Провадження № 22-ц/801/1255/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сичук М. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 рокуСправа № 127/30756/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Денишенко Т. О., Медвецького С. К.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлово-Експлуатації не об`єднання»,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання», на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Сичука М. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання» про стягнення коштів,

в с т а н о в и в :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання» (далі ТОВ «ЖЕО») про стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Зазначає, що у минулому будинок обслуговувався ТОВ «ЖЕО» на підставі договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком № 105 від 01.12.2018 року, який пролонговувався щороку. З липня 2021 року управління будинком здійснює ОСББ «Стуса 1», створене 26.05.2021 року. У зв`язку з цим договір ТОВ «ЖЕО» припинив свою дію з 30.06.2021 року на підставі додаткової угоди № 3 від 29.06.2021 року. Разом з тим, за ТОВ «ЖЕО» обліковується переплата майже по усіх квартирах. За квартирою позивача переплата становить 948,64 грн. Позивач звернулася до ТОВ «ЖЕО» з листом про повернення переплати на її банківський рахунок, однак було отримано відповідь № с-1511 від 07.10.2021 року, у якій зазначено, що її прохання порушене у заяві буде вирішено позитивно після врегулювання питання погашення заборгованості за надану послугу з управління багатоквартирного будинку та електроенергію. ОСОБА_1 вважає, що заборгованість інших осіб перед ТОВ «ЖЕО» жодним чином не впливає на її право на повернення коштів, які обліковуються як переплата. На підставі викладеного ОСОБА_1 просила суд стягнути з ТОВ «ЖЕО» на її користь борг у розмірі 984 грн. 64 коп., 3% річних у розмірі 34,46 грн та 271,66 грн - інфляційні втрати.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ТОВ «ЖЕО» на користь ОСОБА_1 основний борг у розмірі 948,64 грн, а також 3% річних у розмірі 34,46 грн., 271,66 грн. та судовий збір у розмірі 992 грн.

В апеляційній скарзі ТОВ «ЖЕО» посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, а у справі постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що в ТОВ «ЖЕО» відсутня можливість здійснити повернення залишку коштів за послугу з управління багатоквартирним будинком до моменту погашення заборгованості іншими мешканцями будинку.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду від 13 квітня 2023 року, вищевказаним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у даній справі договір, на підставі якого позивачем перераховувались кошти відповідачу припинив свою дію, а тому у останнього були відсутні правові підстави для утримання переплачених позивачем коштів в розмірі 948,64 грн. на підставі припиненого договору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову у їх задоволенні.

Так, судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

01 грудня 2018 року між ТОВ «ЖЕО» та ОСОБА_2 , як уповноваженою від співвласників багатоквартирного будинку було укладено договір № 105 про надання послуг з управління будинком, за умовами якого ТОВ «ЖЕО», як управитель, зобов`язувався надавати співвласникам послугу з управління вказаним вище багатоквартирним будинком, а співвласники зобов`язались оплачувати управителю послугу з управління згідно з вимогам законодавства та умовами цього договору.

Строк дії, порядок і умови продовження дії та розірвання договору сторони обумовили в п. 30-32, зі змісту яких вбачається, що цей договір набирає чинності з 01 грудня 2018 року та укладається строком на один рік. Якщо за один місяць до закінчення строку дії цього договору жодна із сторін не повідомить письмово іншій стороні про відмову від цього договору, він вважається продовженим на один рік. Дія цього договору припиняється, зокрема, достроково за згодою сторін або за рішенням суду в разі невиконання управителем та/або співвласниками вимог цього договору.

29 червня 2021 року було укладено додаткову угоду № 3 до договору № 105 про надання послуг з управління будинком від 01 грудня 2018 року, якою сторони погодили, що п. 30 договору викласти у наступній редакції: «Цей договір набирає чинності з 01 грудня 2018 року та діє до 30 червня 2021 року.».

Таким чином, договір № 105 про надання послуг з управління будинком від 01 грудня 2018 року, з 01 липня 2021 року припинив свою дію.

29 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою до відповідача, у якій просила повернути їй 948,64 грн., як переплату за 2018-2021 роки по послузі «Управління будинком» по особовому рахунку № НОМЕР_1 .

