Номер провадження: 22-ц/813/3263/23
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
04.07.2023 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання Мокана В.В.
учасники справи:
відповідач - ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Одеської міської ради, Відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Київський районний суд м. Одеси від 21 червня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Гниличенко М.В., в м. Одеса,
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання дитини разом з батьком, треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Служба у справах дітей Одеської міської ради, Відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради,
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини разом з батьком, в обґрунтування якого зазначив, що з 27 квітня 2007 року по 25 грудня 2015 року перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З лютого 2021 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 та повністю знаходиться на його утриманні.
Позивач зазначає, що відповідач створила нову сім`ю, постійно проживає за межами України, дитина проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні, для дитини створені належні умови для проживання та навчання.
Позивач просив суд визначити місце проживання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Короткий зміст рішень суду
Київський районний суд м. Одеси рішенням від 21 червня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання дитини разом з батьком задовольнив.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції, у відповідності до ст. 12 Конвенції з прав дитини, врахував думку дитини, висловлену під час судового засідання у присутності представника Служби у справах дітей Одеської міської ради, відповідно до якої ОСОБА_3 висловив бажання постійно проживати в Україні разом із батьком, де йому створені усі належні умови для проживання та навчання.
Доводи відповідача щодо необхідності залишення позовних вимог без розгляду, відповідно до ст. 44 ЦПК України, суд першої інстанції відхилив з огляду на не встановлення обставин, які б свідчили про зловживання позивачем своїми процесуальними правами у відповідності до ч. 3 ст. 44 ЦПК України або відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір.
Також судом першої інстанції, як доказ недобросовісності та незаконності дій відповідача враховано факт намагання 29 травня 2022 року, без згоди батька та бажання дитини, вивезти малолітнього сина за межі України на територію Республіки Польща.
Крім того, суд першої інстанції зазначив, що між сторонами дійсно існує спір з приводу встановлення місця проживання дитини, а не надання органом опіки та піклування висновку про доцільність визначення місця проживання дитини не свідчить про те, що між сторонами відсутній спір, наявність нотаріально посвідченого договору щодо проживання дитини разом із позивачем також не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у даній справі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визначення місця проживання дитини разом з батьком залишити без розгляду, провадження у справі закрити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з висновками суду першої інстанції, та зазначає, що предмет спору на час подачі позовної заяви між сторонами був відсутній, оскільки між сторонами укладено, нотаріально посвідчений, договір щодо проживання та виховання дитини. Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач не посилався на невиконання або порушення відповідачем укладеного між сторонами договору та взагалі не повідомив суд про його укладення, чим, на думку скаржника, позивач зловживає своїми процесуальними правами. Також, посилається на те, що клопотання про залишення позову без розгляду не розглянуто судом першої інстанції під час розгляду справи. Посилання позивача на наявність у провадженні суду справи № 947/5258/21 та події, яка сталась 29.05.2022 року, відповідач вважає необґрунтованим оскільки вказані обставини не мають відношення до розгляду цієї справи.
Також скаржник вважає ухвали Київського районного суду м. Одеси від 08.06.2022 року та 10.06.2022 року такими, що постановлені без належної оцінки обставин справи.
(2) Позиція інших учасників справи
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.07.2022 року у вказаній справі визначено склад колегії суддів: Колесніков Г.Я. головуючий суддя, судді: Сєвєрова Є.С., Вадовська Л.М.
Одеський апеляційний суд ухвалою від 04.08.2022 року відкрив апеляційне провадження за вказаною апеляційною скаргою та ухвалою від 02.09.2022 року призначив справу до розгляду.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.06.2023 року в цій справі визначено головуючим суддю Коновалову В.А.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.08.2022 року роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву не надходило.
Копію апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження у справі представник позивача отримала 13.10.2022 року, що підтверджується розпискою.
Позивач та його представник, відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Позивач про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у відповідності до ч. 5 ст. 130 ЦПК України.
Представнику позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 судова повістка надіслана на електронну пошту, зазначену у заявах, наданих Одеському апеляційному суду, та отримана останнім 16.05.2023 року, що підтверджується довідкою.
Відповідач судову повістку отримала в особистому кабінеті підсистеми (модуля) ЄСІТС Електронний суд 11.05.2023 року, що підтверджується довідкою.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити.
Служба у справах дітей Одеської міської ради судову повістку отримала в особистому кабінеті підсистеми (модуля) Електронний суд 11.05.2023 року, що підтверджується довідкою. Відділ опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради судову повістку отримав 16.05.2023 року, шляхом направлення на електронну пошту, що підтверджується довідкою. Від третіх осіб пояснень не надходило.
ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, враховуючи думку дитини, вважав, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 відповідає інтересам дитини, яка висловила свою згоду на таке проживання, а позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначаються нею самою.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Судом встановлено, що 27.04.2007 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (до шлюбу ОСОБА_6 ) уклали шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 200.
За час шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , батьками в якому вказані сторони по справі.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.12.2015 року у справі № 521/18677/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду, а саме з 19.11.2015 року до досягнення сином ОСОБА_3 , повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

19.02.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , громадянин Республіки Польща, уклали шлюб, який зареєстровано Малиновським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 211, свідоцтво серії НОМЕР_2 від 19.02.2021 року.

У зв`язку з вказаними обставинами відповідачка ОСОБА_2 виїхала за межі України до Республіки Польща, де проживає разом з чоловіком та його двома малолітніми доньками.

Судом встановлено, що малолітня дитина ОСОБА_8 з лютого 2021 року постійно проживає та зареєстрований разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

30.08.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір про місце проживання та виховання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Пашичевою Г.Л., відповідно до умов якого батьки домовились про місце проживання дитини та про порядок здійснення батьківських прав матір`ю, яка мешкатиме окремо від дитини.

Відповідно до п.п. 2.2., 2.3 договору мати зобов`язується приймати спільну і рівну за обсягом з батьком участь у забезпеченні життя дитини та її вихованні. Батько гарантує матері вільно відвідувати і спілкуватися з дитиною, а також брати рівну участь у її вихованні та розвитку.

Пунктом п. 3.1. договору передбачено, що батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, контактних телефонів, та будь-які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за цим договором. Виїзд дитини за кордон можливий тільки за наявності письмової згоди обох батьків.

В пункті п. 4.3. договору зазначено, що по досягненні дитиною десятирічного віку, - місце проживання дитини буде визначено з урахуванням бажання самої дитини.

По досягненню дитиною чотирнадцятирічного віку, - місце проживання дитини буде визначено бажанням самої дитини (п. 4.4. договору).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем в галузі програмування, має стабільний дохід, за місцем проживання характеризується позитивно, на наркологічному або психіатричному обліку не знаходиться, до кримінальної відповідальності не притягувався, має на праві власності житло.

Згідно Акту про фактичне проживання малолітнього ОСОБА_9 від 21.04.2021 року у квартирі дитина займає окрему кімнату, площею 22,7 кв.м. Вказана кімната обладнана усім необхідним для життя, навчання, розвитку та відпочинку дитини ліжко, письмовий стіл, шафи для книг та для одягу, полки для іграшок, спортивний інвентар, канцелярія, іграшки. Дитина забезпечена комп`ютером та планшетом, необхідними для навчання. В присутності батька малолітній ОСОБА_10 пояснив, що проживає разом з батьком, мати проживає у Польщі.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 12.06.2021 року, складеному Службою у справах дітей Малиновського територіального відділу Одеської міської ради, проведено обстеження умов проживання дитини ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що квартира затишна, з ремонтом, чисто, прибрано, мебльована. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови окрема кімната, обладнана в сучасному стилі, ліжко, шафа, канцелярія та одяг в повному обсязі. Дитина мешкає з батьком, відносини доброзичливі, батько в повному обсязі виконує свої батьківські обов`язки.

Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосується її особисто, а також питань сім`ї. Дитина яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Врахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов`язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Під час розгляду справи судом першої інстанції у присутності представника Служби у справах дітей Одеської міської ради Адамович Л.А. з`ясовано думку малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , стосовно визначення місця проживання разом з батьком.

Судом першої інстанції надано оцінку доводам відповідача з приводу зловживання процесуальними правами позивачем, зазначивши, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про зловживання позивачем своїми процесуальними правами у відповідності до ч. 3 ст. 44 ЦПК України або відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір.

Суд першої інстанції взявши до уваги, як доказ недобросовісності та незаконності дій відповідача ОСОБА_2 , факт намагання 29.05.2022 року, без згоди батька та бажання дитини, вивезти малолітнього сина ОСОБА_3 за межі України на територію Республіки Польща зазначив, що відповідачем не вирішено для себе остаточно питання місця проживання сина, не зважаючи на думку та бажання сина проживати в Україні разом з батьком, незважаючи на укладення договору про місце проживання та виховання дитини від 30.08.2021 року разом з батьком, відповідач не дотримується положень договору п. 3.1., яким батьки зобов`язуються належним чином виконувати взяті на себе зобов`язання, а також своєчасно повідомляти один одного про зміну свого місця проживання, контактних телефонів, та будь-які інші обставини, що мають суттєве значення для своєчасного виконання своїх зобов`язань за цим договором. Виїзд дитини за кордон можливий тільки за наявності письмової згоди обох батьків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з батьком ОСОБА_1 відповідатиме інтересам дитини, яка висловила свою згоду на таке проживання, а позивач має можливість створити дитині належні умови для виховання та розвитку.

Висновки суду відповідають вимогам закону, на які посилався суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що на між сторонами відсутній спір з приводу місця проживання дитини, сторони добровільно його урегулювали, уклавши 30.08.2021 року договір про визначення місця проживання та виховання дитини, який нотаріально посвідчено не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції надав належну оцінку вказаним обставинам, та обґрунтовано зазначив, що відповідачем не вирішено для себе остаточно питання місця проживання сина, не зважаючи на думку та бажання сина проживати в Україні разом з батьком, незважаючи на укладення договору про місце проживання та виховання дитини від 30.08.2021 року разом з батьком, відповідач не дотримується положень договору.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому потрібно надавати сутнісного, а не формального значення.

Предметом спору є об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить постановити певне судове рішення.

З урахуванням викладеного неіснування (відсутність) предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно, і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, сформульованого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19), прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у разі припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) зазначила, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України є можливим, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції відповідного судового рішення.

Згідно даних Єдиного державного реєстру судовий рішень постановою Одеського апеляційного суду від 18.05.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третьої особи ОСОБА_2 , за участю Служби у справах дітей Одеської міської ради про визнання протиправним та скасування розпорядження встановлено, що укладений 30 серпня 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 договір про місце проживання та виховання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , згідно якого місце проживання дитини батьки визначили місце проживання батька, а саме: АДРЕСА_1 , наразі сторонами відповідно до його умов не виконується.

Зазначені обставини свідчать про те, що наявність нотаріально посвідченого договору щодо проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 разом із батьком ОСОБА_1 не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач у позовній заяві не посилався на порушення ОСОБА_2 умов договору, як і не зазначав про сам договір, а суд першої інстанції надав оцінку цим обставинам, не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

У відзиві на позовну заяву відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зокрема посилається на те, що сторони здійснили досудове врегулювання спору шляхом підписання 31 серпня 2021 року договору про визначення місця проживання дитини та порядок її виховання. Одночасно звернувшись із клопотанням про визнання дій позивача з приводу приховування від суду інформації про наявність договору про визначення місця проживання дитини та порядок її виховання, зловживанням своїми процесуальними правами та застосування до ОСОБА_1 заходів процесуального примусу у вигляді залишення позову без розгляду.

Ураховуючи викладені обставини, суд першої інстанції у відповідності до положень ст.ст. 263, 264 ЦПК України, обґрунтовано надав належну оцінку обставинам на які посилався відповідач під час розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зокрема необґрунтовану відмову у задоволенні заяви відповідачки про відвід судді Гниличенко М.В. не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2022 року ОСОБА_2 подана заява про відвід судді Гниличенко М.В., вмотивована тим, що їй стало відомо про існування домовленості про позитивний результат по справі на користь позивача, що перешкоджає справедливому, об`єктивному та неупередженому розгляду справи.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або необ`єктивності судді.

Наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

ЦПК України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, проте визначає, що такі підстави повинні бути обґрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2022 року у складі судді Гниличенко М.В. визнано заяву ОСОБА_2 про відвід головуючого судді Гниличенко М.В. необґрунтованою. Заяву про відвід передано до канцелярії суду для визначення в порядку ч. 1 ст. 33 ЦПК України судді, який буде вирішувати питання про відвід судді Гниличенко М.В.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 червня 2022 року у складі судді Кириленко О.М. у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про відвід судді Гниличенко М.В. від участі у розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.

Колегія суддів погоджується із тим, що підстави для відводу судді Гниличенко М.В. відсутні, оскільки викладені в заяві доводи стосуються лише припущень щодо неупередженості головуючого по справі.

Будь-яких доказів, які б підтверджували пряму чи опосередковану заінтересованість судді в результаті розгляду даної справи або наявність обставин, які викликають сумніви у її неупередженості при розгляді даної справи матеріали справи не містять.

Оскільки наявність обставин, передбачених статтею 36 ЦПК України як підстав для відводу судді Гниличенко М.В. не встановлено, правильним є висновок про відсутність підстав для задоволення заяви про відвід судді.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі не наведено ніяких нових обставин та не надано нових доказів, що давали б апеляційному суду підстави для проведення переоцінки обставин та доказів, зроблених судом першої інстанції у своєму рішенні.

Щодо суті апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 21 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 липня 2023 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова