КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року

справа № 362/4425/22

провадження № 22-ц/824/6445/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Верланова С.М., Сушко Л.П.

при секретарі: Дьоміній К.М.

учасники справи:

заявник- ОСОБА_1

заінтересована особа- Головне управління Пенсійного фонду України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2023 року, постановлену під головуванням судді Цукрова В.П. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, про встановлення факту, що має значення

В С Т А Н О В И В :

В жовтні 2022 року заявник ОСОБА_1 звернулася до Васильківського міськрайонного суду Київської області, заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заявлені вимоги обґрунтовано наступними обставинами. ОСОБА_1 (дівоче прізвище « ОСОБА_1 »), 03.09.1988 року уклала шлюб із ОСОБА_4 . Після укладення шлюбу вона продовжувала працювати комплектувальником матеріалів покрою та виробів на Білоцерківському учбово-виробничому підприємстві Українського товариства глухих, де почала свою трудову діяльність з 15.07.1985 року. В липні 1989 року в зв`язку з відрядженням її чоловіка на постійне місце служби до Російської Федерації в м. Рязань вона також змінила своє фактичне місце проживання, виїхавши із чоловіком до Російської Федерації в м. Рязань. З 28 липня 1989 року була працевлаштована на посаду касира аптеки №174 м. Рязань, через місяць звільнилася з попереднього місця роботи та з 07.09.1989 року була працевлаштована бухгалтером сектору обліку та складів залізничної станції Рязань-1, вказані обставини підтверджуються відповідними записами у її трудові книжці. Проте, відповідно до записів її трудової книжки у період її перебування на території Російської Федерації вказано, що вона працювала на залізничній станції з 07.09.1989 року по 01.04.1993 року, однак цей період перебування на території РФ, зазначений у трудовій книжці не відповідає дійсним обставинам та терміну її там перебування до 01.04.1993 року, оскільки вона вже вагітною повернулася на Батьківщину у квітні 1990 року і постійно перебувала в Україні та проживала у м. Узин Білоцерківського району Київської області, та ІНФОРМАЦІЯ_1 у Білоцерківському районному пологовому будинку народила сина ОСОБА_5 , що підтверджується його свідоцтвом про народження, виданим 31.05.1990 року відділом РАЦС Білоцерківського міськвиконкому Київської області.

У квітні 2022 року з метою призначення дострокової пенсії у зв`язку з досягненням відповідного пенсійного віку, вона звернулася з відповідною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області.

20.06.2022 року вона отримала рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 20.06.2022 року № 22 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з тим, що Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області, станом на 01 січня 1993 року, визначило час її проживання у зоні посиленого радіологічного контролю строком у 3 роки 4 місяців 10 днів.

В зв`язку з цим, вона змушена звертатися до суду з метою доведення її проживання у зоні посиленого радіологічного контролю, починаючи з 10.05.1990 року станом на 01.01.1993 року.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2023 року у відкритті провадження відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вимоги обґрунтовані тим, що заявник просить встановити факт проживання не у зоні примусового відселення, чи статус постраждалої від Чорнобильської катастрофи, а виключно факт постійного проживання у забрудненій зоні у певний період часу. Вважає помилковим посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019. Заявник вказує, що вона змушена була поїхати до м. Узин Білоцерківського району Київської області, не встигнувши отримати свою трудову книжку із м. Рязань, де вона востаннє працювала. Встановлення юридичного факту не може бути пов`язаним із наступним вирішенням спору про право, оскільки ГУ ПФУ було призначено ОСОБА_1 пенсію розмірі 2300,00 грн, проте в подальшому призначення пенсії було скасовано у зв`язку із виявленням недостатнім страховим стажем. Встановлення факту, що має юридичне значення, необхідно для спростування періоду її формального перебування на території російської федерації відповідно до записів її трудової книжки, та підтвердження такого перебування у зазначений період на території м. Узин Білоцерківського району.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу підтримали, просили її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про місце, дату та час розгляду справи повідомлялись належним чином.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження суд першої інстанції виходи із наявності спору про право на отримання пенсії та пільг, який не підлягає вирішенню в порядку окремого провадження та повинен вирішуватись в порядку позовного провадження з дотриманням правил адміністративної юрисдикції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 вказувала, що встановлення факту проживання в зоні посиленого радіоекологічного контролю в період з 10.05.1990 року по 01.01.1993 року необхідно для призначення пенсії на пільгових умовах, відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року в справі №569/7589/17 за заявою про встановлення факту проживання заявника на території зони гарантованого добровільного відселення, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, зроблено висновок про те, що не можуть розглядатися судами заяви про встановлення фактів належності до осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, оскільки законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги. Установлений нормативно-правовими актами порядок призначення пенсії на пільгових умовах передбачає і встановлення органом Пенсійного фонду України (далі - ПФУ) відповідного факту, а рішення вказаного органу щодо призначення підлягає оскарженню у встановленому законом порядку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17 (провадження № 14-550цс18) зроблено висновок про те, що відповідно до частин 3, 4 статті 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» підставами для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування.

Отже, законом передбачено позасудовий порядок установлення юридичного факту, про який просить заявник, а рішення відповідного органу може бути оскаржене в судовому порядку.

Так, із заявлених вимог вбачається, що між заявником і заінтересованою особою виник спір з приводу призначення заявнику пенсії на пільгових умовах, що передбачено статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

Оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг, підсудні адміністративним судам.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, крім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній.

З аналізу вказаних вище норм права слід зробити висновок про те, що заява? ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, а спір між нею та Головним управлінням Пенсійного фонду України Київської області щодо права на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до статті 55 Закону Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Аналогічний правовий висновок щодо юрисдикційності спору викладено в постановах Верховного суду від 03 березня 2021 року у справі № 368/849/19 Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 162/760/17.

Судом першої інстанції враховано вищенаведені правової позиції Верховного Суду та та правомірно відмовлено у відкриті провадження.

Апелянт посилається на те, що вонапросить лише встановити факт постійного проживання у забрудненій зоні у певний період, та не просить встановити статус постраждалої від Чорнобильської катастрофи. Водночас, як зазначено вище, законодавством передбачено позасудовий порядок встановлення факту постійного проживання на територіях радіоактивного забруднення, який надає право на передбачені законом пільги. Та, як вірно зазначено судом першої інстанції, у випадку незгоди із рішенням державного органу, заінтересована особа може звернутися за захистом своїх прав до суду за правилами адміністративного судочинства. Наведені обставини свідчать про наявність спору про право на отримання пенсії та пільг, який не підлягає вирішенню в порядку окремого провадження, та повинен вирішуватися в порядку позовного провадження з дотриманням правил адміністративної юрисдикції.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, ухвала Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2023 року є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а відтак підстави для задоволення вимог апеляційної скарги відсутні.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 22.12.2023 року.

Суддя-доповідач

Судді