Провадження № 2-з/201/230/2023
УХВАЛА

про забезпечення позову

29 грудня 2023 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши заявувиконувача обов`язків керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про забезпечення позову по цивільній справі за позовом виконувача обов`язків керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (третя особа - ОСОБА_3 ) про витребування нерухомого майна на користь територіальної громади міста, визнання недійсним договору іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

28.12.2023 до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява виконувача обов`язків керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (третя особа - ОСОБА_3 ) про витребування нерухомого майна на користь територіальної громади міста, визнання недійсним договору іпотеки.

Разом із позовною заявою прокурором подана заява про забезпечення позову, на обґрунтування якої зазначено, що 02.11.2020 державним реєстратором Виконавчого комітету Межиріцької сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області Зайцевим Антоном Вадимовичем за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житлову квартиру загальною площею 65,6 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.10.2003, укладеного з ОСОБА_4 та посвідченого на Товарній біржі «Катеринославська» за №Н3-521.

Відповідно до умов укладеного договору, вказаний договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації.

Державну реєстрацію права власності проведено за заявою ОСОБА_3 від 02.11.2020 №42296510.

Відповідно до п.1 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 16.10.2003, квартира належить ОСОБА_4 на підставі договору міни, посвідченого третьою державною нотаріальною конторою міста Дніпропетровська від 03.10.1989 по реєстру №3-2556 15.10.1989, реєстраційний номер 2754.

В електронній реєстраційній справі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, наявний лист КП «ДМБТІ» ДМР № 12903 від 02.11.2020 у відповідь на запит громадянина ОСОБА_3 від 29.10.2020 (вх. КП «ДМБТІ» ДМР №15/08538) про надання інформації щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №Н3-521, посвідченого на Товарній біржі «Катеринославська» від 16.10.2003, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу №152 за реєстровим №26.

Проте, відповідно до листа Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради №3/12-5049 від 12.05.2023, за архівними даними приватизаційних справ департаменту, відсутня інформація щодо передачі у власність громадянам шляхом приватизації квартири АДРЕСА_2 .

За інформацією Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради №5848 від 13.06.2023, станом на 31.12.2012, державна реєстрація права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 КП «ДМБТІ» ДМР не проводилась.

Житловий будинок по АДРЕСА_3 , в який увійшла квартира АДРЕСА_4 , балансовою належністю зареєстрований за Місцевою радою на підставі рішення виконавчого комітету від 24.04.1990 №438, про що видане реєстраційне посвідчення від 08.06.1990 та зроблено запис в реєстрову книгу №21 за реєстровим №1063.

Інформаційна довідка за вихідним №12903 від 02.11.2020 щодо запиту громадянина ОСОБА_3 на об`єкт нерухомості, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 не надавалась, відповідно запит №15/08538 щодо даного майна до КП «ДМБТІ» ДМР не надходив.

Враховуючи вищевикладене, договір купівлі-продажу №НЗ521, посвідчений на Товарній біржі «Катеринославська» 16.10.2003, КП «ДМБТІ» ДМР не реєструвався.

Більш того, відповідно до листа генерального директора Товарної біржи «Катеринославська» ОСОБА_5 , договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 від 16.10.2003 №НЗ-521, на товарній біржі не укладався та не реєструвався. Підпис генерального директора біржи ОСОБА_6 на договорі не є справжнім; бланк, на якому оформлений договір, не є бланком біржи; зміст договору не відповідає встановленому на біржі для таких договорів змісту; реєстраційний номер договору не відповідає нумерації, прийнятою на біржі для реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомого майна; адреса біржі, яка зазначена на бланку договору, не відповідає адресі біржі, за якою вона знаходилась на дату реєстрації договору.

Таким чином, договір купівлі-продажу нерухомого майна від 16.10.2003, який зазначено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно як підставу набуття ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно, на Товарній біржі не посвідчувався та бюро технічної інвентаризації не реєструвався, а отже, ОСОБА_3 не міг набути право власності на це майно, оскільки воно належить до комунальної власності територіальної громади міста Дніпра.

В подальшому, зареєструвавши 02.11.2020 за собою право власності на спірне нерухоме майно на підставі документів із ознаками фіктивності, ОСОБА_3 без відповідних на те правових підстав через 16 (шістнадцять) днів здійснив відчуження квартири на користь своєї дружини ОСОБА_1 , уклавши із нею договір дарування квартири від 18.11.2020, яку остання передала в іпотеку на підставі укладеного із ОСОБА_2 договору іпотеки від 02.12.2020 в забезпечення виконання зобов`язання згідно з договором позики в розмірі 571 000,00 грн.

Єдиним органом приватизації житла, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади міста Дніпра є департамент житлового господарства Дніпровської міської ради.

Таким чином, як встановлено з інформації, отриманої з Дніпровської міської ради, Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради, Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради та Товарної біржи «Катеринославська», органом приватизації рішень щодо відчуження вказаного вище комунального майна шляхом його приватизації не приймалось, реєстрація права приватної власності за будь-якою особою в реєстраційній книзі не проводилась та свідоцтво про право власності не видавалось, товарною біржою не посвідчувались та не реєструвались жодні договори по відчуженню спірної квартири, а отже у встановленому законодавством порядку із комунальної власності вона не вибувала та право власності територіальної громади міста не припинялось.

Дані обставини у своїй сукупності свідчать, що спірне нерухоме майно є предметом незаконних дій, оскільки воно не перебувало у приватній власності, а первинна реєстрація в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 здійснена на підставі договору купівлі-продажу, що має ознаки фіктивності, а отже вказана реєстрація проведена незаконно без відповідних на те правових підстав.

За фактом шахрайства щодо майна комунальної власності територіальної громади м. Дніпра СВ ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000139 від 06.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час володільцем спірного нерухомого майна є відповідач ОСОБА_1 , яка без відповідних правових підстав володіє нерухомим майном, що поза волею дійсного власника вибуло із комунальної власності територіальної громади міста.

Таким чином, оскільки спірне нерухоме майно у встановленому законодавством порядку із комунальної власності не вибувало та право власності територіальної громади міста не припинялось, воно підлягає витребуванню на користь Дніпровської міської ради від останнього набувача ОСОБА_1 , яка є володільцем спірного майна на підставі безвідплатного договору, та є беззаперечною підставою для витребування у неї спірного майна, а отже ефективним способом захисту порушеного права у виниклих правовідносинах буде саме задоволення віндикаційного позову.

Крім того, оскільки спірна квартира стала предметом іпотечного договору від 02.12.2020, де іпотекодавцем виступила ОСОБА_1 та на сьогоднішній день до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відомості про обтяження стосовно спірної квартири на підставі даного іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , належним способом захисту прав, наряду з витребуванням майна, має бути визнання недійсним іпотечного договору, що укладений 02.12.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шауловою М.О. (зареєстровано в реєстрі за №6994).

Як вбачається з поверхневого плану житлового будинку АДРЕСА_5 , що міститься в інвентаризаційній справі КП «ДМБТІ» ДМР, житлова квартира АДРЕСА_6 загальною площею 38,8 кв.м та 9 (дев`яти) допоміжних загальною площею 24,0 кв.м.

Відповідно до технічної документації, складеної на замовлення ОСОБА_3 , та яка міститься в електронній реєстраційній справі Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,6 кв.м та житловою площею 38,8 кв.м, що розташована на 4 (четвертому) поверсі житлового будинку літ. А-9 складається з: коридору площею 7,3 кв.м, кладової площею 1,4 кв.м, кухні площею 8,7 кв.м, житлової кімнати площею 17,3 кв.м, житлової кімнати площею 10,3 кв.м, житлової кімнати площею 11,2 кв.м, коридора площею 3,4 кв.м, ванни площе. 2,6 кв.м, туалету площею 1,0 кв.м, лоджії площею 2,4 кв.м.

Таким чином, проаналізувавши технічну документацію, надану ОСОБА_3 для проведення за собою в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, та поверхневий план з експлікацією будинку АДРЕСА_3 , отриманий окружною прокуратурою від Комунального підприємства «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, встановлено, що спірне нерухоме майно є комунальною квартирою АДРЕСА_7 .

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час володільцем спірного нерухомого майна є ОСОБА_1 , яка володіє нерухомим майном, що поза волею дійсного власника вибуло із комунальної власності територіальної громади міста Дніпра.

Із врахуванням вищевикладеного, беручи до уваги, що у встановленому законодавством порядку із комунальної власності спірне нерухоме майно не вибувало та право власності територіальної громади міста не припинялось, воно підлягає витребуванню від останнього набувача в порядку ст. 388 ЦК України, а договір іпотеки має бути визнано недійсним.

Якщо під час розгляду справи, спірне нерухоме майно буде відчужено на користь третіх осіб, захист інтересів територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради, за якими звернувся із позовом прокурор не буде ефективним, а порушені права на об`єкт нерухомого майна житлового фонду міста не будуть поновлені.

Набуття речових прав на спірне нерухоме майно відбулось шляхом використання документів із ознаками фіктивності, що вказує на свідоме вчинення особою дій, спрямованих на перешкоджання самій можливості оформлення речових прав на зазначене нерухоме майно за територіальною громадою міста Дніпра у особі Дніпровської міської ради.

В умовах вільного володіння ОСОБА_1 має достатні можливості для розпорядження спірним об`єктом нерухомості, а саме квартирою АДРЕСА_2 , в тому числі шляхом подальшого укладення правочинів, спрямованих на відчуження майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову прокурора.

Враховуючи викладене та очевидність порушення інтересів позивача, з метою ефективного захисту інтересів територіальної громади міста у даному судовому процесі необхідним є вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та заборони вчинення реєстраційних дій щодо вказаного майна, пов`язаних із зміною, припиненням та набуттям речових прав.

Такі заходи забезпечення позову не несуть загрози завдання збитків відповідачам та є співмірним до заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, просив накласти арешт на нерухоме майно, що є предметом позову, а саме квартиру АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101); заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта тощо.

Ознайомившись із заявою, розглянувши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України заява про забезпечення позову подається до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо.

Згідно зі ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 153 ЦПК України суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову, може викликати особу, яка подала заяву про забезпечення позову, для надання пояснень або додаткових доказів, що підтверджують необхідність забезпечення позову, або для з`ясування питань, пов`язаних із зустрічним забезпеченням. У виняткових випадках, коли наданих заявником пояснень та доказів недостатньо для розгляду заяви про забезпечення позову, суд може призначити її розгляд у судовому засіданні з викликом сторін.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Положеннями ст. 150 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується: зокрема: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

За змістом ст. 151 ЦПК України забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування, чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, захід забезпечення позову, який належить застосовувати, з обґрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати заявленим вимогам, тобто повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, бути співмірними заявленим вимогам, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 своєї постанови від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Встановлено судом з матеріалів справи, що виконувач обов`язків керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради звернувся із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (третя особа - ОСОБА_3 ) про витребування нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 на користь територіальної громади міста, визнання недійсним договору іпотеки, на підставі якого ця квартира передана в іпотеку одному з відповідачів.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2023 відкрито провадження у справі.

В обґрунтування позову позивач вказує, що квартира вибула із незаконного володіння Дніпровської міської ради. Кінцевий власник - ОСОБА_1 має достатні можливості для розпорядження спірним об`єктом нерухомості, в тому числі шляхом подальшого укладення правочинів, спрямованих на відчуження майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на теперішній час володільцем спірного нерухомого майна є відповідач ОСОБА_1 , яка без відповідних правових підстав володіє нерухомим майном, що поза волею дійсного власника вибуло із комунальної власності територіальної громади міста.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що між сторонами виник спір з приводу визнання нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_3 , існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, враховуючи розумність, співмірність, обґрунтованість і обсяг вимог позивачки з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає, що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог шляхом заборони державним реєстраторам та/або будь-яким іншим реєстраторам речових прав на нерухоме майно здійснювати будь-які дії щодо внесення (виключення, припинення) записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно, а також заборонити будь-яким особам вчиняти правочини щодо відчуження, передання в іпотеку, оренду, вносити зміни вже до укладених правочинів, а також вчиняти інші дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна (спірної квартири).

Такий вид забезпечення позову є співмірним заявленим позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін, не порушує речове право володіння особи майном, оскільки мета забезпечення позову - це негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачам.

Цивільній процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено виконання рішення при задоволенні позову. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав та законних інтересів. При цьому ухвалою про забезпечення позову не може вирішуватися спір по суті.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Процесуальний порядок арешту майна полягає у виявленні майна, його опису, опечатуванні та передачі його на зберігання.

Заявником не обґрунтовано необхідність обрання саме арешту, як виду забезпечення позову, оскільки застосування заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на спірне майно може призвести до негативних незворотних наслідків для власника цього майна.

Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.

Перевіривши матеріали справи і заяву про забезпечення позову та оцінивши надані докази, а також, враховуючи, що заява подана з додержанням вимог статті 151 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заходи забезпечення позову у вигляді заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження будь-яким способом майна, яке належить відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб є видом забезпечення позову, передбаченими ст. 150 ЦПК України і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття таких заходів не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовані лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи, з урахуванням чого суд вважає можливим задовольнити заяву про забезпечення позову, шляхом заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 149, 150, 151, 153, 260, 353 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву виконувача обов`язків керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради про забезпечення позову по цивільній справі за позовом виконувача обов`язків керівника Центральної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави в особі Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (третя особа - ОСОБА_3 ) про витребування нерухомого майна на користь територіальної громади міста, визнання недійсним договору іпотеки задовольнити частково.

Заборонити ОСОБА_1 та будь-яким іншим особам, у тому числі суб`єктам державної реєстрації прав (державним реєстраторам, приватним та державним нотаріусам) вчиняти будь-які дії пов`язані з державною реєстрацією речових прав щодо квартири АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 101), у тому числі шляхом укладення договорів купівлі-продажу, дарування, міни, про задоволення вимог іпотекодержателя, передачі в оренду, поділу об`єкта.

В задоволенні іншої частини вимог відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження, але може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

В залежності від результатів вирішення спору по суті, ухвала про вжиття заходів забезпечення позову діє у строки, встановлені ч.ч. 7-10 ст. 158 ЦПК України.

Копії ухвали надіслати сторонам для відома та для виконання відповідним органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими чи службовими особами, в тому числі щодо внесення записів до відповідних реєстрів.

Строк пред`явлення ухвали до виконання, як виконавчого листа, три роки.

Адреси сторін:

Позивач:

Центральна окружна прокуратура міста Дніпра (ЄДРПОУ , м. Дніпро, вул. Архітектора Олега Петрова, буд. 23).

Відповідачі:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_8 );

ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_9 ).

Третя особа:

ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_8 ).

Суддя О.С. Наумова