Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №606/1535/22

29 червня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: представника позивача, адвоката - Бочан М.І.,

представників органу опіки та піклування

Микулинецької селищної ради

Тернопільського району

Тернопільської області - Лишак О.І., Ліпніцкої О.І.,

розглянувши в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

07.09.2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на користь малолітнього сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. 00 коп., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 992 грн. 40 коп.

В провадження судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області Грещука Р.П. матеріали вказаної цивільної справи надійшли 28.10.2022 року.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, однак подала до суду письмову заяву, в якій вона просить розглянути дану справу за її відсутності, зазначивши, що поданий позов підтримує в повному обсязі і наполягає на його задоволенні, а також не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

В свою чергу, представник позивача в судовому засіданні вимоги ОСОБА_1 також підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити в повному обсязі. Крім того зазначила, що не заперечує щодо заочного розгляду даної справи.

Представники органу опіки та піклування Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в ході розгляду справи по суті підтримали поданий до суду висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вважаючи, що таке позбавлення не буде відповідати інтересам дитини.

В судове засідання 28.06.2023 року останні не прибули, натомість надіслали на адресу суду письмові судові дебати, в яких просили завершувати розгляд даної без їх участі, і вирішити позов за наявними у справі доказами, із урахуванням інтересів дитини.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся заздалегідь та належним чином рекомендованою кореспонденцією.

Крім того, про час і місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином, у відповідності до ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України, з опублікуванням якого особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки відповідач не повідомив, заяви про слухання справи у його відсутність на адресу суду не надходило.

Враховуючи наведене, зі згоди представника позивача, згідно ухвали від 29.06.2023 року про розгляд вказаної справи в порядку заочного розгляду, суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст.280-281 ЦПК України.

Вислухавши пояснення представника позивача, представників органу опіки та піклування, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти.

У відповідності до положень вказаної Конвенції, ЗУ «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.06 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…».

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Разом з тим, суд констатує, що як визначено ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 ст.77 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а ч.2 цієї статті визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Зі змісту ч.2 ст.78 ЦПК України вбачається, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В той же час ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.

Враховуючи положення п.8 ст.7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Судом встановлено, що з 01.08.2013 року по 21.12.2016 року позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , який згідно рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 21.12.2016 року між ними було розірвано (а.с.11, 16-17).

За час спільного подружнього життя у сторін по даній справі народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12). Проте, ще навесні 2015 року, шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично були припинені, оскільки останній залишив будинок батьків позивача, де вони разом проживали під час її вагітності.

Як зазначає в позовній заяві позивач, відповідач всього один раз навідав її з новонародженим сином у пологовому будинку, а на урочисту виписку не з`явився та не виявив бажання забрати свого сина із пологового будинку разом з нею, а також не прибув на Таїнство Хрещення свого сина, хоча знав про нього.

На підтвердження своїх позовних вимог позивач посилається на те, що ще з внутрішньоутробного розвитку сина, відповідач абсолютно утратив інтерес як до сімейного життя, так і до їхньої дитини.

Вказує, що в перші місяці життя дитини вони підтримували зв`язок виключно у телефонному режимі. Коли син ОСОБА_5 підріс і почав ходити, ОСОБА_2 декілька разів навідав дитину, і вона сподівалась на те, що такі зустрічі батька з сином стануть регулярними і частішими, проте цього відбулось.

Також зазначає, що коли син почав говорити, вона телефонувала до відповідача та здійснювала відеовиклики, щоб син побачив батька хоча б на екрані телефону, однак такі її спроби, на думку позивача, не викликали у відповідача батьківський інстинкт, не спрацювали.

Таким чином, позивач стверджує, що відвідини відповідачем їхнього сина протягом усіх семи років, які вони проживають окремо, носили одноразовий характер і вважає, що такі поодинокі візити лише травмували сина ОСОБА_5 .

Позивач запевняє, що вона не здійснювала і не здійснює жодних перешкод у спілкуванні, вихованні, добровільному матеріальному забезпеченні чи виборі освіти батьком для сина, а навпаки розповідала дитині про його батька ОСОБА_2 , показуючи сину фотографії останнього.

Протягом довготривалого періоду часу відповідач маючи номер телефону узагалі не виходить на зв`язок ні з нею, ні з їхнім сином ОСОБА_5 .

Також позивач вказує на те, що ОСОБА_2 не проявив ніякої турботи про сина від початку збройної агресії рф проти України, тобто впродовж такого важкого періоду, а тому вона впевнена, що зміна поведінки відповідача стосовно свого сина у кращу сторону неможлива.

16.08.2022 року малолітньому сину виповнилося сім років, які вони зустріли з родичами в Україні, проте відповідач аналогічно навіть не зателефонував, щоб привітати свою дитину з днем народження, і тому на її думку ОСОБА_2 самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків.

Вважає, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина ОСОБА_5 , вихованням дитини ОСОБА_2 не займається, матеріально не забезпечує, малолітня дитина проживає з нею і повністю перебуває на її утриманні.

