РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 листопада 2023 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
судді Єфіменко Н.В.,
за участі секретаря Лущан В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за довогором позики,
ОСОБА_1 (далі: позивач) звернувся до суду з позовом, направленим поштою, до ОСОБА_2 (далі: відповідач), про стягнення боргу за договорами позики у сумі 250000 грн., а також судових витрат. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 06.01.2020 передав у борг колишній дружині відповідачу грошові кошти у сумі 250000 грн., а остання зобов`язалася повернути борг у строк до 05.05.2020, що підтверджується укладеним між сторонами договором позики у виді розписки. Однак, свої зобов`язання за договором позики відповідач не виконала та в установлений договором строк грошові кошти не повернула. Прохання позивача повернути борг відповідач ігнорує.
До судового засідання, належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду сторони не з`явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за своєю відсутністю ту у разі неявки відповідача в судове засідання ухвалення заочного рішення, відповідач причину неявки не повідомила.
Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Клопотань про відкладення від учасників справи не надходило, підстав передбачених ст. 223 ЦПК України для відкладено справи судом не встановлено.
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Зважаючи на повторну неявку відповідача до судового засідання, відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини:
06.01.2020 року між сторонами укладений договір позики, за умовами якого ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти у розмірі 250000 гривень, які зобов`язалася повернути в строк до 05 травня 2020 року, про що сторонами складена розписка. Вказана розписка складена російською мовою та прізвища сторін в ній зазначені як « ОСОБА_3 ».
В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо повернення відповідачем грошових коштів за вказаним договором позики.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Як зазначив Верховний Суд в постанові від 08 липня 2019 року по справі № 524/4946/16-ц, договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.
Судом встановлено, що між сторонами існують договірні правовідносини з позики на підставі боргової розписки від 12 листопада 2018 року. Дійсність даного договору не викликає сумніву. Договором позики від 06.01.2020 встановлений строк виконання зобов`язання - до 05.05.2020.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦПК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Главою 50 ЦК України передбачений перелік підстав припинення зобов`язань, у тому числі виконання зобов`язання, проведеного належним чином.
Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
Жодних доказів на підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позики від 06.01.2020, в тому числі розписок або квитанцій про грошові перекази коштів, відповідач в ході судового розгляду не надала.
Суду не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання, відповідно до ст. 617 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 3 ст. 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених речовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківських рахунок.
В ході судового розгляду судом не встановлено наявність у відповідача будь-яких перешкод для повернення суми боргу за договором позики, а також щодо відмови позивачем прийняти виконання зобов`язання за договором позики.
Отже, у зв`язку з відсутністю доказів виконання відповідачем грошового зобов`язання за договором позики від 06.01.2020, суд задовольняє позовні вимоги про стягнення з відповідача суми грошового зобов`язання за зазначеним договором у повному обсязі.
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 908 гривень..
Керуючись статями 2, 4, 5, 12, 76,141, 164, 206,263-265, 280-283 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу за довогором позики, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики від 06 січня 2020 року у розмірі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) гривень та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 14.11.2023р.

Суддя Н.В. Єфіменко