Справа № 495/2145/23
№ провадження 2/495/1739/2023
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

29 червня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Мельник Ю.В.,

справа №495/2145/23,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження у м. Білгород - Дністровському Одеської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

03 березня 2023 року позивач ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди, неодноразово збільшуючи свої позовні вимоги, остаточно просить суд стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 108 000 грн; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 26038 грн 36 коп; три відсотки річних у розмірі 1562 грн 30 коп; інфляційні втрати у розмірі 4 273 грн 43 коп; стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 108 000 грн; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 26038 грн 36 коп; три відсотки річних у розмірі 1562 грн 30 коп; інфляційні втрати у розмірі 4 273 грн 43 коп; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати, пов`язані з наданням правової правничої допомоги у розмірі 12000 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої вимоги обґрунтовують тим, що 30 липня 2021 року водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Galant", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Т-1643 між населеними пунктами с. Пшеничне та с. Благодатне, у напрямку с. Пшеничне Білгород - Дністровського району Одеської області, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 .

Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_5 загинув на місці пригоди.

Цивільно - правова відповідальність водія автомобіля марки «Mitsubishi Galant", державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо - транспортної пригоди застрахованою не була.

31 липня 2021 року за фактом вказаної дорожньо - транспортної пригоди ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001111 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, страховик у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з п.п. а) п.41.1 ст. 41 Закону МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, водій якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 цього Закону та майну, яке знаходилось в такому транспортному засобі.

Відповідно до частини 2 статті 27 Закону страховик здійснює відшкодування школи заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до Розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання сфері ринків фінансових послуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 09 квітня 2019 року, станом на дату ДТП діяли такі ліміти страхового відшкодування, а саме: за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у розмірі 130 000 гривень на одного потерпілого; за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих, у розмірі 260 000 гривен на одного потерплого.

Згідно ч. 5 ст. 27 Закону, відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових, відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

29 серпня 2022 року на адресу МТСБУ надіслано заяву про виплату страхового відшкодування та долучено всі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону, на загальну суму в розмірі 216 000, 00 грн, з яких: для доньки загиблого ОСОБА_2 : 108 000,00 грн - відшкодування витрат на утримання; для доньки загиблого ОСОБА_3 : 108 000,00 грн - відшкодування витрат на утримання.

24 жовтня 2022 року на адресу МТСБУ була надіслана заява про долучення документів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001111.

30 грудня 2022 року та 26 січня 2023 року на адресу МТСБУ були надіслані заяви про долучення документів, що підтверджують зміну прізвища ОСОБА_6 , яка є законним представником малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Листом від 02 лютого 2023 року відповідачем повідомлено про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийняте після отримання МТСБУ відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаного ДТП, тим самим призупинивши строк розгляду справи.

3 рішенням МТСБУ про зупинення строків розгляду страхової справи і відтермінуванням прийняття рішення про виплату страхового відшкодування вона не погоджується, вважає його безпідставним, оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - велосипедист ОСОБА_5 , а тому цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mitsubishi Galant», д.п.з НОМЕР_2 , в силу вимог ст. ст. 1166, 1187 ЦК України, настає незалежно від вини.

Таким чином, рішення МТСБУ про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови слідчого/вироку суду є необґрунтованим та таким, що порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.

На підставі наведеного, вважає, що є законні підстави стягнення з відповідача за період з 28.11.2022 по 22.05.2023 рік: пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 26038, 36 грн для ОСОБА_2 ; пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмір 26038, 36 грн для ОСОБА_3 ; трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмирі 1 562, 30 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 273, 43 гри для ОСОБА_2 ; трьох процентів річних від простроченої суми боргу у розмірі 1 562, 30 грн та інфляційних витрат у розмірі 4 273, 43 грн для ОСОБА_3 .

З наведених вище підстав вона і звернулась з позовом до суду.

Не погоджуючись з позовними вимогами позивача відповідач 07 червня 2023 року надав відзив на позовні вимоги позивача, відповідно до якого просить суд відмовити ОСОБА_1 повністю в позовних вимогах до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Свою незгоду з позовними вимогами обґрунтовують тим, що за обставинами справи, 30.07.2021 року на автодорозі Т-1643 між населеними пунктами с. Пшеничне та с. Благодатне Білгород-Дністровського району Одеської області мав місце факт наїзду колісного транспортного засобу марки «Mitsubishi Galant» р/н НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_4 на велосипедиста ОСОБА_5 .

У наслідок вказаної пригоди ОСОБА_5 загинув.

За вказаним фактом СУ ГУНП в Одеській області 31.07.2021 року розпочато досудове розслідування кримінального провадження № 0001111 за ч. 3 ст. 286 КК України.

Як з`ясовано, досудове розслідування даного кримінального провадження триває. Остаточне процесуальне рішення не прийнято.

Позивачем пред`явлено до МТСБУ наступні позовні вимоги: відшкодування на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 216 000,00 грн. страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника; стягнення пені, трьох відсотків річних, інфляційних втрат та понесені витрати у зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимог Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі Закону), страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів перед третіми особами є обов`язковим.

Як з`ясовано, в супереч п. 21.1 ст. 21 Закону, на дату ДТП колісний транспортний засіб марки «Mitsubishi Galant» р/н НОМЕР_1 не був забезпечений полісом обов`язкового страхування.

Відповідно до п. п. "а" п. 41.1 ст. 41 Закону, МТСБУ за рахунок коштів Фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

З урахування вищевикладеного, ОСОБА_1 подано до МТСБУ повідомлення про ДТП та заяву на здійснення регламентної виплати з фонду захисту потерпілих.

Розділом ІІІ Закону визначено певний порядок здійснення МТСБУ регламентної виплати та визначені умови, за яких у МТСБУ виникає обов`язок по їх здійсненню, а також підстави для відмови у здійсненні регламентної виплати.

Згідно ч. 2 п. 22.1 ст. 33 Закону, у разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду.

Положенням п. 27.2 ст. 27 Закону визначено, у випадках, передбачених ст. 41 Закону МТСБУ здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами.

У відповідності до положень ст. 1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Як вище зазначалося, за фактом даної ДТП слідчим органом проводиться досудове розслідування, яке не завершено.

Відповідно до ст. 36 Закону, у разі якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку прийняття рішення про здійснення регламентної виплати припиняється до дати, коли МТСБУ стало відомо про набрання рішення у такій справі законної сили.

Згідно п. 32.1 ст. 32 Закону, МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність відповідно до закону.

16 червня 2023 року від позивача до суду надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої просить суд позовні вимоги задовольнити, вказуючи, що є усі умови для настання страхового випадку у даній ситуації, а доводи відповідача про ймовірну відсутність цивільно - правової відповідальності у водія транспортного засобу є неаргументованою, адже до даних правовідносин застосовується спеціальний інститут цивільного права - «відповідальність без вини».

У спірному випадку ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили, як про це помилково стверджує відповідач.

Такий правовий висновок узгоджується з правовою позицією ВС висловленою у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20.

У даному випадку заподіяння шкоди підтверджений Витягом з ЄРДР за № 0001111, а розмір заподіяної шкоди встановлений вимогами ст. 27 Закону.

Положеннями ст.. 35 Закону не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчинені ДТП.

Вважає, що у порушені норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо - транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону, не встановивши підстав для відмови у прийнятті такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членами сім`ї загиблого вимоги про відшкодування витрат на утримання, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у їх задоволені, вирішив у невизначений Законом спосіб призупинити розгляд заяви про виплату страхового відшкодування через відсутність на даний час документального підтвердження даних про винну особу, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

08 березня 2023 року Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду по вказаній справі було відкрито загальне позовне провадження з призначенням її підготовчого розгляду.

06 квітня 2023 року Ухвалою суду прийнята до розгляду заява позивача про збільшення позовних вимог.

22 травня 2023 року Ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито з призначенням її розгляду по сутті справи.

Представник позивача у судове засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, з проханням позовні вимоги задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, матеріали справи містять його відзив на позовні вимоги позивача та заяву про проведення судового засідання за відсутності представника відповідача.

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши всі надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що дійсно ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , наявної в матеріалах справи. /л.с.19/.

Як вбачається з копій відповідних свідоцтв про народження, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є дітьми померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 ./л.с. 13-15/.

Відповідно до довідки Петропалівської сільської ради сіл Фараонівка, Пшеничне Білгород - Дністровського району Одеської області від 17 серпня 2022 року видана ОСОБА_7 зазначено, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до складу її сім'ї входять такі особи: Чоловік - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (проживав на момент смерті, помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ); свекруха - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ; невістка - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (зареєстрована, але не проживає); донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; син - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_9 ; донька - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 18)

Матеріалами справи встановлено, що 30 липня 2021 року водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Mitsubishi Galant", державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Т-1643 між населеними пунктами с. Пшеничне та с. Благодатне, у напрямку с. Пшеничне Білгород - Дністровського району Одеської області, допустив наїзд на велосипедиста ОСОБА_5 .

Внаслідок ДТП велосипедист ОСОБА_5 загинув на місці пригоди.

Цивільно - правова відповідальність водія автомобіля марки «Mitsubishi Galant", державний номерний знак НОМЕР_1 , на момент дорожньо - транспортної пригоди застрахованою не була.

31 липня 2021 року за фактом вказаної дорожньо - транспортної пригоди ГУНП в Одеській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001111 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. (а.с. 24)

29 серпня 2022 року на адресу МТСБУ позивачем ОСОБА_7 надіслано заяву про виплату страхового відшкодування та долучено всі необхідні документи, передбачені ст. 35 Закону, на загальну суму в розмірі 216 000, 00 грн, з яких: для доньки загиблого ОСОБА_2 : 108 000,00 грн - відшкодування витрат на утримання; для доньки загиблого ОСОБА_3 : 108 000,00 грн - відшкодування витрат на утримання. (а.с. 8)

24 жовтня 2022 року на адресу МТСБУ ОСОБА_11 надіслана заява про долучення документів, а саме: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001111. (а.с. 22)

30 грудня 2022 року та 26 січня 2023 року на адресу МТСБУ позивачем були надіслані заяви про долучення документів, що підтверджують зміну прізвища ОСОБА_6 , яка є законним представником малолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . (а.с. 26, 29)

Листом від 02 лютого 2023 року Моторне (транспортне) Страхове бюро України повідомило про прийняте рішення у страховій справі, відповідно до якого рішення щодо виплати страхового відшкодування буде прийняте після отримання МТСБУ відповідного рішення щодо результатів розгляду кримінальної справи за фактом вказаного ДТП, тим самим призупинивши строк розгляду справи.

Нормативне обґрунтування

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 980 ЦК України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: 1) життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); 2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); 3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування».

До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини в цій сфері регламентує, зокрема Закон № 1961-ІV.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону № 1961-ІV).

Відповідно до статті 5 Закону № 1961-ІV об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У разі настання події, яка є підставою для проведення регламентної виплати, МТСБУ у межах страхових сум, що були чинними на день настання такої події, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-ІV).

Згідно з пунктами 27.1-27.5 статті 27 Закону № 1961-ІV страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно п.п. а) п. 41.1 ст. 41 Закону МТСБУ, за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:

а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Згідно з пунктом 35.1 статті 35 Закону № 1961-ІV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

У цій заяві має міститися: а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36 Закону № 1961-ІV страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Виключний перелік підстав для відмови у здійсненні страховиком страхового відшкодування передбачений у статті 37 Закону № 1961-ІV.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

З огляду на презумпцію вини завданої шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини.

Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18).

Відповідно до ст. 1200 ЦК України , у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

Шкода відшкодовується, зокрема, дитині до досягнення нею вісімнадцяти років.

Особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Суд не погоджується з ствердженнями відповідача, викладеними у відзиві на позовні вимоги стосовно того, що позивачем не надано доказів настання цивільно - правової відповідальності, а тому наявність чи відсутність відповідальності відповідача можна буде встановити після отримання останнім постанови про закриття кримінального провадження чи вироку суду у кримінальному провадженні з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що на момент ДТП цивільно - правова відповідальність за експлуатацію автомобіля марки «Mitsubishi Galant", державний номерний знак НОМЕР_1 , водія ОСОБА_4 не була застрахована.

У цивільно - правових відносинах із відшкодування шкоди, завдано джерелом підвищеної небезпеки, присутня презумпція вини.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

3 зазначеного вбачається, що наявність чи відсутність вини водія у вчиненні кримінального правопорушення не має правового значення для розгляду страхової справи, яка за своєю правовою природою є цивільно - правовим відношенням.

Окрім цього, згідно з п.35.1. ст.35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п.35.2. ст.35 Закону до заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;г`) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Суд погоджується з представником позивача, що положення статті 35 Закону не містять вимог щодо подання разом із заявою про виплату страхового відшкодування доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні ДТП.

Частиною 36.1 статті 36 Закону передбачено, що страховик приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Прийняття рішення про зупинення розгляду справи Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено.

Таким чином, прийняття відповідачем рішення про зупинення строків розгляду у виплаті страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду, порушує право потерпілих на отримання страхового відшкодування.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, враховує висновки щодо застосування відповідних норма права, викладених в Постановах Верховного Суду.

Відповідно правовому висновку зазначеному у Постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 242/1930/21, наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні.

Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Відповідно позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 05 жовтня 2022 року у справі №208/4598/21, зазначено, що наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні.

Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

26 квітня 2022 року, справа № 184/1461/20-ц, провадження № 61-14226св21, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду встановлено наступне: «разом із цим, ураховуючи те, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ДТП, яка сталася 05 жовтня 2019 року за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої загинув син позивача - ОСОБА_12 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілого, а її розмір було визначено відповідно до положень пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеними у постановах: від 14 січня 2019 року, справа № 751/8121/17 (провадження № 61-39326св18); від 30 жовтня 2019 року, справа № 323/2127/16-ц (провадження № 61-33689св18).

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи і ґрунтуються на вимогах закону.»

Верховний Суд України, 03.12.2014 року при розгляді цивільної справи №6-183цс14 зробив правовий висновок, відповідно до якого законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен довести факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Як встановлено матеріалами справи, за фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди 31 липня 2021 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001111 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яким підтверджується факт настання вищезазначеної ДТП та її обставини.

Вказаний документ містить інформацію щодо предмета доказування у цільному провадженні, незважаючи на те, що на момент подачі позову вирок у кримінальній справі не ухвалений, а розмір завданої шкоди чітко встановлений положенням ст. 27 Закону.

Згідно статті 33-1.2. Закону на підставі письмового запиту страховика або МТСБУ відповідний підрозділ Національної поліції зобов`язаний надати йому довідку про дорожньо-транспортну пригоду, форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством внутрішніх справ України; заклад охорони здоров`я - довідку про тимчасову втрату працездатності (лікування), форма та порядок видачі якої встановлюється Міністерством охорони здоров`я України, відомості про діагноз, лікування та прогноз хвороби потерпілого, висновки судово-медичної експертизи, а також іншу інформацію, необхідну для вирішення питання щодо здійснення страхового відшкодування або регламентної виплати; медико-соціальна експертна комісія - документи, що підтверджують ступінь втрати професійної чи загальної працездатності потерпілого; суди та правоохоронні органи - копії наявних документів щодо обставин скоєння дорожньо-транспортної пригоди, розміру заподіяної та відшкодованої шкоди.

Відповідно до статті 34 Закону, Страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Суд вважає, що у порушення наведених норм матеріального закону страхова компанія, отримавши інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, не вчинила дій передбачених ст. 34 Закону, не встановивши підстав для відмови у прийняття такого рішення згідно ст. 37 цього Закону, не оспорюючи обставини страхового випадку і заявлені членами сім`ї загиблого вимоги про відшкодування витрат на утримання, рішення про здійснення страхового відшкодування не прийняла, як і не прийняла рішення про відмову у їх задоволені, вирішив призупинити розгляд заяви про виплату страхового відшкодування через відсутність на даний час документального підтвердження даних про винну особу, у зв`язку із не набранням законної сили судового рішення за результатом розгляду кримінальної справи.

Відповідно Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973в18) зазначено, що: «правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми та постанови Верховного Суду України від 15 листопада 2010 року по справі №4/720, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3% річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов`язання.

За змістом статей 1166, 1187 ЦК України в разі завдання джерелом підвищеної небезпеки шкоди смертю фізичної особи такі дії визнаються неправомірними за винятком двох випадків: 1) коли шкоди було завдано внаслідок непереборної сили; 2) коли шкоди було завдано внаслідок умислу потерпілого.

При цьому наявність зазначених обставин має довести володілець джерела підвищеної небезпеки або особа, відповідальна за нього.

Відповідачем в цій справі вказаних обставин не доведено.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (стаття 81 ЦПК України).

Таким чином, оскільки відповідачем не надано жодного доказу на спростування позовних вимог позивача, суд вважає, що необхідно стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника, на загальну суму в розмірі 216 000, 00 грн, з яких: для доньки загиблого ОСОБА_2 : 108 000,00 грн - відшкодування витрат на утримання; для доньки загиблого ОСОБА_3 : 108 000,00 грн - відшкодування витрат на утримання.

Також суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача за період з 28 листопада 2022 рік по 22 травня 2023 рік: пеню із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України ( з 28.11.2022 рік по 08.12.2022 рік, 11 днів, облікова ставка НБУ х 2: 50, пеня складає 1627, 40 грн; з 09 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року: 23, облікова ставка НБУ х 2% 50, пеня складає - 3402, 74 грн; з 01.01.2023 рік по 26.01.2023 рік; 26 днів, облікова ставка НБУ х 2: 50, пеня - 3846, 58 грн; з 27 січня 2023 року по 16 березня 2023 рік, 49 днів, облікова ставка НБУ х 2: 50, пеня - 7249, 32 грн; 17 березня 2023 року по 22 травня 2023 рік: 67 днів, облікова ставка НБУ х2:50, пеня - 9912, 33 грн) у розмірі 26038, 36 грн для ОСОБА_2 ; пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України ( з 28.11.2022 рік по 08.12.2022 рік, 11 днів, облікова ставка НБУ х 2: 50, пеня складає 1627, 40 грн; з 09 грудня 2022 року по 31 грудня 2022 року: 23, облікова ставка НБУ х 2% 50, пеня складає - 3402, 74 грн; з 01.01.2023 рік по 26.01.2023 рік; 26 днів, облікова ставка НБУ х 2: 50, пеня - 3846, 58 грн; з 27 січня 2023 року по 16 березня 2023 рік, 49 днів, облікова ставка НБУ х 2: 50, пеня - 7249, 32 грн; 17 березня 2023 року по 22 травня 2023 рік: 67 днів, облікова ставка НБУ х2:50, пеня - 9912, 33 грн) у розмірі 26038, 36 грн для ОСОБА_13 , трьох відсотків річних від простроченої суми боргу у розмірі 1562, 30 грн ( з 28 листопада 2022 року по 31 грудня 2022 року, 34 дні, сума 3% річних становить 301, 81 грн ; 108000 грн х3х34/365/100; з 01 січня 2023 року по 22 травня 2023 рік; 142 дня, сума 3 % річних становить 1260, 49 грн.; 10800х3х142/365/100) та інфляційних втрат у розмірі 4 273, 43 грн (з 28 листопада 2022 року по 22 травня 2023 рік індекс інфляції за весь період = 1,0395688, грудень 2022 р - 100, 7%, січень 2023 рік - 100,8%, лютий 2023 рік - 100,7%, березень 2023 рік - 101,5%, квітень 2023 рік - 100, 2%, травень 2023 рік - не встановлено) для ОСОБА_2 ; трьох відсотків річних від простроченої суми боргу у розмірі 1562, 30 грн ( з 28 листопада 2022 року по 31 грудня 2022 року, 34 дні, сума 3% річних становить 301, 81 грн ; 108000 грн х3х34/365/100; з 01 січня 2023 року по 22 травня 2023 рік; 142 дня, сума 3 % річних становить 1260, 49 грн.; 10800х3х142/365/100) та інфляційних втрат у розмірі 4 273, 43 грн (з 28 листопада 2022 року по 22 травня 2023 рік індекс інфляції за весь період = 1,0395688: грудень 2022 р - 100, 7%, січень 2023 рік - 100,8%, лютий 2023 рік - 100,7%, березень 2023 рік - 101,5%, квітень 2023 рік - 100, 2%, травень 2023 рік - не встановлено) для ОСОБА_3 , а отже позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розподіл судових витрат

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

За умовами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи із доведеності та обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 3703,28 грн.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, судом встановлено наступне.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вказане кореспондується з позицією ВС, викладеною у Постанові від 23.11.2020 року у справі № 638/7748/18.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18, від якої вважає за необхідне відступити Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у справі № 922/1964/21, предметом касаційного перегляду була ухвала суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначену ухвалу залишив без змін.

У зазначеній постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

Натомість у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.

Учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чіткихкритеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги.

Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Враховуючи наведені вище висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне відступити від зазначених висновків Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 23.11.2020 у справі № 638/7748/18.

Як вбачається з приєднаних до матеріалів справи представником позивача в якості доказів понесених витрат, надане до матеріалів справи: договір № 05/23 про надання професійної правничої допомоги; ордер адвоката серії ВО № 1048555; свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову ОСОБА_1 і в частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 12000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 23, 625, 988, 979, 1168, 1187, 1200 ЦК України, ст. ст. 27, 35,41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 12, 13, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України , суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування шкоди - задовольнити.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 108 000 грн; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 26038 грн 36 коп; три відсотки річних у розмірі 1562 грн 30 коп; інфляційні втрати у розмірі 4 273 грн 43 коп.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 , яка є законним представником малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , страхове відшкодування у зв`язку з втратою годувальника у розмірі 108 000 грн; пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України у розмірі 26038 грн 36 коп; три відсотки річних у розмірі 1562 грн 30 коп; інфляційні втрати у розмірі 4 273 грн 43 коп.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в зв`язку із розглядом справи на професійну правничу допомогу у розмірі 12000 грн.

Стягнути з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь держави судовий збір у розмірі 3703,28 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , паспорт № НОМЕР_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Моторне (транспортне) страхове бюро України, , адреса: місто Київ -2, а/с 272.

Повний текст рішення складений 10 липня 2023 року.

СУДДЯ :