Провадження № 2/761/2851/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

09 листопада 2023 року Шевченківський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Марінченко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в приміщенні суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, зазначаючи, що між нею, в якості позикодавця, та відповідачем - ОСОБА_2 , в якості позичальника укладено договір позики від 13.07.2021 року на суму 3 875 180,00 грн. із зазначенням еквіваленту в іноземній валюті у розмірі 142 000,00 доларів США. Термін повернення позики встановлений до 13.07.2022 року. Відповідач зобов`язання щодо повернення позики не виконав, у зв`язку із чим позивач просить стягнути заборгованість за договором позики з урахуванням валютного застереження, а саме 5 192 741,20 грн. Також просить стягнути проценти за користування позикою за період з 13.07.2021 року по 13.08.2022 року у сумі 667 030,91 грн. та продовжити нарахування та стягнення процентів за користування позикою від дати ухвалення судового рішення до його повного виконання.

Провадження у справі відкрито 16.12.2022 р., відповідно до положень ст.ст. 19, 274 ЦПК України, вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження.

В судове засідання, призначене на 09.11.2023 року представник позивача не з`явилася, подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов. Не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Правом на подачу позову не скористався. Від представника відповідача надійшло клопотання, в якому вона вкотре просить відкласти розгляд справи, у зв`язку із перебуванням відповідача за межами м. Києва.

Виходячи з того, що відповідач представлений представником, і представник не зазначив причини своєї неявки, зважаючи на положення ст. 223,280 ЦПК України, за відсутності заперечень позивача, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Дослідивши наявні докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 13.07.2021 року між позивачем ОСОБА_1 , в якості позикодавця, та відповідачем ОСОБА_2 , в якості позичальника, укладено договір позики у письмовій формі.

Відповідно до пункту 1 договору позики, укладеного між сторонами позивач при укладенні договору передав у власність відповідача строком до 13.07.2022 року, а відповідач прийняв від нього у власність строком до 13.07.2022 року грошові кошти у розмірі 3 875 180,00 грн. (три мільйони вісімсот сімдесят п`ять тисяч сто вісімдесят гривень 00 копійок), що є еквівалентом суми 142 000,00 USD (сто сорок дві тисячі доларів США) по курсу Національного банку України (27,29 грн = 1 долар США) на день підписання договору.

Відповідно до п. 2 договору позики, укладеного між сторонами відповідач зобов`язується повернути позивачу одержані у позику грошові кошти у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно із ч. 1 статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до п. 2 договору позики, укладеного між сторонами відповідач зобов`язується повернути позивачу одержані у позику грошові кошти у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч. 1 статті 612 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідач у встановлені договором позики строки отримані грошові кошти позивачу не повернув, у зв`язку із чим вважається таким, що прострочив виконання грошового зобов`язання починаючи з 14.07.2022 року.

Доказів на спростування вказаної обставини відповідачем не надано.

Відповідно до ст. 524 Цивільного кодексу України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Згідно з ч. 1, ч. 2 статті 533 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як було зазначено вище, в пункті 1 договору позики, укладеного між сторонами, сторони дійшли згоди визначити еквівалент суми позики у розмірі 3 875 180,00 грн. (три мільйони вісімсот сімдесят п`ять тисяч сто вісімдесят гривень 00 копійок) за по курсу Національного банку України (27,29 грн = 1 долар США) на день підписання договору, що становить 142 000,00 USD (сто сорок дві тисячі доларів США).

Верховним Судом у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 361/4822/18 висловлено правову позицію про те, що тлумачення ч.2 ст.524 та ч.2 ст.533 ЦК України дозволяє зробити висновок, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Таким чином, ЦК України надає сторонам договору можливість встановити "валютне застереження" у вигляді грошового еквівалента в іноземній валюті при укладенні договору. При цьому грошовий еквівалент в іноземній валюті буде виступати складовим елементом ціни в договорі. За загальним правилом при наявності "валютного застереження", тобто визначення грошового еквіваленту в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Інші правила визначення суми платежу можуть встановлюватися, зважаючи на прямий припис в ч.2 ст.533 ЦК України, тільки договором, законом чи іншими нормативно-правовими актами.

Оскільки у даній справі сторони договору позики домовилися про встановлення валютного застереження, суд приходить до висновку, що позика підлягала сплаті у гривні, на підставі ч.2 ст.533 ЦК України має визначатися за офіційним курсом долара США.

Станом на дату складання позову 18.08.2022 року Національним банком України встановлений офіційний курс гривні до долара США: 1 долар США = 36,5686 грн., що підтверджено наданими позивачем відомостями про офіційний курс гривні щодо іноземних валют.

Таким чином, суд приходить до висновку, що сума боргу, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 5 192 741,20 грн.

Відповідно до статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п`ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов`язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Враховуючи, що сума позики перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а договором не встановлений розмір процентів, суд приходить до висновків про обґрунтованість доводів позивача про те, що відповідач зобов`язаний був щомісячно сплачувати проценти за користування позикою на рівні облікової ставки Національного банку України, загальна сума яких становить 667 030,91 грн. (шістсот шістдесят мім тисяч тридцять гривень двадцять одна копійка).

Також позивач просив продовжити нарахування та стягнення процентів за користування позикою від дати ухвалення судового рішення до його повного виконання.

Відповідно до ч. 10, ч. 11 статті 265 Цивільного процесуального кодексу України суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування.

Зважаючи на те, що вищенаведені норми передбачають право, а не обов`язок, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні рішення в цій частині, з огляду на те, що представником позивача не наведено необхідності зазначити у рішенні по суті спору щодо нарахувань відсотків до моменту його виконання боржником.

Підсумовуючи встановлені судом обставини справи та наведені вище норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновків про задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості, процентів за користування позикою та про продовження нарахування процентів за користування позикою.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України.

Враховуючи наведене, на підставі ст. ст. 526, 625, 1054 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 11, 141, 212-215, 224,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 5 192 741,20 грн. (п`ять мільйонів сто дев`яносто одна тисяча сімсот сорок одна гривня двадцять копійок) заборгованості за договором позики від 13.07.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 667 030,91 грн. (шістсот шістдесят мім тисяч тридцять гривень двадцять одна копійка) процентів за користування позикою за період з 13.07.2021 року по 13.08.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 405,00 грн. (дванадцять тисяч чотириста п`ять гривень, 00 копійок).

В задоволенні іншої частини позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подано протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. ст. 353-357 ЦПК України до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з урахуванням п. 15.5. Перехідних положень ЦПК України , у цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Повний текст рішення суду складено 09.11.2023 року.

Суддя: