Постанова

Іменем України

28 грудня 2023 року

провадження №22-ц/824/15342/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 26 травня 2023 року

в складі судді Сердинського В. С.

у цивільній справі №754/17077/20 Броварського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до Оснач Світлани Анатоліївни

про стягнення попередньої оплати за договором

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Оснач С. А. про стягнення 15 000 грн попередньої оплати за договором про надання правничої допомоги від 02.02.2020 №18/2020.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на не виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору про надання правничої допомоги.

Позивач зазначала, що 02 лютого 2020 року між нею як клієнтом та адвокатом Оснач С. А. було укладено договір про надання правничої допомоги №18/2020, відповідно до умов якого відповідач як адвокат прийняла на себе зобов`язання за грошову винагороду надати позивачу правову допомогу з представлення інтересів в суді з питання визнання права власності на частину майна (пункт 1.1. Договору).

Пунктом 1.2. Договору закріплено положення, що правова допомога адвоката полягає у представництві (захисті) прав та інтересів клієнта в будь-яких державних органах влади, місцевого самоврядування, громадських, господарських та інших підприємствах, органах, установах (у тому числі банківських), організаціях, незалежно від їх організаційної структури, підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі в суді першої інстанції в рамках цивільного провадження (як сторони та учасника, з усіма правами та повноваженнями представництва інтересів клієнта), в органах прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, інших правоохоронних органах, державної виконавчої служби, податкових органів, експертних установах, як в Україні так і за і межами в інших державах відповідно до чинного законодавства відповідної країни тощо.

Сторони узгодили, що з метою виконання вказаного договору клієнт надає адвокату наступні повноваження: представляти інтереси клієнта з будь-яких питань, що стосуватимуться прав та інтересів; вести справи клієнта (в якості представника, захисника) в усіх судових установах, з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, скаржнику, третій особі, з правом подання, пред?явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмету позову, укладання мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, знайомитися з матеріалами судових справ, робити з них виписки, знімати копії, запитувати і отримувати копії судових рішень, інших документів і матеріалів, запитувати і дізнаватися про дату, час, місце проведення судових засідань і вчинення процесуальних дій, отримувати інші процесуальні повідомлення, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, давати усні і письмові пояснення в процесі судового розгляду, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають у ході судового провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників судового розгляду, заключати та підписувати мирову угоду, заявляти відводи у випадках, передбачених процесуальним законом, оскаржувати дії (бездіяльність) суддів, голів та працівників судів, підписувати за клієнта документи і матеріали та користуватися з цією метою іншими правами, наданими чинним законодавством України (пункт 1.4. Договору).

Крім цього, у пунктах 1.6., 1.8., 1.9. Договору сторони закріпили, що обмежень повноважень за даним правочином у адвоката немає. Адвокат приймає на себе обов`язки представляти і захищати права і законні інтереси клієнта згідно з умовами цього Договору та відповідно до статті 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» має право вчиняти будь-які дії, не заборонені законом, іншими нормативно-правовими та нормативними актами, правилами адвокатської етики, які необхідні для належного виконання Договору. При цьому, адвокат самостійно визначає спосіб та метод надання правової допомоги відповідно до діючого законодавства.

Розділом 2 вищезазначеного Договору визначено права та обов`язки сторін.

Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 02 лютого 2021 року. Після закінчення строку його дії він пролонгації не підлягає.

Звертала увагу на те, що укладений між сторонами договір не містить чітко визначеного переліку послуг, що надаються за даним договором, а також порядку приймання-передачі послуг, зокрема, шляхом підписання актів приймання-передачі послуг.

Разом з тим, пунктом 4.1. Договору позивачем та відповідачем було погоджено, що гонорар за надання правової допомоги складає 24 000 гривень.

Відтак, на виконання приписів даних положень правочину, в день укладання Договору позивачем було сплачено відповідачу частину гонорару - попередню оплату (аванс) у розмірі 15 000 гривень.

Зауважила, що положеннями пункту 2.1. Договору закріплено обов`язок адвоката усно інформувати клієнта про його законні права та обов`язки з розумною періодичністю, інформувати про хід та результати виконання доручення, своєчасно відповідати на запити клієнта про стан його справи.

Водночас, цей обов`язок адвоката тісно пов`язаний з правами клієнта, визначеними пунктом 2.4. Договору, відповідно до якого клієнт має право усно або за письмовою вимогою, направленою на адресу робочого місця адвоката, отримувати від останнього відомості про хід виконання доручення у порядку та на умовах, встановлених Договором.

Однак, відповідач жодного разу не виконала свій обов`язок, закріплений як умовами Договору, так і положеннями чинного законодавства України, а саме повідомити позивача про хід виконання доручення.

У свою чергу, позивач неодноразово намагалася зв`язатися з відповідачем та в усній формі дізнатися про хід виконання дій, складені процесуальні документи, стадію (етап), на якій (якому) перебуває відповідач щодо надання послуг (правничої допомоги) та належного виконання умов договору. Зазначене підтверджується скріншотами телефонних дзвінків та смс-повідомлень.

З огляду на нехтування відповідачем своїми професійними обов`язками та зважаючи на те, що адвокатом (відповідачем) протягом тривалого часу не вчинялось жодних дій, спрямованих на виконання договірних зобов`язань, позивач змушена була скористатись своїм правом на розірвання вищевказаного договору в односторонньому порядку.

Так, 01 липня 2020 року позивач звернулася до відповідача із відповідним повідомленням про розірвання договору про надання правничої допомоги №18/2020 від 02 лютого 2020 року та із проханням повернути сплачений авансовий платіж у розмірі 15 000 гривень.

У свою чергу, відповідач фактично надала згоду на розірвання вищеозначеного договору, надіславши на адресу позивача лист-відповідь за вих. №74/20 від 10 липня 2020 року разом з додатковою угодою №1 про дострокове розірвання договору про надання правничої допомоги.

Відтак, 10 липня 2020 року вказаний договір було розірвано.

Разом з тим, звернення про повернення попередньої оплати у сумі 15 000 гривень у зв`язку з неналежним виконанням (невиконанням) зобов`язань за договором було проігнороване відповідачем та кошти не було повернуто позивачу.

Поряд з цим, відповідачем було надано звіт від 10 липня 2020 року про начебто виконану нею роботу.

Так, у вказаному звіті відповідачем зазначено, що нею підготовлено проєкт позовної заяви, заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту, адвокатські запити тощо.

Проте, позивач вищевказаних документів взагалі не бачила. Крім того, на думку позивача, адвокат значно збільшила тривалість часу (годин), витрачених на виконану роботу.

Крім того, позивач вказувала на те, що відповідач вже неодноразово притягувалась до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх професійних обов`язків.

Також наголошувала на тому, що подальші неодноразові її звернення до відповідача з питань повернення вищевказаних коштів залишались без задоволення.

Посилаючись на викладене, позивач просила суд стягнути із відповідача -адвоката Оснач С. А. на її користь попередню оплату (аванс) за договором про надання правничої (правової допомоги) №18/2020 від 02 лютого 2020 року у розмірі 15 000 гривень, а також понесені судові витрати.

Відповідач не погоджуючись з доводами, викладеними у позовній заяві, направила до суду відзив на позовну заяву.

В обґрунтування заперечень на позовну заяву вказала, що внаслідок підписання договору, між сторонами виникли договірні правовідносини. В договорі сторони погодили розмір гонорару - 24 000 грн, строки оплати - в день підписання Договору, підстави для зміни розміру гонорару, умови розірвання договору та умови повернення гонорару. Умовами Договору не передбачалось порядок сплати шляхом внесення авансу чи попередньої оплати.

Вказала, що позивачем порушено умови договору та в день його підписання оплачено частину гонорару у розмірі 15000 грн. Незважаючи на порушення позивачем взятих на себе зобов`язань в частині повної оплати гонорару в день підписання Договору, остання протягом п`яти місяців з дня укладення Договору, користувалася послугами адвоката.

Постійно змінюючи свою позицію, позивачка не могла остаточно вирішити щодо наміру звернення до суду, збільшувала обсяг роботи для отримання правничої допомоги не тільки з предмету даного Договору, а й з інших своїх правових питань, надавала усні доручення про участь адвоката у переговорах з невідомими для неї особами, які мають «вплив» на співвласників квартири, зверталась з питань надання їй консультування щодо звернення до правоохоронних органів про вчинення кримінальних правопорушень. Дані повноваження не входили до предмету Договору. За цей час змінились співвласники нерухомого майна, відбулося вселення в частину квартири даних осіб. Відповідачем неодноразово надавались вмотивовані консультації щодо даних подій в присутності сина позивача, в присутності сестри позивача. Однак чіткого рішення щодо звернення до суду позивач не прийняла.

Відповідач стверджувала, що вона, як адвокат, не маючи жодного права використовувати свої повноваження всупереч інтересам клієнта, не маючи згоди та доручення клієнта на звернення до суду з позовом протягом досить великого проміжку часу з моменту укладення Договору, 01 липня 2020 року письмово звернулась до позивача з проханням підтвердити або спростувати бажання звернення до суду з вказаних в Договорі підстав.

02 липня 20220 року позивач направила відповідачу на мобільний додаток «Viber» заяву про розірвання договору з ініціативи Клієнта «в зв`язку зі зміною обставин та втратою актуальності питання».Також в даній заяві позивачка просила повернути авансовий внесок в розмірі 15000,00грн.

Зазначення позивачкою в заяві причину розірвання договору, спростовує доводи останньої викладені в позовній заяві щодо невиконання відповідачем умов договору.

10 липня 2020 року, на виконання умови Договору, Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність" було підготовлено позивачу звіт про виконану роботу, додаткову угоду №1 про дострокове розірвання Договору, які були направлені поштою з супровідним листом. Однак на адресу відповідача позивач протягом десяти днів, як то передбачено п. 6.1 Договору, не направила та і не передала оригінал додаткової угоди №1 від 10.07.2021 з власноручним підписом.

За наведених обставин відповідач доводила, що доручення вважається виконаним та підлягає оплаті згідно умов Договору, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Також відповідач додала, що посилання позивача на притягнення її до дисциплінарної відповідальності не відповідають дійсності, оскільки ухвалою Вищого адміністративного суду України від 02 березня 2016 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 09.04.2015 в адміністративній справі №361/9208/14-а скасовано, а постанову Броварського міськрайонного суду Київської області від 03.02.2015 залишено в силі, в якій зазначено, що Кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури Київської області не надано конкретних, беззаперечних, належних та допустимих доказів вчинення адвокатом Оснач С. А. дисциплінарного проступку, жодним чином не обґрунтовано підстави для застосування такого заходу дисциплінарного стягнення як позбавлення права на заняття адвокатською діяльністю з наступним виключенням даних про адвоката з Єдиного реєстру адвокатів України.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду позивач оскаржила його в апеляційному порядку.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було враховано, що договір про надання правової допомоги є договором доручення та різновидом договору про надання послуг. За умовами такого договору виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обов`язку та здійснити оплату за фактично надані послуги.

Позивач, вважаючи, що відповідач неналежним чином виконувала умови договору, звернулася до відповідача з проханням про розірвання договору, яке було задоволено шляхом надсилання листа-відповіді.

Вважала, що у зв`яку з розірванням договору вона має право вимагати повернення адвокатом попередньо отриманих коштів у розмірі 15000 грн.

За наведених обставин, скаржник вважає, що рішення суду першої інстанції має бути скасовано як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідачка подала відзив, в якому посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Сторони належним чином повідомлені про розгляд апеляційної скарги позивача на рішення суду від 26.03.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (а. с. 216-217).

В порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає в повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що позивачкою не доведено порушення її прав відповідачем.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком, виходячи з наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що причиною виникнення спору стало питання щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення з відповідача попередньої оплати за розірваним договором про надання правничої допомоги №18/2020 від 02 лютого 2020 року.

Відповідно до положень статті 59 Конституції України кожен має право на правову допомогу та вільно обирає захисника своїх прав. Для забезпечення такого права в судах та інших державних органах діє адвокатура.

Адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Загальні вимоги до змісту угоди про надання правової допомоги встановлені статтею 17 Правил адвокатської етики.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Не погодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

При цьому, в рішенні №147 від 15.11.2019 Рада адвокатів України звернула увагу, що розірвання договору про надання правової допомоги з ініціативи клієнта та/або особи, яка уклала договір в інтересах клієнта, не є показником незадовільної роботи адвоката (адвокатського бюро, адвокатського об`єднання).

Судом встановлено, що 02 лютого 2020 року ОСОБА_1 та адвокат Оснач С. А. уклали договір про надання правничої допомоги №18/2020, за умовами якого адвокат приймає на себе зобов`язання за грошову винагороду надавати правову допомогу клієнту з питання представництва інтересів клієнта у суді з питання визнання права власності на частину майна.

Відповідно до пункту 1.2. Договору правова допомога адвоката полягає у представництві (захисті) прав та інтересів клієнта в будь-яких державних органах влади, місцевого самоврядування, громадських, господарських та інших підприємствах, органах, установах (у тому числі банківських), організаціях, незалежно від їх організаційної структури, підпорядкування, форм власності та галузевої належності, в тому числі в суді першої інстанції в рамках цивільного провадження (як сторони та учасника, з усіма правами та повноваженнями представництва інтересів клієнта), в органах прокуратури, Міністерства внутрішніх справ України, Служби безпеки України, інших правоохоронних органах, державної виконавчої служби, податкових органів, експертних установах, як в Україні так і за і межами в інших державах відповідно до чинного законодавства відповідної країни тощо.

Згідно з пунктом 1.4. Договору з метою виконання Договору клієнт надає адвокату наступні повноваження: представляти інтереси клієнта з будь-яких питань, що стосуватимуться прав та інтересів; вести справи клієнта (в якості представника, захисника) в усіх судових установах, з усіма правами, які надано законом позивачу, відповідачу, скаржнику, третій особі, з правом подання, пред?явлення позову, повної або часткової відмови від позовних вимог, визнання повністю або частково позову, зміни підстав або предмету позову, укладання мирової угоди, оскарження рішення суду, подачі виконавчого листа до стягнення, знайомитися з матеріалами судових справ, робити з них виписки, знімати копії, запитувати і отримувати копії судових рішень, інших документів і матеріалів, запитувати і дізнаватися про дату, час, місце проведення судових засідань і вчинення процесуальних дій, отримувати інші процесуальні повідомлення, подавати додаткові матеріали, заявляти клопотання, давати усні і письмові пояснення в процесі судового розгляду, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають у ході судового провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заперечувати проти клопотань, доводів та міркувань інших учасників судового розгляду, заключати та підписувати мирову угоду, заявляти відводи у випадках, передбачених процесуальним законом, оскаржувати дії (бездіяльність) суддів, голів та працівників судів, підписувати за клієнта документи і матеріали та користуватися з цією метою іншими правами, наданими чинним законодавством України.

Пунктом 4.1. Договору передбачено, що гонорар адвоката є формою винагороди адвоката за надання правової допомоги клієнту та складає 24 000 гривень 00 копійок.

У пункті 4.3. Договору зазначено, що клієнт сплачує гонорар у день підписання договору.

Пунктом 4.5. Договору встановлено, що у випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи клієнта адвокат не повертає раніше отримані від клієнта грошові кошти на оплату роботи адвоката та відшкодовані фактичні витрати, що були необхідні для виконання договору.

Відповідно до пункту 3.1. Договору договір набирає чинності з моменту його підписання, термін дії цього договору до 02 лютого 2021 року. Після закінчення строку дії договору він пролонгації не підлягає.

При вирішенні спору судом надано належну оцінку змісту звернення відповідача від 01 липня 2020 року, що було адресовано позивачу. У зазначеному зверненні (листі) відповідач - адвокат Оснач С. А. пропонувала позивачу прийняти остаточне рішення про звернення з позовом до суду. Зміст листа засвідчує, що відповідно до пункту 4.3. договору про надання правничої допомоги №18/2020 від 02 лютого 2020 року, укладеного між адвокатом Оснач С. А. та Григор`євою О. В., останньою не було сплачено повну вартість послуг адвоката, яка є фіксованим гонораром та становить 24 000 гривень 00 копійок.

01 липня 2020 року ОСОБА_1 через застосунок «Viber» звернулася до відповідача - адвоката Оснач С. А. із заявою про розірвання договору з ініціативи Клієнта про надання правничої допомоги №18/2020 від 02 лютого 2020 року «в зв`язку зі зміною обставин та втратою актуальності питання» та повернення авансованого внеску в розмірі 15 000 гривень 00 копійок (а. с. 96).

У відповідь на вказану заяву адвокат Оснач С. А. направила лист від 10 липня 2020 року №74/20 про укладання додаткової угоди №1 до договору №18/2020 для підтвердження розірвання договору з ініціативи позивача.

Також із вказаним листом від 10 липня 2020 року №74/20 відповідачем позивачу було направлено для підписання проєкт додаткової угоди №1 про дострокове розірвання договору про надання правничої допомоги №18/2020 від 02 лютого 2020 року та звіт про виконану роботу від 10 липня 2020 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що сторони, підписавши 02 лютого 2020 року договір про надання правничої допомоги №18/2020, у пункті 4.5. договору погодили, що у випадку дострокового розірвання даного договору з ініціативи клієнта адвокат не повертає раніше отримані від клієнта грошові кошти на оплату роботи адвоката та відшкодовані фактичні витрати, що були необхідні для виконання договору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказала, що 01 липня 2020 року, позивач, коректно зазначаючи про відсутність намірів на подальшу співпрацю та повідомлення про дострокове розірвання договору, звернулася до відповідача із відповідним повідомленням про розірвання договору і проханням повернути сплачений авансовий платіж.

Таким чином, позивачем визнано факт, що дострокове розірвання договору відбулося з ініціативи клієнта.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач надала свою згоду на розірвання договору.

Згідно з ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України, за згодою сторін допускається зміна або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, згідно з ч. 2 ст. 653 Цивільного кодексу України, в разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Відповідно до ч. 3 ст. 510 ЦК України, якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Згідно з ч. 2 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.

Тобто загальний припис цивільного законодавства щодо семиденного терміну повернення коштів у разі розірвання договору застосовується за умови, що сторони у договорі не погодили такого порядку.

На звернення позивача щодо повернення попередньо отриманих коштів у розмірі 15 000 грн відповідач надала звіт від 10 липня 2020 року про виконану нею роботу.

Позивач помилково вважає, що за відсутності заперечень щодо виконаної роботи, вона має право на повернення частини сплаченого гонорару, оскільки відповідно до п. 6.1 Договору позивач мала право протягом 10 днів після отримання звіту про виконання доручень надіслати вмотивовані заперечення у прийняття виконаного доручення.

Колегія суддів звертає увагу, що свої заперечення на звіт про виконану роботу від 10 липня 2020 року, складений адвокатом Оснач С. А., Григор`єва О. В. склала 09 жовтня 2020 року, які у свою чергу, були надіслані відповідачу 10 жовтня 2020 року та 23 жовтня 2020 року.

Враховуючи, що у Договорі сторони погодили порядок та умови повернення сплачених за договором коштів у разі його розірвання, та за обставин, коли з матеріалів справи вбачається, що протягом 10 днів після відправлення відповідачкою звіту про виконання доручень позивач не надіслала вмотивовані заперечення у прийнятті виконаного доручення, то колегія суддів погоджується з висновком суду, що доручення вважається виконаним та підлягає оплаті згідно умов Договору.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду є необґрунтованими.

Суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено у відповідності до норм матеріального та процесуального права, а тому підстави до його скасування з мотивів викладених у апеляційній скарзі відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська