Справа № 448/1273/21 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/811/2555/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Львівської обласної прокуратури на рішення Мостиського районного суду Львівської області в складі судді Білоуса Ю.Б. від 15 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури та Державної Казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 15 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури та Державної Казначейської служби України, про: відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, -задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , НОМЕР_1 , мешканця та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , компенсацію моральної шкоди, 168566 (сто шістдесят вісім тисяч п`ятсот шістдесят шість) гривень 70 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог заявлених стороною позивача, - відмовлено.

Судові витрати зі сплати судового збору віднесено на рахунок Держави.

Дане рішення оскаржив керівник Львівської обласної прокуратури.

В апеляційній скарзі просить рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що позивач повинен обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи. В матеріалах справи відсутні докази того, що завдані позивачу душевні та психічні страждання свідчать про погіршення стану його здоров`я, порушення стосунків з оточуючими людьми, а також суттєве обмеження прав та можливостей, які потребують додаткових матеріальних затрат. Відтак, позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою шкодою. При розрахунку моральної шкоди за час перебування під слідством вважає, що судом необхідно застосовувати розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2022» розмір мінімальної заробітної плати становитиме 6500 гривень, а розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи встановлено у розмірі 2481 гривні. За таких обставин, вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди кожному позивачу за один місяць перебування під слідством та судом не може бути більшим ніж розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Також, позивач повинен був обґрунтувати та надати належні докази на підтвердження факту заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі заявник оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзивів на позовну заяву, відповідей на відзиви, апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст.ст. 55,56 Конституції України, 2, 23, 170, 1167, 1176 ЦК України, 1,4,13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативнорозшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», 3, 278, 532 КПК України, ЗУ «Про Державний бюджет України на 2022 рік», 12, 13, 76-81, 141, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України та задовольняючи позов частково, виходив з того, що 19.10.2017р. у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000416, ОСОБА_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України. 30.10.2017р. прокурором Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області Демчук Г.В. було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № №0000416 за звинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України та направлено справу до Мостиського районного суду Львівської області. 20.08.2019 року вироком Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. 17.12.2019 року ухвалою Львівського апеляційного суду вирок Мостиського районного суду Львівської області від 20.08.2019 року залишено без змін. 08.10.2020 року постановою Верховного суду залишено без змін вирок Мостиського районного суду Львівської області від 20.08.2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17.12.2019 року. Вирок суду набрав законної сили. Суд прийшов до висновку, що з огляду на досліджені письмові докази, суд погоджується з твердженнями позивача ОСОБА_1 , що завдання йому моральної шкоди та приходить до обґрунтованого висновку, що по відношенню до позивача мали місце незаконні дії, які завдали йому моральної шкоди, внаслідок психічного впливу, позбавлення можливостей реалізації своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, негативно вплинули на стан його здоров`я, привели до інших негативних наслідків морального характеру. При визначенні розміру моральної шкоди завданої ОСОБА_1 незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд враховує глибину моральних і душевних страждань останнього, період його перебування під слідством та судом, а також беручи до уваги конкретні обставини справи, характер моральних страждань, їх наслідки й інші негативні впливи, внаслідок притягнення позивача ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, межі якого визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, слід виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на час розгляду справи. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 01.01.2022 року, тобто на час розгляду справи в суді (15.09.2022 року), мінімальна заробітна плата становить 6 500 гривень. Початок перебігу строку перебування під слідством суд рахує з 19 10.2017 року (з моменту повідомлення про підозру) по 17.12.2019 року (залишення без змін вироку місцевого суду апеляційним судом), а тому на думку суду загальний строк складає 25 місяців 28 днів. Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством визначаються судом у розмірі, співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. Вищевикладене дає підстави суду вважати доведеним факт наявності у позивача ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі - 168 566,70 грн., згідно наступного розрахунку: 6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 25 місяців 28 днів (кількість місяців та днів перебування під слідством та судом), зокрема: 6500 х 25 міс. = 162 500 грн.; 6500 х 28 днів = 6066,66 грн. (162500грн.+6066,66 грн. = 168566,70 грн.).

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції в цілому обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону та підстав для скасування оскаржуваного рішення не вбачає.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції у Львівській області, Львівської обласної прокуратури та Державної Казначейської служби України, у якому просив:

- стягнути з Державного бюджету України, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду на користь ОСОБА_1 213 677 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 28.05.2016р. Мостиським ВП Яворівського ВП ГУНП у Львівській області відкрито кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000416 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.194 КК України. Вказував на те, що 19 жовтня 2017 року слідчим СВ Мостиського ВП ГУНП у Львівській області йому, позивачу, у даному кримінальному провадженні оголошено та вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.15 - ч.2 ст.194 КК України. Згідно повідомлення про підозру він підозрювався у тому, що 28.05.2016р. близько 02:00 год., маючи умисел на умисне знищення чужого майна, а саме приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що знаходиться в АДРЕСА_2 , що належить ТзОВ «Чумак», та матеріальних цінностей, що знаходились в середині магазину, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання з використанням заздалегідь заготовлених предметів, а саме: пристроєм для бортування коліс розбив шибку у вікні вказаного магазину і підпаливши пляшку з сумішшю нафтопродуктів (бензин, дизельне пальне з мінеральною моторною оливою) закинув таку в середину магазину, спричинивши загоряння приміщення магазину вартістю 532тис.101грн., та матеріальних цінностей вартістю 162 тис. грн., загальною вартістю 694тис.101грн. Однак, свій злочинний намір не довів до кінця, так як працівниками Мостиського РС ГУ ДСМС України, які прибули на місце події, вказана пожежа була ліквідована. В подальшому кримінальне провадження було скеровано до суду. Зазначає, що вироком Мостиського районного суду Львівської області від 20.08.2019р. його, позивача, визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2ст.15-ч.2ст.194 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України, - у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим. Надалі, прокурор та представник потерпілої особи оскаржили даний вирок, подавши апеляційні скарги відповідно. Ухвалою колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду від 17.12.2019 року апеляційні скарги прокурора та представника потерпілої особи залишені без задоволення, а вирок Мостиського районного суду Львівської області від 20 серпня 2019 року залишено без змін. Стверджує, що не погодившись і з рішенням суду апеляційної інстанції прокурор подав касаційну скаргу на вказаний вирок місцевого суду. Згідно постанови Верховного Суду від 08.10.2020р. вирок Мостиського районного суду Львівської області від 20 серпня 2019р. та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17 грудня 2019р. залишено без змін, а касаційну скаргу прокурора без задоволення. Таким чином зазначив позивач те, що його повністю реабілітовано у незаконному звинуваченні. Покликався на те, що внаслідок незаконного притягнення його, позивача до кримінальної відповідальності, незаконними діями органу досудового слідства йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 213 677 грн., і вважає, що саме ця сума моральної шкоди буде достатньою та розумною, виходячи з часу незаконного його перебування під слідством та судом. Також вказує, що протягом 35 місяців 19 днів він, позивач позбавлений був можливостей у повному обсязі реалізовувати свої звички і бажання, переніс глибокі психологічні хвилювання внаслідок незаконного перебування під слідством та судом, оскільки значний проміжок часу повинен був витрачати на явки до органів досудового слідства, до суду, вживати заходів щодо захисту своїх прав проти обвинувачення. Крім того сам факт незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності принизив його людську гідність, понизив авторитет серед родичів та друзів, дуже негативно вплинув на ділову репутацію. Все це в сукупності негативно відобразилось на соціальному статусі та перспективах на майбутнє, порушило звичайний душевний стан, призвело до зниження самооцінки, стійкої недовіри до оточуючих, а віра у закон і захист з боку держави були підірвані.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорено та не спростовано 19.10.2017 року у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000416, ОСОБА_1 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України.

30.10.2017 прокурором Мостиського відділу Городоцької місцевої прокуратури Львівської області Демчук Г.В. було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № №0000416 за звинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України та направлено справу до Мостиського районного суду Львівської області.

20.08.2019 року вироком Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим.

17.12.2019 року ухвалою Львівського апеляційного суду вирок Мостиського районного суду Львівської області від 20.08.2019 року залишено без змін.

08.10.2020 року постановою Верховного суду залишено без змін вирок Мостиського районного суду Львівської області від 20.08.2019 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 17.12.2019 року. Вирок суду набрав законної сили.

Отже, слід вважати, що ОСОБА_1 з 19. 10.2017 року (з моменту повідомлення про підозру) по 17.12.2019 року (залишення без змін вироку місцевого суду апеляційним судом) незаконно перебував під слідством і судом, а загальний строк складає 25 місяців 28 днів.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

За ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу тощо відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Встановивши, що 20.08.2019 року вироком Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.15 ч.2 ст.194 КК України у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим та 17.12.2019 року ухвалою Львівського апеляційного суду вирок Мостиського районного суду Львівської області від 20.08.2019 року залишено без змін, врахувавши фактичні обставини справи, зокрема, тривалість перебування позивача під слідством і судом, що негативно вплинуло на звичний уклад життя (не могло не вплинути), тобто зумовило моральні страждання і переживання, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача про відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до положення ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів розслідування, прокуратури і суду», згідно з яким відшкодування моральної шкоди проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, суд першої інстанції правильно виходив із мінімального розміру заробітної плати, встановленого на час розгляду справи у суді (15.09.2022 року) у розмірі 6500 грн. (Закон України «Про державний бюджет на 2022 рік»).

Згідно з пунктами 5 та 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів розслідування, прокуратури завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Щодо доводів апеляційної скарги прокуратури то слід вказати, що судовий розгляд кримінальної справи щодо позивача був зумовлений самим фактом притягнення такого до кримінальної відповідальності органом досудового слідства за погодженням із органами прокуратури. Тривалий час судового розгляду кримінальної справи, також, був зумовлений необхідністю повно та всебічно оцінити обставини справи, а також необхідністю перегляду вироків за апеляційними та касаційними скаргами, які подавалися прокурорами. Відтак з вини органу досудового розслідування та прокуратури, яка всупереч покладених на неї обов`язків здійснювати нагляд за дотримання законності органами досудового розслідування, запобігати випадкам безпідставного та необґрунтованого притягнення до кримінальної відповідальності громадян, прийняла рішення про затвердження обвинувачення щодо позивача, скерування вказаної кримінальної справи до суду.

Також, на думку колегії суддів, судом першої інстанції правильно враховано, що сам факт притягнення позивача до кримінальної відповідальності принизив його людську гідність, негативно вплинув на ділову репутацію, понизив авторитет серед родичів та друзів, виборців, зокрема мешканців м.Мостиськ та району, котрі тричі висловлювали йому свою довіру, обираючи депутатом Мостиської районної ради 31 березня 2002 року, 26 березня 2006 року та 31 жовтня 2010 року. Працівники правоохоронних органів безпідставно, в порушення принципу презумпції невинуватості, розповсюдили в місцевих засобах масової інформації, зокрема, у народній газеті Мостиської районної ради Львівської області та колективу редакції «Наш край» від 31 травня 2016р. №41 статтю під назвою «Завадили умисному підпалу магазину та кафе в Гостинцеве», у змісті якої зазначено, що працівники поліції затримали підозрювану особу, місцевого 60-ти річного жителя. Як вбачається із копії медичної документації наданої стороною позивача такий за період перебування під слідством і судом неодноразово звертався до лікаря за медичною допомогою. У 2017-2018р.р. у такого погіршився стан здоров`я, піднявся рівень цукру в крові, підвищився артеріальний тиск, проявилися періодичні головні болі, з приводу чого звертався за медичною допомогою до лікаря-ендокринолога та лікаря кардіолога, і 30.03.2018р. такому було діагностовано артеріальну гіпертензію 2ст. Гіпертензивне серце. Все це в сукупності негативно відобразилось на соціальному статусі та перспективах на майбутнє, порушило звичайний душевний стан, стан здоров`я, тощо.

Вказане свідчить про перенесені душевні страждання, які не можуть не перебувати у безпосередньому причинному зв`язку з діями відповідачів.

Отже, вина органів національної поліції та прокуратури на стадії досудового слідства та судового розгляду у заподіянні позивачу моральної шкоди через незаконні дії у формі неправомірного притягнення до кримінальної відповідальності, скерування справи за необґрунтованими звинуваченнями до суду та небажання визнати неправомірність своїх дій уже на стадії судового розгляду, наслідком чого став довготривалий період обмеження його прав та особистих свобод гарантованих ст.ст. 28, 29, 32, 42 Конституції України права на повагу до гідності, невтручання у особисте та сімейне життя, свободи пересування, вільного вибору місця проживання, недоторканості особи, свободи економічних прав, в тому числі права на вільну працю, є доведеною належними та допустимими доказами.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Так, як вказано вище, ч.3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів розслідування, прокуратури і суду» передбачає відшкодування моральної шкоди у розмірі не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Так, враховуючи те, що справа розглядалася у 2022 році, моральна шкода, підлягає стягненню у розмірі 168 566,70 грн. (6500 грн. (розмір мінімальної заробітної плати) х 25 місяців 28 днів (кількість місяців та днів перебування під слідством та судом), зокрема: 6500 х 25 міс. = 162 500 грн.; 6500 х 28 днів = 6066,66 грн. (162500грн.+6066,66 грн. = 168566,70 грн.).

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вважає, що у даній ситуації є необхідним чи можливим скасування чи зміна рішення суду першої інстанції із зменшенням розміру шкоди, що була визначена судом першої інстанції.

Вказане, також, відповідає практиці Верховного Суду у аналогічних справах, яка повинна бути врахована і у даній справі судами нижчих інстанцій, а зокрема, аналогія міститься у Постанові Верховного Суду від 20.12.2019 року, справа № 465/5299/15-ц, провадження № 61-17398св19.

Решта доводів скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому доводи апеляційної скарги вцілому слід визнати необґрунтованими, а саму скаргу слід залишити без задоволення.

Рішення ж суду, як таке, що відповідає обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу керівника Львівської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 15 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 06 липня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра