Справа № 331/1287/21
Провадження № 2/331/35/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» липня 2023 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:

Головуючого судді Антоненко М.В.

при секретарі Байрамовій Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживача банківських послуг та припинення зобов`язань, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) звернулось до суду з позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (місце знаходження: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100), треті особи: ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про захист прав споживача банківських послуг та припинення зобов`язань.

Позов обґрунтовано тим, що 05 вересня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в іпотеку було надано нерухоме майно : двокімнатну квартиру, загальною площею 52,65 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 03.12.2019 юридичну особу АТ «УКРСОЦБАНК», яке було правонаступником АКБСР «УКРСОЦБАНК», припинено, про що в ЄДРПОУ внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи. Правонаступником АКБСР «УКРСОЦБАНК» є АТ «Альфа-Банк».

Згідно з п. 6.3 іпотечного договору, дія договору припиняється з інших підстав, передбачених чинним законодавством України, зокрема, Законом України «Про іпотеку». Абз. 3 ч. 1 ст. 17 вказаного Закону передбачено, що іпотека припиняється у разі набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. 13.03.2019 через державного реєстратора Ільющенкова С.О. виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області іпотекодержатель АТ «УКРСОЦБАНК» зареєструвало право власності на предмет іпотеки, тобто набув право власності на нього. Проте, після набуття права власності на предмет іпотеки до Державного реєстру іпотек не було внесено запису про припинення іпотеки і до цього часу в цьому реєстрі міститься відповідний запис про іпотеку. Окрім того, посилається на закінчення строку дії договору іпотеки.

З наведених підстав просив визнати припиненою іпотеку, встановлену іпотечним договором №06П192-1 від 05.09.2006 р, укладеним між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та АКБСР «УКРСОЦБАНК», та визнати припиненим вказаний іпотечний договір, стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою суду від 18.03.2021 відкрито провадження у вказаній справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 18.05.2022 року підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

12 серпня 2022 року Загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК».

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, що викладені у позові.

Представник відповідача АТ «Сенс Банк» Ременюк Т.О. проти позову заперечувала з підстав, визначених у відзиві та додаткових поясненнях.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 05 вересня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір кредиту № 06П192-К, відповідно до якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 27 000 доларів США, зі сплатою 13 процентів річних.

Задля забезпечення даного кредитного договору, 05 вересня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 ОСОБА_2 укладено договір поруки № 06П192-П/1 та договір поруки № 06П192-П/2.

05 вересня 2006 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором в іпотеку було надано нерухоме майно : двокімнатну квартиру, загальною площею 52,65 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 4.6 іпотечного договору передбачено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: на підставі рішення суду; або на підставі виконавчого напису нотаріуса; або шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленомустаттею 38 Закону України «Про іпотеку»; або шляхом організації іпотекодержателем продажу предмета іпотеки через укладення договору купівлі-продажу між Іпотекодавцем та відповідним Покупцем в порядку, встановленомустаттею 6 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати».

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших Реєстрів державниим реєстратором Ільющенковим С. О. Виконавчий комітет Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, було здійснено державну реєстрацію права власності на кімнату АДРЕСА_2 за АТ «Укрсоцбанк» 13.03.2019 року в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленомустаттею 37 Закону України «Про іпотеку», що також передбачено п. 4.6 іпотечного договору № 189М/06/1і від 09.10.2006.

15.10.2019 за передавальним актом АТ «АЛЬФА-БАНК» передані майно, права та обов`язки АТ «УКРСОЦБАНК.

Вважаючи, що іпотекодержатель неправомірно звернув стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, у 2019 Позивач звернулася до суду із позовом до АТ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого єАТ «АЛЬФА-БАНК», Державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області про визнання незаконним і скасування рішення державного реєстратора, скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 22.09.2020 року (справа № 331/2804/19) у справі за позовом ОСОБА_1 ,, ОСОБА_3 до державного реєстратора Широківської сільської ради Ільющенкова С.О.,, АТ «Альфа-Банк» про скасування рішення державного реєстратора було задоволено позовні вимоги та скасовано реєстрацію права власності за Банком. Як вбачається з Витягу з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на дату судового розгляду відновлено право власності на предмет Іпотеки за Позивачем, про що внесено відповідні відомості до реєстру прав власності на нерухоме майно, відновлено записи про іпотеку.

Вказаним рішеннями суду було відновлено становище, яке існувало до моменту задоволення вимог кредитора шляхом позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому відсутні підстави вважати, що обов`язок боржника відсутній повністю.

Окрім того, рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 14 листопада 2018 року у справі № 331/7253/16-ц, яке змінено Постановою Верховного Суду від 10.06.2020 року стягнуто заборгованість за кредитним договором з позичальника за договором.

У відповідності до норм частини першої, третьої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Цивільним процесуальним кодексом України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, які мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга ст. 78 ЦПК України). За положеннями статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною сьомою статті 81 ЦПК України.

За приписами частини першої статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Позивачем на протязі судового розгляду доказів виконання судового рішення не надано.

Суди дійшли висновку, що Банк набув право власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку із порушенням вимог чинного законодавства, через що відповідне рішення державного реєстратора про реєстрацію за Банком права власності на предмет іпотеки визнано незаконним і скасовано, право власності Банку на предмет іпотеки припинено, право власності за Позивачем відновлено.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Положеннями ст. ст. 526,527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно зі частинами 1, 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Загальні умови припинення господарських зобов`язань визначені в статті 202 Господарського кодексу України, відповідно до якої господарське зобов`язання припиняється: виконанням, проведеним належним чином; зарахуванням зустрічної однорідної вимоги або страхового зобов`язання; у разі поєднання управненої та зобов`язаної сторін в одній особі; за згодою сторін; через неможливість виконання та в інших випадках, передбачених цим Кодексом або іншими законами. Господарське зобов`язання припиняється також у разі його розірвання або визнання недійсним за рішенням суду. До відносин щодо припинення господарських зобов`язань застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов`язань визначені в статтях 599-601, 604-609 Цивільного кодексу України, відповідно до яких зобов`язання припиняється: виконанням проведеним належним чином; переданням відступного; зарахуванням; за домовленістю сторін; прощенням боргу; поєднанням боржника і кредитора в одній особі; неможливістю його виконання; смертю фізичної особи та ліквідацією юридичної особи.

Зважаючи нате, що судовими рішеннями скасовано вчинений державним реєстратором запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності АТ «УКРСОЦБАНК» на предмет іпотеки, припинено право власності Банку на іпотечне майно та поновлено право власності іпотекодавця на нього, посилання Позивача про те, що іпотека припинилася з підстав набуття Банком права власності на предмет іпотеки, є такими, що не відповідають фактичним обстави нам справи і вимогам закону.

Відповідно до статті 129-1Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Зважаючи на те, що судовими рішеннями, які набрали законної сили і є обов`язковими до виконання, скасовано право власності Банку на предмет іпотеки і відновлено відповідне право іпотекодавця, кредитні зобов`язання боржником не виконані, підстави для визнання іпотеки припиненою за ч.1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» відсутні.

Судом враховано також висновок Касаційного цивільного суду від 01.06.2023 року у справі за № 335/5868/21: «Установивши, що судовими рішеннями, які набрали законної сили і є обов`язковими до виконання, скасовано право власності банку на предмет іпотеки і відновлено відповідне право іпотекодавця, водночас кредитні зобов`язання боржником не виконані, суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок, що підстав для визнання іпотеки припиненою за частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» немає. Невнесення в Єдиний державний реєстр актуальних відомостей про речові права на предмет іпотеки не скасовує чинність судових рішень і не припиняє іпотеку».

Щодо підстав позову в частині припинення іпотеки, зважаючи на закінчення дії договору, суд звертає увагу на наступне.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Згідно з частиною першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга зазначеної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відтак закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Виходячи з вищевикладеного, підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про захист прав споживача банківських послуг та припинення зобов`язань - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко