ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

секретаря судових засідань Омельчук С.А.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в м. Фастові Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

09.08.2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи вимоги тим, що 19.05.2020 року в м. Києві відповідачем ОСОБА_2 було укладено розписку, за якою він взяв в борг у позивача ОСОБА_1 10 000,00 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ на момент подачі позову 365 686,00 гривень. Відповідно до умов розписки ОСОБА_2 зобов`язувався повернути вказані кошти до 01.09.2020 року. Однак, 02.09.2020 року грошові кошти ОСОБА_2 не повернув.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованістьза договором позики від 19.05.2020 року в розмірі365 686,00 гривень (сума боргу), 186 957,16 грн. (інфляційне забезпечення), 31 729,60 грн. (штрафні санкції), а також судовий збір в розмірі 5 843,73 гривень.

31 серпня 2023 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судове засідання позивач не з`явився, електронною поштою на адресу суду направив заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений вчасно та належним чиномшляхом направлення копії ухвали з матеріалами позовної заяви за зареєстрованим місцем його проживання та шляхом оголошення на офіційному веб-сайті Судова влада України про його виклик до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог, встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З матеріалів справи вбачається, що 19 травня 2020 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір позики, згідно з яким ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10 000,00 доларів США, що еквівалентно згідно курсу НБУ на момент подачі позову 365 686,00 гривень, а останній зобов`язався повернути кошти до 01.09.2020 року /а.с.7/.

Як вбачається зі змісту розписки, (а.с.7) на забезпечення виконання зобов`язань за договором позики ОСОБА_2 (відповідач) в заставу передав (залишив) автотранспортний засіб автомобіль Ауді А6 № STC 529.

Підставою позову стало те, що Позичальник ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав, грошові кошти в строк до 01.09. 2020 року не повернув.

Станом на 04.08.2023 року заборгованість ОСОБА_2 за розпискою складала 365 686 гривень (сума боргу) + 186 957,16 (інфляційне збільшення) + 31 729,60 гривень (штрафні санкції), а всього 584 372,76 гривень.

Оригінал розписки судом не оглянуто, інших відомостей про транспортний засіб, який відповідач передав позивачу в заставу до повернення ним коштів, матеріали справи не містять.

Інформація про вирішення спору в порядку досудового врегулювання шляхом направлення відповідачу вимоги про повернення коштів, позивачем суду не надана.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст..1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В силу застави, згідно зі статтею 572 ЦК України, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Частинами першою та сьомою статті 20 Закону України «Про заставу» передбачено, що заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

Звернення стягнення на предмет застави відповідно до статті 590 ЦК України здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, положеннями якої передбачено такий спосіб звернення стягнення на предмет застави як передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання в порядку, встановленому цим Законом.

Враховуючи вище наведене є підстави для висновку про те, що актами цивільного законодавства України надано право сторонам договору самим обирати спосіб та порядок врегулювання спірних питань щодо виконання умов договору, зокрема заставодержатель має право на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, у тому числі і передачі рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов`язання.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 6 березня 2013 року у справі за № 6-10цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.

Суд, аналізуючи докази надані стороною позивача, був позбавлений можливості оглянути оригінал розписки, а також у зв`язку з неявкою відповідача, неможливо встановити в повному обсязі зміст реального правочину, що був вчинений сторонами по справі, враховуючи, що « в борг» відповідач залишив кредитодавцю автомобіль.

При цьому, варто зазначити, що для забезпечення виконання зобов`язання за договором позики сторони могли б укласти договори застави або іпотеки.

Відповідну постанову по справі № 369/1366/16-ц Верховний Суд прийняв 7.02.2019.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своїми правовими характеристиками договір позики є реальною, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

В даному випадку, судом встановлено, що із змісту розписки не вбачається отримання відповідачем від позивача грошових коштів саме у борг. Постанова КЦС ВС від 22.08.2019 у справі №369/3340/16-ц.

ВС наголосив, що у разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

З метою забезпечення правильного застосування норм закону, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики виходячи з ст. 1046, 1047 ЦК України, дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Таким чином, у даній справі суд не має можливості встановити справжню правову природу правовідносин між сторонами за розпискою, а також дійсність та достовірність договору позики з урахуванням ст. 203, 215 ЦК України, а факт отримання грошей не підтверджений належними доказами у справі, а тому дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 4, 10-13, 76-81, 258-265 ЦПК України, ст. 1046, 1047, 203, 215, 526, 572, 590 ЦК України, Постановою КЦС ВС від 22.08.2019 у справі №369/3340/16-ц, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 29.12.2023.

Суддя Л.М.Ковалевська