На думку позивача, дії відповідача є винними, оскільки він свідомо, без жодних поважних причин і перешкод не спілкується, не навідується, не проявляє ніякої батьківської турботи про власного сина, його виховання і навчання, духовний розвиток, не сприяє його самоусвідомленню, матеріально не забезпечує дитину. Водночас ОСОБА_2 наділений усіма немайновими та майновими правами щодо дитини, що на переконання позивача, суперечить інтересам дитини, в зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 слід позбавити батьківських прав відносно малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає, що ОСОБА_2 сплачував визначені йому рішенням Теребовлянського районного суду від 18.09.2015 року аліменти, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на утримання ОСОБА_5 - нерегулярно, а саме раз у пів року погашав заборгованість з їх сплати, від яких вона в подальшому взагалі відмовилась. Добровільної матеріальної допомоги після цього ОСОБА_2 сину ОСОБА_5 не надавав і жодного разу не проявив наміру у наданні будь-яких матеріальних благ для їхнього сина.

В зв`язку з цим, позивач просить стягнути з відповідача аліменти на користь малолітнього сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. 00 коп., але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини.

Разом з тим, як з`ясовано в ході розгляду даної справи, 23.11.2022 року комісією з питань захисту прав дитини Микулинецької селищної ради було проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де проживають ОСОБА_1 разом із сином ОСОБА_5 , своєю матір`ю ОСОБА_6 та батьком ОСОБА_7 . Власниками будинку є батьки позивача.

Будинок складається з 4 кімнат, кухні, санвузла та коридору, тобто умови проживання відмінні. Кімнати просторі, затишні, умебльовані меблями нового зразка. Наявні продукти харчування. Дитина має окреме спальне місце, забезпечений одягом, взуттям, іграшками, засобами гігієни у достатній кількості. На час обстеження усі члени сім`ї перебували за кордоном (Іспанія). Обстеження проводилося у присутності ОСОБА_8 , рідної сестри позивача ОСОБА_1 , яка на час відсутності родичів здійснює нагляд за будинком.

Дохід сім`ї - заробітна плата ОСОБА_1 , яка працює за кордоном вчителем інформатики та математики в українській школі у м.Мадрид Іспанія, а також має додатковий дохід, прибираючи в готелі. За час проживання на території села Дарахів письмових скарг та заяв не поступало. Зарекомендувала себе як зразкова громадянка, що втримувала добрі стосунки як у сім`ї, так і в спілкувані з сусідами. Займалася вихованням сина та працювала в Дарахівській ЗОШ І-ІІІ ступенів вчителем інформатики.

Батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . За час проживання в с.Стримба скарг від сусідів та жителів села на нього не надходило. Відомості про наявність шкідливих звичок даного громадянина у старостинському окрузі відсутні. Депутатом не є.

Відповідно до листа служби у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, ОСОБА_2 на даний час разом із другою дружиною та їх дочкою проживають закордоном, тому поспілкуватися з ним не вдалося. Однак ОСОБА_2 в телефонному режимі повідомив службу у справах дітей Микулинецької селищної ради про те, що заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 , 2015 року народження.

Відповідач ОСОБА_2 повідомив представнику органу опіки та піклування, що обов`язко знайде можливість вийти на зв`язок коли буде слухатися питання на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Микулинецької селищної ради 28.11.2022 року.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Микулинецької селищної ради, яке відбулося 28.11.2022 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були присутні за допомогою засобів телефонного відеозв`язку.

Мати зазначила, що приблизно три роки разом з сином ОСОБА_5 вони перебувають в Іспанії. ОСОБА_2 , тобто відповідач по справі, ніякої участі у вихованні сина не бере, однак надавав згоду на перетин кордону. Коли син хворів, вона зверталася по допомогу, але чоловік не допоміг, пояснюючи це тим, що в нього захворіла дочка від другого шлюбу. Після того як потрібна була ще одна згода ОСОБА_2 її не надав.

Позбавлення батьківських прав їй потрібне для процедурних (документальних) процедур в Іспанії. Чоловік ОСОБА_2 пояснив, що в той час перебував у Чехії та знав куди звернутися, щоб надати повторно таку згоду.

Щодо даного позову про позбавлення батьківських прав заперечує, аргументуючи це тим, що йому чинилися перешкоди в спілкуванні та зустрічах з сином, а з моменту виїзду дитини за кордон номер телефону був заблокований, і він не міг здійснювати дзвінків. ОСОБА_1 повідомила, що зараз зв`язок є, і якщо батько ОСОБА_2 хоче брати участь у житті ОСОБА_5 , то жодних заборон щодо спілкування вона не створює.

Викладені вище обставини підтверджуються дослідженим в судовому засіданні висновком органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щодо дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області за №491 від 09.12.2022 року, які долучено до матеріалів справи (а.с.102, 103-104).

Судова практика вказує, що обставина про те, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням, розвитком, станом здоров`я займається мати, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ЗУ «Про охорону дитинства»).

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки та виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, а тому дане питання вирішується після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей; доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері та інших конкретних обставин справи.

Як з`ясовано та зазначено вище, відповідач виїхав на тимчасові заробітки в Чехію, а мати, тобто позивач по справі з дитиною виїхала в Іспанію до родичів.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має грунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

У справі «Савіни проти України», визначено, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Таких обставин не встановлено (пункт 49).

Беручи до уваги вищенаведене, керуючись Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», практику Європейського суду з прав людини, розглянувши зібрані матеріали щодо умов проживання, утримання та виховання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , захищаючи права та інтереси неповнолітнього, взявши до уваги, що батько дитини ОСОБА_2 , 1987 року народження на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 18.11.2022 року, заперечив щодо позбавлення його батьківських прав, встановивши, що ОСОБА_2 не втратив інтересу до участі у вихованні дитини, має намір на відновлення відносин з ним, з`ясувавши позицію членів комісії, на підставі рішення комісії від 28.11.2022 року №42, спираючись на встановлені обставини та дбаючи про соціально-правовий захист дитини, орган опіки та піклування Микулинецької селищної ради вважає недоцільним позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , 1987 року народження, щодо дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Даючи оцінку вимозі позивача ОСОБА_1 про позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав та доказам, які сторона позивача наводить на її обгрунтування, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.3 СК України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Частиною 3 статті 4 СК України передбачено, що кожна особа має право на проживання в сім`ї.

Відповідно до положень ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Таким чином, судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Крім того, суд бере до уваги, що Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення у справі Мамчур проти України, № 10383/09, §100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

Відповідно до вимог ст.ст.150, 157 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно з ч.ч.2, 4 ст.155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК України (статті 164-167).

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст.164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. Відповідно до п.2 ч.1 цієї ж статті СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Згідно з ч.4 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів, зокрема щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч.5 ст.19 СК України).

Згідно з долученим до матеріалів справи висновком органу опіки та піклування, затвердженим рішенням виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області за №491 від 09.12.2022 року, встановлено, що комісія з питань захисту прав дитини Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, спираючись на встановлені обставини та дбаючи про соціально-правовий захист дитини, вважає за недоцільне позбавляти батьківських прав відповідача по даній справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вказаного пункту дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Суд враховує висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по відношенню до його малолітнього сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.

В той же час, судом перевірено, що відповідач не втратив інтересу до участі у вихованні своєї дитини, про що останній в телефонному режимі заявив під час засідання комісії з питань захисту прав дитини Микулинецької селищної ради 28.11.2022 року щодо вирішення питання про позбавлення його батьківських прав відносно його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На переконання суду, у матеріалах справи відсутні беззаперечні та достатні докази, які б свідчили про винну та свідому поведінку відповідача ОСОБА_2 щодо ухилення від участі у вихованні сина, про умисне і свідоме нехтування обов`язками батька, щодо виховання та утримання дитини.

З даного приводу суд констатує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

Як зазначено вище, у відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи даний спір, суд враховує вимоги ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Виходячи з того, що позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька, так і для дитини, а також те, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків суд, враховуючи встановлені обставини справи, висновок органу опіки і піклування, характер поведінки відповідача, який заперечував проти позбавлення його батьківських прав, його бажання брати участь у вихованні дитини, вважає, що у задоволенні позову, в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав слід відмовити.

Стосовно вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на користь малолітнього сина ОСОБА_5 , щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили та до повноліття дитини, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що згідно рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 18.09.2015 року ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти, у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на утримання дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 09.09.2015 року.

Копія вказаного рішення міститься в матеріалах справи (а.с.15).

В обгрунтування своїх вимог в цій частині, позивач посилається на те, що вона в подальшому відмовилась від отримання присуджених зазначеним вище рішенням суду аліментів, проте відповідних доказів, у розумінні ЦПК України, стороною позивача суду не представлено, зокрема заяви ОСОБА_1 про відмову від стягнення аліментів та постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, тощо.

Разом з тим суд зазначає, що як закріплено ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, які відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, про що і просить позивач у позовній заяві.

Проте, позивачем не заявлено вимогу про збільшення визначеного за рішенням суду від 18.09.2015 року розміру аліментів.

Виходячи із встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 обрано неналежний спосіб захисту своїх прав в частині стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини.

Враховуючи вищевикладене, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, визначеного ст.13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог і лише на підставі поданих ними доказів, суд приходить до наступного висновку.

З огляду на всі зазначені вище, повно та всебічно з`ясовані обставини, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що взадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, слід відмовити.

Крім того, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, у зв`язку із сплатою нею судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав, в порядку ст.141 ЦПК України - відсутні.

Також суд зазначає, що згідно п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, і відповідно ОСОБА_1 при зверненні до суду не сплачувала судовий збір за дану позовну вимогу.

Разом з тим, оскільки в подальшому судом відмовлено позивачу в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, з підстав, наведених вище, із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 на користь держави, в порядку ст.141 ЦПК України, слід стягнути 1073 грн. 60 коп. судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 7, 19, 150, 155, 157, 164, 165, 166, 192 СК України, постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.4, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 81, 89, 128, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 280-282, 289 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: служба у справах дітей Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , жительки АДРЕСА_1 на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

складено 07.07.2023 року.