувати природу спірних правовідносин та встановити наявність чи відсутність в діях відповідача ознак порушення зобов`язання за спірним договором.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 цього Кодексу).

Частиною першою статті 530 ЦК України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частиною першою статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Частиною другою статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частинами першою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності в такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.

Кредитодавець довів належними та допустимими доказами виконання зобов`язання за кредитним договором у повному обсязі, перерахувавши у безготівковій форму грошові кошти на рахунок Філії «Автоцентр на Столичному» ПАТ «Укравто» у розмірі 315 342,00 грн. Водночас відповідач не спростував факт надання коштів за кредитним договором, не спростував факт укладення кредитного договору.

Тягар доказування покладається на обидві сторони спору. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З виписки по особовому рахунку з 20 вересня 2019 року до 26 березня 2023 року, а також з розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 20 вересня 2018 року № 0175/09/2019/0054 суд встановив, що відповідач періодично сплачував кошти протягом періоду з вересня 2019 року до лютого 2022 року, проте у меншому обсязі, ніж встановлено договором. З лютого 2022 року відповідач припинив виконувати умови договору.

Відповідно до пункту 1.2.2 кредитного договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 18 вересня 2026 року та у порядку, передбачену цим договором, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений за домовленістю сторін на підставі додаткової угоди до цього договору або достроково відповідно до умов цього договору.

За змістом пункту 4.2.3 договору банк має право вимагати дострокового повного виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, включаючи повернення всієї суми кредиту, сплати відсотків за користування кредиту, комісій (якщо буде мати місце) у випадках, які сторони визначають як істотне порушення умов договору, зокрема, у разі невиконання позичальником будь-яких своїх зобов`язань по цьому договору, у тому числі несвоєчасного виконання грошових зобов`язань( з простроченням їх виконання більше, ніж на 1 календарний місяць, що випливають з договору. Вимога про дострокове виконання позичальником своїх зобов`язанням за цим договором направляється позичальнику у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу від банку. Якщо протягом цього періоду позичальник усуне порушення умов, визначених у цьому підпункті, вимога банку втрачає чинність.

За таких обставин суд визнає право кредитора на отримання від позичальника кредитних коштів та відсотків за користування кредитними коштами у обсязі, визначеному кредитним договором, порушеним, в зв`язку з чим суд має перевірити дотримання кредитором процедури досудового врегулювання спору.

Відповідно до приписів частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» У разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Матеріалами справи підтверджено, що кредитор надсилав боржнику лист вимогу 13 березня 2023 року про усунення порушень кредитного зобов`язання, який повернувся з зазначеною причиною невручення «За закінченням терміну зберігання», натомість в матеріалах справи відсутні відомості про усунення боржником зазначених у вимозі порушень у встановлений законом строк. Отже, Банк дотримався передбаченої законом процедури досудового врегулювання спору, в зв`язку з чим питання про стягнення заборгованості, яка утворилася за кредитним договором, підлягає вирішенню в судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 1048 та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

За таких умов суду належить перевірити розмір заборгованості, її складові в тому вигляді, в якому пропонує її стягувати Банк, на предмет відповідності законодавству та умовам договору.

За змістом пунктів 1.3, 1.3.1, 1.3.2 договору позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами за весь термін фактичного користування кредитом. За користування кредитними коштами у межах терміну кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 13,69% річних та є фіксованою. За користування кредитними коштами, що не повернуті в терміни, передбачені цим договором (прострочена заборгованість), відсоткова ставка встановлюється у розмірі 18,69% та є фіксованою.

Відповідно до пункту 3.9 договору проценти за користування кредитними коштами нараховуються на суму строкової та простроченої заборгованості за кредитом з дотриманням умов пункту 3.10 договору.

Згідно з пунктом 3.11 договору проценти нараховуються за зобов`язаннями позичальника у період з дня одержання кредиту до дня його погашення, враховуючи перший день видачі кредиту та не враховуючи останній день користування кредитом. Проценти нараховуються на залишок заборгованості за кредитом.

Згідно з пунктом 4.3.5 договору позичальник зобов`язаний на вимогу банку достроково повернути кредит, сплатити нараховані комісії, нараховані проценти за користування кредитними коштами та можливі штрафні санкції у випадках, передбачених кредитним договором, договором застави чи чинним законодавством.

З наданої суду виписки з особового рахунку суд встановив, що різниця між загальною заборгованістю за кредитним договором та сумою фактично перерахованих боржником кредитних коштів становить 223 316,82 грн, різниця між загальною сумою простроченої заборгованості та між її частиною, фактично погашеною у передбаченому договором порядку, - 16 253,85 грн, різниця між загальною сумою несвоєчасно сплачених відсотків та фактично перерахованими відповідачем на погашення цього виду платежу - 30 072,48 грн. Водночас заборгованість з погашення поточної заборгованості зі сплати відсотків відсутня на відміну від тверджень відповідача про існування такого виду заборгованості у розмірі 2 368,68 грн. За таких обставин суд визнає доведеним розмір загальної заборгованості за кредитним договором, який становить 269 643,15 грн.

Крім того, суд бере до уваги також докази нарахування 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання відповідачем за кредитним договором, а саме за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків за користування кредитом на загальну суму 2,34 грн та вважає їх обґрунтованими, оскільки їх розмір відповідає встановленим законом ставкам.

Відповідач до суду не надав доказів на спростування вказаних відомостей.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості, в зв`язку з чим позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4 080,21 грн. Оскільки позовні вимоги задоволені на 99,13%, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 044,71 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 48, 51, 76, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 269 645 (двісті шістдесят дев`ять тисяч шістсот сорок п`ять) грн 49 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» судовий збір у розмірі 4 044 (чотири тисячі сорок чотири) грн 71 коп.

Відмовити у задоволенні решти позовних вимог.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня винесення рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» ЄРДПОУ 23697280, адреса: м. Київ, вул. Єреванська, 1.

Відповідач: ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_6 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя: І. О. Фінагеєва