У відповідь ТОВ «ЖЕО» листом від 07.10.2021 року № С-1511 повідомило відповідача про те, що станом на сьогоднішній день, враховуючи наявність непогашеної непогашеної заборгованості мешканцями будинку перед ТОВ «ЖЕО», останнім проводиться робота по стягненню заборгованості, тому, порушене питання в заяві буде позитивно вирішено ТОВ «ЖЕО» після врегулювання питання погашення заборгованості за надані послугу з управління багатоквартирного будинку та електроенергію.

Відповідно до п. 26 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року № 712, у разі припинення дії договору управління управитель не пізніше дня, що настає за днем припинення його дії: 1) повертає співвласникам залишок коштів, що обліковуються на день припинення договору на банківському рахунку для приймання відповідних платежів, у такому порядку: залишки коштів, що утворилися за рахунок доходів від використання спільного майна будинку, повертаються пропорційно до частки співвласника багатоквартирного будинку, якщо інше не передбачено договором управління або рішенням співвласників; залишки коштів, що утворилися за рахунок внесків на реконструкцію, реставрацію, проведення капітального ремонту, технічне переоснащення спільного майна багатоквартирного будинку, повертаються кожному із співвласників, які вносили відповідні внески; 2) закриває банківський рахунок для приймання відповідних платежів.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 (провадження № 12-182гс18) та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17 (провадження № 14-32цс19) здійснено висновок, що «предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Згідно зст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Аналіз вказаної норми права вказує на те, що цей вид позадоговірних зобов`язань породжує такі юридичні факти, як набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи та відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

Отже, врахувавши що договір № 105 від 01 грудня 2018 року припинив свою дію, а у відповідача обліковується переплата позивачки за утримання будинку, що їй не повернута на час розгляду справи, суд першої інстанції інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач безпідставно утримує грошові кошти, які перераховані йому позивачкою на підставі вказаного договору, і має повернути їх позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України. У зв`язку з припиненням дії договору № 105 від 01 грудня 2018 року, у відповідача були відсутні правові підстави для утримання здійсненого позивачем платежу на підставі припиненого договору.

З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача надмірно сплачених грошових коштів у заявленому розмірі та відповідно нарахованих на ці кошти згідно статті 625 ЦК України заявлених до стягнення сум інфляційних втрат та трьох відсотків річних, оскільки відповідні грошові кошти не повернуті відповідачем позивачу, незважаючи на її вимоги.

Доводи апеляційної скарги про те, що за будинком рахується заборгованість інших мешканців, і лише після погашення цієї заборгованості ТОВ «ЖЕО» зможе розрахуватись з позивачкою є безпідставними, оскільки відносини відповідача з іншими власниками квартир у будинку не можуть позбавляти позивачку на повернення коштів відповідно до п. 26 Правил надання послуги з управління багатоквартирним будинком, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 05 вересня 2018 року № 712.

Аргументи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не вказав з яких коштів ТОВ «ЖЕО» має бути погашена заборгованість також не заслуговують на увагу, оскільки відповідач може виконати обов`язок у добровільному порядку, або ж у порядку примусового виконання судового рішення шляхом стягнення коштів з рахунків юридичної особи.

Повторне викладення позивачем в апеляційній скарзі обставин, на які він посилався в позові, не становить передбачені законом підстави для скасування законного і обґрунтованого рішення суду першої інстанції та відхиляється апеляційним судом.

Наведення позивачем в апеляційній скарзі змісту норм матеріального права, без конкретизації, яким чином, на думку позивача, судом першої інстанції було неправильно застосовано або не застосовано ці норми, є необґрунтованими доводами, які не можуть бути прийняті апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на доказах та законі, зводяться до незгоди з судовим рішенням І не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відтак, під час апеляційного перегляду не знайшли свого підтвердження, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення, ухваленого судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК У країни, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, відмінності, як існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судовий збір слід залишити за відповідачем.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 квітня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції компенсувати залишити за Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлово-експлуатаційне об`єднання».

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: С. Г. Копаничук

судді: Т. О. Денишенко

С. К. Медвецький