Постанова

Іменем України

04 липня 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/10584/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,

за участю секретаря Ратушного А. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва

від 28 жовтня 2019 року

в складі судді Піхур О. В.

у цивільній справі №761/27714/16-ц Шевченківського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації,

про усунення перешкод у користуванні майном, припинення користування квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою

та за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ,

третя особа - Державний реєстратор Філії Комунального підприємства Київської обласної ради "ГОТОВО" міста Києва Лазор Іван Володимирович,

про визнання права власності на майно та витребування майна

У С Т А Н О В И В:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном, припинення сервітуту шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що 14 грудня 2005 року між Акціонерним банком «Таврика» (далі - АБ «Таврика»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк «Таврика» (далі - ПАТ «Банк «Таврика»), та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого надано кредит у розмірі 167 000,00 доларів США зі сплатою 11 % річних на строк до 13 грудня 2006 року.

У рахунок забезпечення належного виконання боржником зобов?язань 14 грудня 2005 року між АБ «Таврика» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 взяті на себе зобов?язання за кредитним договором не виконувала належним чином, у зв?язку з чим станом на 26 травня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 121 156,24 доларів США.

26 травня 2016 року між ПАТ «Банк «Таврика» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») укладено договір про відступлення права вимоги, згідно з яким банк відступив новому кредиторові своє право вимоги в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за кредитним договором від 14 грудня 2005 року. Цього ж дня між ПАТ «Банк «Таврика» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тембарською С. І. та зареєстрований в реєстрі за №431, предметом якого є відступлення новому кредиторові прав за договором іпотеки квартири від 14 грудня 2005 року, відповідно до якого ОСОБА_2 передала первісному кредитору в іпотеку майнові права на квартиру АДРЕСА_1 .

26 травня 2016 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги та нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечним договором, за умовами яких ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором від 14 грудня 2005 року та право за договором іпотеки від 14 грудня 2005 року.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не виконує належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, ОСОБА_1 прийняла рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки, про що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С. І. внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта запис про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

У спірній квартирі зареєстровані відповідачі, які в ній не проживають, виїхали на проживання до Автономної Республіки Крим, де у ОСОБА_2 наявне у власності інше житло. Крім того, місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було зареєстровано у спірній квартирі за заявою матері ОСОБА_2 та без отримання на це згоди іпотекодержателя - ПАТ «Банк «Таврика».

Позивачка, посилалась на те, що відповідачі мали право користування квартирою, проте втратили таке право на підставі статті 405 ЦК України у зв`язку зі зверненням на нього стягнення, а відмова у знятті з реєстрації місця проживання порушує право власності нового власника спірного нерухомого майна, то ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підлягають визнанню такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 просила суд усунути перешкоди у користуванні належним їй майном шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про визнання права власності на майно.

Вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки від 14 грудня 2005 року вона як іпотекодержатель задовольнила забезпечену іпотекою вимогу та набула права власності на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Однак її право власності не визнається колишнім власником спірної квартири ОСОБА_2 , яка вважає, що нотаріус неправомірно зареєструвала право власності на нерухоме жиле приміщення за іпотекодержателем. Крім того, право власності ОСОБА_1 на квартиру скасовано на підставі рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 липня 2016 року у справі №35885/16 та зареєстровано право власності на цю квартиру за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 02.08.2016. Однак судом не приймалося рішення про скасування права власності ОСОБА_1 на квартиру, а також в нотаріальній конторі правочин щодо відчуження спірної квартири ОСОБА_1 не посвідчувався.

ОСОБА_4 незаконно отримав у власність спірне нерухоме майно та такими діями порушив права ОСОБА_1 як законного власника квартири, у зв`язку з чим остання має право витребувати своє майно.

З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд:

визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 ;

витребувати у ОСОБА_4 на свою користь квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 27 листопада 2018 року об`єднано в одне провадження цивільну справу №761/27714/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах, та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні майном, припинення сервітуту шляхом визнання особи такою, що втратила право користування квартирою, та зняття з реєстрації за місцем проживання, і справу №761/35597/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про визнання права власності на майно та його витребування.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позовів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги посилалася на те, що суд, ухвалюючи рішення, вийшов за межі позовних вимог та безпідставно вдався в оцінку правомірності реєстрації за позивачем права власності на спірну квартиру.

Судом не надано належної правової оцінки доказам позивача на підтвердження позовних вимог. Зокрема, судом проігноровано докази, які підтверджують укладення договору про перереєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 . Незаконна реєстрація за ОСОБА_4 права власності на спірну квартиру свідчить про порушення її прав, у зв`язку з чим і було подано позов про визнання права власності та витребування майна з чужого незаконного володіння, а також подано позов про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування кватирою.

Також судом не надано оцінки доказам, які підтверджують наявність у власності ОСОБА_2 іншого житла, що при цьому і не заперечувалося відповідачами.

За наведених обставин просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року залишено без змін рішення суду першої інстанції від 28 жовтня 2019 року.

Постановою Верховного Суду від 19 травня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та скасовано постанову Київського апеляційного суду від 23 вересня 2020 року, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Витребувано у ОСОБА_4 на корить ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 17 225,00 грн.

Постановою Верховного Суду від 10 травня 2023 року скасовано постанову Київського апеляційного суду від 29.09.2021 в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою і в цій частині передано справу на новий розгляд до апеляційної інстанції.

Позивач - ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Від представника позивача ОСОБА_5 надійшло клопотання, в якому він просив розглядати справу за його відсутності та відсутності ОСОБА_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , яка дії в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, належним чином повідомлена про день час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.

Третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направила та подала до суду клопотання про розгляд справи за відсутності її представника.

З урахуванням наведеного та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та представника третьої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

У даній справі, яка переглядається, Верховний Суд, скасовуючи постанову Київського апеляційного суду від 29.09.2021, вказав на те, що апеляційний суд не звернув уваги, що при направленні справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції Верховний Суд у постанові від 19 травня 2021 року, зокрема вказав, що при вирішенні позовних вимог щодо визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясувати чи була придбана спірна квартира за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою квартири.

Також Верховний Суд вказав на те, що апеляційний суд не врахував, що ОСОБА_1 набула спірну квартиру у власність у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки; винятком із встановленої законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбаченої у частині другій статті 109 ЖК України, є придбання відповідного жилого приміщення за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, а також врахувавши вказівки Верховного Суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення цих позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов за неповного з'ясування обставин справи та неправильного застосування норм матеріального права, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2005 року між АБ «Таврика» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 167 000,00 дол. США зі сплатою 11 % річних на строк до 13 грудня 2006 року.

У рахунок забезпечення належного виконання боржником взятих на себе зобов?язань 14 грудня 2005 року між АБ «Таврика» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 червня 2015 року у справі №761/3124/15-ц солідарно стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк «Таврика» заборгованість за кредитним договором від 14 грудня 2005 року у розмірі 1 359 017,44 грн.

26 травня 2016 року між ПАТ «Банк «Таврика» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір про відступлення права вимоги, за умовами якого банк відступив новому кредиторові своє право вимоги в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення права вимоги, за кредитним договором від 14 грудня 2005 року.

Цього ж дня між ПАТ «Банк «Таврика» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір про відступлення прав за іпотечним договором від 14 грудня 2005 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тембарською С. І. та зареєстрований в реєстрі за №431.

26 травня 2016 року між ТОВ «Кредекс Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило ОСОБА_1 право вимоги за кредитним договором від 14 грудня 2005 року, та нотаріально посвідчений договір про відступлення прав за іпотечним договором, за умовами яких ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило ОСОБА_1 передані іпотекодавцем в іпотеку майнові права на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 взяті на себе зобов?язання за кредитним договором не виконувала належним чином, у зв?язку з чим станом на 26 травня 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 121 156,24 доларів США.

Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С. І. 05 липня 2016 року прийнято рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , на підставі договору іпотеки.

Державним реєстратором 11 серпня 2016 року зареєстровано право власності на зазначене нерухоме майно за ОСОБА_4 . Підставою внесення запису зазначено рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 липня 2016 року у справі №35885/16. Згодом видалено підставу виникнення права власності та додано - договір купівлі-продажу від 02 серпня 2016 року, посвідчений Першою Київською державною нотаріальною конторою.

За інформацією Першої Київської державної нотаріальної контори від 16 серпня 2016 року, в нотаріальній конторі 02 серпня 2016 року правочин щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 не посвідчувався.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 лютого 2018 року у справі №761/8523/17 позов ОСОБА_8 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С. І., третя особа - ОСОБА_1 , про скасування рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно залишено без розгляду.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року у справі №826/11827/16 позов ОСОБА_2 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С. І. про визнання протиправними дій та рішення, скасування рішення задоволено. Визнано протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С. І. щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 .

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 13 листопада 2018 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 26 липня 2018 року у справі №826/11827/16 скасовано, провадження у справі закрито.

Також з матеріалів справи вбачається, що в порядку, визначеному статтею 35 Закону України «Про іпотеку» ОСОБА_1 через приватного нотаріуса Гембарську С. І. направлено ОСОБА_2 вимогу про порушення зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі застереження, що міститься в договорі іпотеки. Вимога отримана ОСОБА_2 30 травня 2016 року. Крім того, для звернення стягнення на предмет іпотеки приватному нотаріусу був наданий звіт про оцінку майна. На наступний день після спливу 30 денного строку з моменту отримання ОСОБА_2 вимоги, відповідно до пункту 6.4 договору іпотеки від 14 грудня 2005 року, ОСОБА_1 набула у власність предмет іпотеки.

Рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С. І. від 05 липня 2016 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно не скасоване та є чинним.

Крім того, у даній справі, що переглядається, постановою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2021 року витребувано у ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 . В цій частині постановою Верховного Суду від 10 травня 2023 року постанова апеляційного суду від 29.09.2021 залишена без змін.

Звертаючись до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивачка посилалася на те, що вона, як іпотекодержатель, зареєструвала за собою право власності на спірну квартиру на підставі ст. 36, 37 Закону України "Про іпотеку", яку свого часу придбала ОСОБА_2 за кредитні кошти, а згідно діючого законодавства придбання житла повністю за кредитні кошти є підставою для виселення боржника з такого житла без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів вважає обґрунтованими такі доводи позивача, з наступних підстав.

Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК України після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частина друга статті 109 ЖК України).

Отже, при придбанні іпотечного жилого приміщення за рахунок кредиту допускається виселення мешканців без надання іншого постійного житлового приміщення (статті 40 Закону України «Про іпотеку» та 109 ЖК України), що включає і право власника вимагати припинення права користування таким житлом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12729/15-ц (провадження №14-317цс18) зазначено, що «частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців при зверненні стягнення на жиле приміщення застосовуються як положення статті 40 Закону України "Про іпотеку", так і норма статті 109 ЖК УРСР».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №361/4481/19 (провадження №14-109цс22) зазначено, що:

«порядок звернення стягнення на предмет іпотеки (шляхом позасудового врегулювання чи в судовому порядку) не впливає на встановлені законом гарантії надання іншого житлового приміщення при вирішенні судом спору про виселення з іпотечного майна, передбачені частиною другою статті 109 ЖК УРСР. Визначальним у цьому випадку є встановлення, за які кошти придбано іпотечне майно - за рахунок чи не за рахунок кредитних коштів.

А тому в разі якщо іпотечне майно було набуто не за кредитні кошти і на нього звертається стягнення в позасудовому порядку та якщо мешканці відмовляються добровільно звільняти житлове приміщення, то виселення цих осіб повинне відбуватися на підставі рішення суду в порядку статті 40 Закону №898-IV та частин першої - третьої статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням іншого постійного житлового приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного житлового приміщення при зверненні стягнення на житлове приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту (позики), повернення якого забезпечене іпотекою відповідного житлового приміщення. У цьому випадку виселення громадян проводиться у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 109 ЖК УРСР, тобто з наданням цим громадянам житлових приміщень з фондів житла для тимчасового проживання відповідно до статті 132-2 цього Кодексу».

Таким чином, при придбанні іпотечного жилого приміщення за рахунок кредиту допускається виселення мешканців без надання іншого постійного житлового приміщення, що включає і право власника вимагати припинення права користування таким житлом.

Як вже вказувалося вище, 14.12.2005 між АБ "Таврика" та ОСОБА_2 укладено кредитний договір. Зі змісту даного кредитного договору вбачається, що метою отримання ОСОБА_2 кредиту в сумі 167 000,00 доларів США було придбання квартири та ремонт квартири (п. 1.1., 1.3. кредитного договору).

Згідно з п. 2.1. Договору купівлі-продажу квартири від 14.12.2005, квартира АДРЕСА_1 , була придбана ОСОБА_2 за 782 750,00 грн. Така ж вартість вказаної квартири визначена в договорі іпотеки від 14.12.2005.

Згідно з офіційним курсом НБУ станом на 14.12.2005 100 доларів США коштували 505,00 грн, а відтак спірна квартира фактично була придбана ОСОБА_2 за 155 000,00 доларів США.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_2 є власником 1/4 частини квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується свідоцтвом про право власності та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1, а. с. 34-39).

Крім цього, матеріалами справи підтверджується, що малолітня ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , в 2013 році набула громадянство Російської Федерації (том 1, а. с. 32-33; том 4, а. с. 20).

В своїх поясненнях до апеляційної скарги, поданих до суду 20 липня 2021 року та 04 липня 2023 року, ОСОБА_1 зазначила, що з вересня 2016 року вона проживає у спірній квартирі, оскільки з цього ж часу (вересня 2016 року) ОСОБА_2 разом з малолітньою ОСОБА_3 виїхали на проживання в Автономну Республіку Крим, де й проживають досі та не зверталися до неї з претензіями щодо користування спірною квартирою. Також зазначила, що ОСОБА_2 не зверталася до суду з позовами до неї щодо перешкоджання у користуванні спірною квартирою.

Сукупний аналіз наведених обставин приводить до висновку, що ОСОБА_1 набула спірну квартиру у власність у порядку звернення стягнення на предмет іпотеки; до придбання спірної квартири ОСОБА_9 , остання свого часу була придбана ОСОБА_2 (боржником) за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення; ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах, та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , має у власності інше житло, крім придбаного за рахунок кредиту.

Поруч з цим, як вже неодноразово вказувалося вище, місце проживання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 залишається зареєстрованим у квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_1 .

З наведеного слідує, що за таких умов, реєстрація відповідачів у спірній квартирі, власником якої є позивачка, порушує право останньої на володіння та розпорядження власним майном.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позовна вимога про визнання ОСОБА_2 та малолітньої ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою, є доведеною та обґрунтованою.

Проте, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, та як наслідок дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в цій частині.

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про неповне з`ясування судом обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, та порушив норми процесуального права, а тому в силу вимог ст. 376 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення даної позовної вимоги.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням вказівок Верховного Суду, викладених в постанові від 10 травня 2023 року, переглянув рішення суду першої інстанції лише в частині відмовленої позовної вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою.

Позивачка ОСОБА_1 у даній справі за подання позовної заяви в частині позовної вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування квартироюзаплатила судовий збір в сумі 551,20 грн, а за подання апеляційної скарги - 826,80 грн, що разом становить суму 1 378,00 грн.

Беручи до уваги, що за наслідками апеляційного розгляду справи позовну вимогу про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, задоволено, колегія суддів приходить до висновку, що понесені позивачкою витрати на сплату судового збору за цю позовну вимогу покладаються на відповідача ОСОБА_2 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в частині оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року про відмову в задоволенні позовної вимоги про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих позовних вимог.

Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні належним майном, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору в сумі 1 378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

О. В. Немировська