ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

14 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/140/22

Головуючий у першій інстанції Меженнікова С. П.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/952/23

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді: Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Зеляк Ю.Г.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова

компанія Ріальто

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко Ігор Романович

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Меженнікової С.П. від 05 травня 2023 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ріальто про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ Фінансова компанія Ріальто про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 вказував, що 10.01.2022 року із застосунку Дія він дізнався, що приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області відкрито виконавче провадження №68004624 на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., від 14.12.2021 року №25381 про стягнення з нього на користь відповідача 10 614 грн. 14 коп. Позивач зазначав, що ні у застосунку Дія, ні в системі виконавчих проваджень, копії оскаржуваного виконавчого напису немає. Приватний виконавець на направив на адресу позивача жодної постанови, і позивач взагалі не знав про існування виконавчого провадження. За доводами позивача, нотаріального договору кредитування він ніколи і ні з ким не укладав, вказаний виконавчий напис вчинений всупереч вимогам закону, оскільки нотаріус взагалі не мав права вчиняти виконавчий напис за договором, оскільки нотаріусу не були, і не могли бути подані документи, передбачені законодавством, так як позивач ніколи не укладав кредитних угод із відповідачем. За наведених обставин, позивач просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №25381 від 14.12.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з позивача на користь ТОВ Фінансова компанія Ріальто 10 614 грн. 14 коп. Позивач також ставив питання про відшкодування на його користь з ТОВ Фінансова компанія Ріальто понесених судових витрат.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2023 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ Фінансова компанія Ріальто про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Судом скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.02.2022 року по цивільній справі №748/140/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ Фінансова компанія Ріальто про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а саме: скасовано зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 25381 від 14.12.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія Ріальто 10 614 грн.14 коп. заборгованості.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2023 року, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги заявленого позову у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 05.05.2023 року ухвалено судом із порушенням норм процесуального та матеріального права. В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що одночасно із поданням позову, він просив витребувати: від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. належним чином посвідчену копію виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року та копії документів, на підставі яких було вчинено даний виконавчий напис; у ТОВ Фінансова компанія Ріальто - копію виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року та копії документів, які були надані нотаріусу для вчинення даного виконавчого напису, а у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р. - копію виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року. Ухвалою суду першої інстанції від 02.02.2022 року клопотання позивача було задоволено, та витребувано вищевказані документи, проте, витребувані документи до суду не надходили. На виконання ухвали суду відповідач повідомив, що витребувані ухвалою суду документи не можуть бути надані, оскільки витребувані документи було надано приватному нотаріусу Сазоновій О.М., для вчинення виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року, та вони зберігаються в матеріалах нотаріальної справи у приватного нотаріуса Сазонової О.М., а оригінал виконавчого напису перебуває на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р. Ухвалою суду від 21.09.2022 позивачу було повідомлено про неможливість витребувати виконавчий напис та документи, що стали підставою для його вчинення, та зобов`язано позивача надати суду копію оскаржуваного ним виконавчого напису. При цьому, за доводами апелянта, судом першої інстанції не було вчинено жодних заходів процесуального примусу, з метою виконання ухвали суду третіми особами. Апелянт вказує, що відповідач також не надає ні копії оскаржуваного напису, ні копії договору, на підставі якого його було вчинено. Апелянт звертає увагу, що, як було зазначено ним у позовній заяві, ні в застосунку Дія, ні в системі виконавчих проваджень, копії оскаржуваного виконавчого напису немає. 17.10.2022 року позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду, на підставі п.9 ч.1 статті 257 ЦПК України, про що постановлено ухвалу судом першої інстанції від 17.10.2022 року, яка була в подальшому скасована постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.11.2022 року. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням від 05.05.2023 року відмовив у задоволенні позову з тих самих підстав, з яких було постановлено ухвалу суду про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, яка в подальшому була скасована судом апеляційної інстанції. Апелянт стверджує, що існування самого оскаржуваного виконавчого напису, не підтверджено належними доказами по справі, оскільки копія оспорюваного позивачем виконавчого напису відсутня у матеріалах даної справи. Разом з тим, дія оскаржуваного виконавчого напису здійснює безпосередній юридичний вплив на права позивача, оскільки на підставі виконавчого напису із позивача стягнуто кошти. За доводами апелянта, неналежна поведінка відповідача, який не надає копії необхідних для справи документів, та третіх осіб, явно направлена для створення штучних умов унеможливлення доказування існування виконавчого напису, який оскаржується позивачем. Доводи апеляційної скарги вказують, що позивач, виконуючи обов`язок доказування по справі, та реалізуючи свої процесуальні права, просив суд першої витребувати оспорюваний виконавчий напис, у зв`язку з чим позивач очікував виконання відповідних процесуальних рішень суду, якими забезпечується можливість встановлення дійсних обставин справи та її вирішення. За доводами апелянта, суд першої інстанції не проявив належної послідовності та не вчинив дії щодо виконання своїх процесуальних рішень, що унеможливило для позивача належне доказування позову.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач ТОВ Фінансова компанія Ріальто просить залишити рішення суду першої інстанції від 05.05.2023 року - без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у зв`язку із її безпідставністю, залишити без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду, в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Галкін В.Л. підтримав вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , представник відповідача ТОВ Фінансова компанія Ріальто, треті особи, належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явились. Від відповідача ТОВ Фінансова компанія Ріальто надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Як вбачається із матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р. від 24.12.2021 року було відкрито виконавче провадження №68004624 з примусового виконання виконавчого напису № 25381 від 14.12.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення заборгованості в розмірі 10 614 грн. 14 коп. з ОСОБА_1 на користь ТОВ СІРОКО ФІНАНС, стягувачем зазначено: ТОВ Фінансова компанія РІАЛЬТО (а.с.11).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р. від 08.01.2022 року було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який, як встановлено приватним виконавцем отримує дохід у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Згідно даної постанови, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис №25381 від 14.12.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія РІАЛЬТО заборгованості в сумі 10 614 грн.14 коп. (а.с.12).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 05.05.2023 року, відмовляючи у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції зазначив, що обов`язок доводити суду наявність спору з приводу наявності чи відсутності заборгованості за кредитним договором, покладено на боржника, який в даному випадку є позивачем по справі, водночас, контекстний аналіз норм права, що регулюють спірні правовідносини, свідчить, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними та стовідсотково підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Судом першої інстанції прийнято до уваги ту обставину, що позивач, звертаючись до суду з даною позовною заявою про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в тому числі, і з підстав його вчинення за відсутності обов`язкових документів, передбачених законом, не надав суду ні копії спірного виконавчого напису, ні відповідних доказів на підтвердження викладеного, обмежившись лише твердженнями в позові про незаконність спірного виконавчого напису. Суд першої інстанції зазначив, що позивач, як сторона виконавчого провадження №68004624, мав передбачене Законом України Про виконавче провадження право особисто ознайомлюватися з матеріалами виконавчого провадження та робити з них необхідні копії, а відтак, позивач мав можливість надати суду копії документів, які стали підставою для відкриття виконавчого провадження, зокрема, оскаржуваного виконавчого напису №25381, виданого 14.12.2021 року. За даних обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги відносно того, що висновок оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 05.05.2023 року про відмову у задоволенні вимог заявленого ОСОБА_1 позову не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, знайшли своє підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги апелянт зазначає, що одночасно із поданням позову, він просив витребувати: від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. належним чином посвідчену копію виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року та копії документів, на підставі яких було вчинено даний виконавчий напис; у ТОВ Фінансова компанія Ріальто - копію виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року та копії документів, які були надані нотаріусу для вчинення даного виконавчого напису, а у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р. - копію виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року. Ухвалою суду першої інстанції від 02.02.2022 року клопотання позивача було задоволено, та витребувано вищевказані документи, проте, витребувані документи до суду не надходили. На виконання ухвали суду відповідач повідомив, що витребувані ухвалою суду документи не можуть бути надані, оскільки витребувані документи було надано приватному нотаріусу Сазоновій О.М., для вчинення виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року, та вони зберігаються в матеріалах нотаріальної справи у приватного нотаріуса Сазонової О.М., а оригінал виконавчого напису перебуває на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р. Ухвалою суду від 21.09.2022 позивачу було повідомлено про неможливість витребувати виконавчий напис та документи, що стали підставою для його вчинення, та зобов`язано позивача надати суду копію оскаржуваного ним виконавчого напису. При цьому, за доводами апелянта, судом першої інстанції не було вчинено жодних заходів процесуального примусу, з метою виконання ухвали суду третіми особами. Апелянт вказує, що відповідач також не надає ні копії оскаржуваного напису, ні копії договору, на підставі якого його було вчинено. Апелянт звертає увагу, що, як було зазначено ним у позовній заяві, ні в застосунку Дія, ні в системі виконавчих проваджень, копії оскаржуваного виконавчого напису немає. 17.10.2022 року позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду, на підставі п.9 ч.1 статті 257 ЦПК України, про що постановлено ухвалу судом першої інстанції від 17.10.2022 року, яка була в подальшому скасована постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.11.2022 року. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням від 05.05.2023 року відмовив у задоволенні позову з тих самих підстав, з яких було постановлено ухвалу суду про залишення позову ОСОБА_1 без розгляду, яка в подальшому була скасована судом апеляційної інстанції. Апелянт стверджує, що існування самого оскаржуваного виконавчого напису, не підтверджено належними доказами по справі, оскільки копія оспорюваного позивачем виконавчого напису відсутня у матеріалах даної справи. Разом з тим, дія оскаржуваного виконавчого напису здійснює безпосередній юридичний вплив на права позивача, оскільки на підставі виконавчого напису із позивача стягнуто кошти. За доводами апелянта, неналежна поведінка відповідача, який не надає копії необхідних для справи документів, та третіх осіб, явно направлена для створення штучних умов унеможливлення доказування існування виконавчого напису, який оскаржується позивачем. Доводи апеляційної скарги вказують, що позивач, виконуючи обов`язок доказування по справі, та реалізуючи свої процесуальні права, просив суд першої витребувати оспорюваний виконавчий напис, у зв`язку з чим позивач очікував виконання відповідних процесуальних рішень суду, якими забезпечується можливість встановлення дійсних обставин справи та її вирішення. За доводами апелянта, суд першої інстанції не проявив належної послідовності та не вчинив дії щодо виконання своїх процесуальних рішень, що унеможливило для позивача належне доказування позову.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом Про нотаріат та іншими актами законодавства України (ч.1 статті 39 Закону Про нотаріат). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Згідно зі статтею 87 Закону України Про нотаріат, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України Про нотаріат визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів даної норми Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні правила та умови вчинення виконавчого напису визначені Порядком вчинення нотаріальних дій (пункти 1,3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому, цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі України Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, стаття 50 Закону України Про нотаріат передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм Верховний Суд у постанові від 06.05.2020 року у справі №320/7932/16-ц, провадження № 61-38989св18, дійшов наступних висновків.

…Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України Про нотаріат).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України Про нотаріат захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає у тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи у частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17.

Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України Про нотаріат у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити і зазначити у рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21.09.2021 року у справі №910/10374/17, провадження №12-5гс21).

Судом першої інстанції в ході судового розгляду даної справи було встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р. від 24.12.2021 року було відкрито виконавче провадження №68004624 з примусового виконання виконавчого напису № 25381 від 14.12.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення заборгованості в розмірі 10 614 грн. 14 коп. з ОСОБА_1 на користь ТОВ СІРОКО ФІНАНС, стягувачем зазначено: ТОВ Фінансова компанія РІАЛЬТО (а.с.11). Постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р. від 08.01.2022 року було звернуто стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 , який, як встановлено приватним виконавцем, отримує дохід у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ). Згідно даної постанови, приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис №25381 від 14.12.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Фінансова компанія РІАЛЬТО заборгованості в сумі 10 614 грн.14 коп. (а.с.12).

Приписами ч.1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись з позовом до ТОВ Фінансова компанія Ріальто про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, позивач зазначав, що ні в застосунку Дія, ні в системі виконавчих проваджень копії оскаржуваного виконавчого напису немає. Приватний виконавець на направив на адресу позивача жодної постанови, позивач взагалі не знав про існування виконавчого провадження.

У зв`язку із вищевикладеним, одночасно із подачею позову, позивач звернувся із клопотанням про витребування доказів (а.с.14-15), в якому просив витребувати від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. належним чином посвідчену копію виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року та копії документів, на підставі яких було вчинено даний виконавчий напис.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02.02.2022 року, дане клопотання позивача було задоволено. Крім того, вказаною ухвалою суд першої інстанції, із власної ініціативи, відповідно до ч.7 статті 81 ЦПК України, витребував у ТОВ Фінансова компанія Ріальто копію виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року та копії документів, які були надані нотаріусу для вчинення даного виконавчого напису, а у приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнко І.Р. - копію виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року.

Згідно рекомендованого поштового повідомлення, приватний нотаріус Сазонова О.М. копію даної ухвали суду першої інстанції отримала 09.02.2022 року (а.с.43), однак витребувані документи до суду не надходили. В подальшому, приватний нотаріус Сазонова О.М. судову кореспонденцію не отримувала, конверти поверталися неврученими, із відміткою Укрпошти адресат відсутній за вказаною адресою.

На виконання ухвали суду від 02.02.2022 року, ТОВ Фінансова компанія Ріальто повідомило (а.с.73), що витребувані ухвалою суду першоїінстанції документи не можуть бути надані, оскільки витребувані судом документи було надано приватному нотаріусу Сазоновій О.М., для вчинення виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року, та зберігаються в матеріалах нотаріальної справи у приватного нотаріуса Сазонової О.М., а оригінал виконавчого напису перебуває на примусовому виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Ніколаєнка І.Р.

Як вбачається із матеріалів справи, судова кореспонденція, адресована приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Ніколаєнку І.Р., поверталася до суду неврученою, із відміткою Укрпошти про відсутність адресата за вказаною адресою.

Ухвалою суду першої інстанції від 21.09.2022 року (а.с.80-81), позивача було повідомлено про неможливість витребувати виконавчий напис та документи, які стали підставою для його вчинення, від відповідача, та про неможливість вручення судової кореспонденції, і відповідно, витребування необхідних доказів у приватного нотаріуса Сазонової О.М. і приватного виконавця Ніколаєнка І.Р. При цьому, суд першої інстанції даною ухвалою витребував у позивача копію оскаржуваного ним виконавчого напису.

Враховуючи, що позивачем не було подано витребуваного судом доказу, позов ОСОБА_1 було залишено без розгляду, на підставі п.9 ч.1 статті 257 ЦПК України, про що постановлено 17.10.2022 року ухвалу суду (а.с.86-89), яка в подальшому була скасована постановою Чернігівського апеляційного суду від 22.11.2022 року (а.с.122-124). Після скасування ухвали суду від 17.10.2022 року, судом першої інстанції було продовжено розгляд даної справи, та 28.03.2023 року (а.с.151-152) ухвалою суду було витребувано із Київського державного нотаріального архіву матеріали нотаріальної справи щодо вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №25381, від 14.12.2021 року, про стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія РІАЛЬТО.

На виконання даної ухвали суду, Київським державним нотаріальним архівом, листом від 07.04.2023 року (а.с.159) було повідомлено про неможливість надання витребуваних доказів, оскільки приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. не передавала документи нотаріального діловодства та архіву на державне відповідальне архівне зберігання.

З метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, Чернігівським апеляційним судом було запропоновано ТОВ Фінансова компанія Ріальто, а також приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Сазоновій О.М. та приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Ніколаєнку І.Р. надати апеляційому суду в строк до 11.12.2023 року належним чином завірені копії документів, зокрема, первинних бухгалтерських документів, на підтвердження наявності у товариства договірних відносин з ОСОБА_1 , зокрема таких, які стали підставою для звернення ТОВ Фінансова компанія Ріальто до приватного нотаріуса Сазонової О.М. з метою вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 10 614 грн. 14 коп., в тому числі, документи на підтвердження безспірності заборгованості в зазначеному розмірі (а.с.213).

Проте, від відповідача, приватного нотаріуса Сазонової О.М. та приватного виконавця Ніколаєнка І.Р. відповіді на даний запит суду не надійшло.

Разом з тим, позивачем на підтвердження вимог заявленого позову було надано копії матеріалів виконавчого провадження №68004624, відкритого на підставі виконавчого напису, виданого приватним нотаріусом Сазоновою О.М. за №25381 від 14.12.2021 року (а.с.220, зворот-231), з яких беззаперечно вбачається існування та реалізація оспорюваного позивачем виконавчого напису №25381 від 14.12.2021 року. Відповідач звертався до приватного виконавця Ніколаєнка І.Р. із заявою про примусове виконання оспорюваного виконавчого напису (а.с.221, зворот), та згідно з інформацією про виконавче провадження (а.с.223, зворот-224), виконавче провадження № 68004624 було закінчено, у зв`язку із повним фактичним виконанням вимог виконавчого документу, що також підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 21.01.2022 року (а.с.225). Як вбачається із матеріалів справи (а.с.222-223), наказом Міністерства юстиції України від 12.09.2022 року №3832/5, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 24.04.2009 року за №7322 на ім`я ОСОБА_2 , було анульовано (а.с. 222-223).

Відповідно до положень ч.1, ч.2, ч.3 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно приписів ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Приймаючи до уваги вищенаведене, враховуючи досліджені судом матеріали справи, відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості ОСОБА_1 перед відповідачем, зазначений у виконавчому написі за №25381 від 14.12.2021 року, є безспірним, що є достатньою правовою підставою для визнання даного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач належних та достатніх доказів у розумінні приписів статей: 77,80 ЦПК України на спростування заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, суду не надав.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05.05.2023 року, підлягає скасуванню. При цьому, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову по суті вимог заявленого ОСОБА_1 позову, якою задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ Фінансова компанія Ріальто про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №25381 від 14.12.2021 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., про стягнення з позивача на користь ТОВ Фінансова компанія Ріальто заборгованості в розмірі 10 614 грн. 14 коп.

Відповідно до приписів статті 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, з відповідача ТОВ Фінансова компанія Ріальто необхідно стягнути на користь позивача ОСОБА_1 документально підтверджені (а.с.1,27) понесені ним по справі судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції в розмірі 1 488 грн. 60 коп.

Керуючись статтями: 141, 367, 368, 374; п.1, п.4 ч.1, ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 05 травня 2023 року, скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ріальто про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 25381 від 14 грудня 2021 року, виданий приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ріальто заборгованості в розмірі 10 614 грн. 14 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Ріальто на користь ОСОБА_1 1 488 (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) грн. 60 коп., в рахунок відшкодування понесених судових витрат по сплаті судового збору в суді першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: