Номер провадження: 22-ц/813/4705/23
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 у справі за позовом Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «ВіДі-Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, на рішення Київського районного суду м. Одеси, ухваленого під головуванням судді Огренич І.В. 10 листопада 2022 року у м. Одеса, -

встановила:

У червні 2021 року ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» звернулось до суду першої інстанції з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму відшкодування у розмірі 141501,18 грн. та судовий збір.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 24.01.2021 року в м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та транспортного засобу Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 , внаслідок якої транспорті засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2021 року винною у зазначеній ДТП визнано відповідачку ОСОБА_1 . На момент скоєння ДТП транспортний засіб Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований у ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» відповідно до Договору добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 18246 від 29.07.2020 року. 15.02.2021 року страхувальник звернувся із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. На виконання умов Договору страхування, позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 141501,18 грн. У зв`язку з тим, що цивільна-правова відповідальність відповідача не була застрахована у жодній страховій організації, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2022 року позов ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» було задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» суму у розмірі 141501,18 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідно до змісту позовної заяви, позивач вимагав компенсувати страхову суму у розмірі 117042,82 грн., посилаючись на вимоги Закону України «Про страхування», тоді як на думку апелянта, настання страхового випадку та нарахування страхової виплати в даному випадку здійснюється на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у якому зазначено, яким саме чином розраховується сума, яка підлягає відшкодуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» зазначає, що відповідач свідомо намагається загострити увагу суду на нормах закону, який не підлягає застосуванню при вирішенні спору між позивачем та відповідачем - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Сторони про розгляд справи на 05 грудня 2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представники ОСОБА_1 та ТДВ «СК «ВіДі-Страхування».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ЦПК України.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З матеріалів справи вбачається, що 29.07.2020 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту CLAU № 18246. Предметом Договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать чинному законодавству України, пов`язані з володінням, користуванням та/або розпорядженням транспортним засобом Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

24.01.2021 року у м. Одесі сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 , та транспортного засобу Hyundai, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 .

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 12.03.2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом враховано, що вина ОСОБА_1 у заподіянні шкоди внаслідок ДТП сторонами не заперечується.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року з подальшими змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода підлягає відшкодуванню в повному об`ємі особою, що її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина даної особи.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що саме порушення ОСОБА_1 вимог ПДР України знаходиться у причинному зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою, внаслідок якої транспортний засіб Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження, тобто вищевказана ДТП сталася з вини відповідача.

15.02.2021 року ОСОБА_3 звернулась до ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» із заявою про виплату страхового відшкодування, у зв`язку з ДТП, яка є страховим випадком згідно з умовами Договору страхування.

Згідно ст. 9 ЗУ «Про страхування», страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Зі звіту № 1943V з оцінки вартості матеріальних збитків, нанесених власнику автомобіля Toyota Hilux, реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок ДТП, вбачається, що вартість його відновлювального ремонту становить 143616,78 грн.

Згідно рахунку ТОВ «ГАС РІПЕІР СЕРВІС» № 8 від 01.02.2021 року, вартість відновлювального ремонту транспортного засобу Toyota Hilux, реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 146750,18 грн.

Страховим актом від 24.02.2022 року визначено розмір страхового відшкодування за вирахуванням франшизи, що передбачена Договором страхування.

26.02.2021 року ТДВ «СК «ВіДі-Страхування», на підставі Страхового акту № 8464 від 24.02.2021 року, виходячи з рахунку ТОВ «ГАС РІПЕІР СЕРВІС» № 8 від 01.02.2021 року, здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 141501,18 грн. безпосередньо на рахунок станції технічного обслуговування ТОВ «ГАС РІПЕІР СЕРВІС», що підтверджується платіжними дорученнями № 902 від 26.02.2021 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ані Договором страхування, ані Законом України «Про страхування» не передбачено обов`язку страховика за договором добровільного страхування наземного транспорту зменшувати розмір страхового відшкодування на суму ПДВ у випадку, якщо страхова виплата спрямовуються безпосередньо на рахунок ремонтного підприємства.

Згідно ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Аналогічні положення містяться у ст. 27 Закон України «Про страхування», згідно якої до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Таким чином, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією (п. 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі №755/18006-15-ц).

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, а відбувається заміна кредитора - потерпілий передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Тобто, у таких правовідносинах відбувається передача (перехід) права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика, і страховик виступає замість потерпілого.

З матеріалів справи вбачається, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент ДТП не була застрахована за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується листом МТСБУ № 9-02/8641 від 09.03.2021 року.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що після виплати позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування за шкоду, завдану внаслідок пошкодження в ДТП транспортного засобу Toyota, реєстраційний номер НОМЕР_1 , до позивача, перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник позивача мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток, тобто до відповідача.

При таких обставинах, правильно визначившись з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і давши їм належну оцінку, правильно встановивши обставини справи, судом правильно зазначено, що позовні вимоги ТДВ «СК «ВіДі-Страхування» є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те. що відповідно до змісту позовної заяви, позивач вимагав компенсувати страхову суму у розмірі 117042,82 грн., посилаючись на вимоги Закону України «Про страхування», тоді як на думку апелянта, настання страхового випадку та нарахування страхової виплати в даному випадку здійснюється на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що, як вказувалось вище, положеннями Договору страхування та/або Закону України «Про страхування» не передбачено обов`язку страховика за договором добровільного страхування наземного транспорту зменшувати розмір страхового відшкодування на суму ПДВ у випадку, якщо страхова виплата спрямовуються безпосередньо на рахунок ремонтного підприємства, тобто безпідставними є доводи апеляційної скарги про вирахування ПДВ із посиланням на норми закону, який не підлягає застосуванню до спірних правовідносин - Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Інші доводи апеляційної скарги обгрунтовані висновки суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10.11.2022 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 25 грудня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе