Номер провадження: 22-ц/813/7367/23
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О.А.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс»

на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про скасування рішення про державну реєстрацію прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор Комунального підприємства «Агенція державної реєстрації» Кушнерова Римма Вячеславівна про скасування рішення про державну реєстрацію прав,

встановив:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа №521/17473/23 (провадження №2/521/4596/23) за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТОВ «Ісагіс» про скасування рішення про державну реєстрацію прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: державний реєстратор КП «Агенція державної реєстрації» Кушнерова Р.В.

Одночасно з поданням позову, позивачі подали заяву про забезпечення їхнього позову шляхом заборони ТОВ «Ісагіс» та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо зміни існуючого порядку володіння та користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловим будинком, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову, тягне за собою реальну загрозу невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду, оскільки відповідач є власником будинку, у якому проживають позивачки та члени їх родини та рішення про державну реєстрації права власності на який оспорюється ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Також до заяви позивачами додано копію талонів-повідомлень ЄО №6300 та №6663 від 09 червня 2023 року та №6679 від 13 червня 2023 року, зі змісту яких убачається, що ОСОБА_3 , який представляє інтереси ТОВ «Ісагіс» та ще одна невідома позивачкам особа 09 червня 2023 року проник до спірного будинку, де проживають позивачі у їх відсутності та відмовляється їх впускати до будинку, із посиланням на те, що у такому ніхто не може проживати до набрання сили судовим рішенням.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2023 року вжито заходи забезпечення позову шляхом заборони ТОВ «Ісагіс» та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо зміни існуючого порядку володіння та користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловим будинком, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, за адресою: АДРЕСА_1 .

Висновок суду мотивований тим, що надані стороною позивача докази свідчать, зокрема, про те, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, без вжиття відповідних заходів його забезпечення, які відповідають позовним вимогам.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ТОВ «Ісагіс» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі.

За доводами апеляційної скарги, оскаржувана ухвала не відповідає вимогам ст. 260 ЦПК України, оскільки не містить мотивів, з яких суд виходив приймаючи саме таке судове рішення. Також скаржник наполягає на тому, що позивачі не мають жодних майнових прав на спірне майно, єдиним законним власником якого є відповідач, а також зауважує про недоведеність позивачами неможливості виконання потенційного судового рішення про задоволення позовних вимог.

07 жовтня 2023 року адвокат Дідуренко С.В., який діє від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку направив до суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечуючи проти її задоволення зауважив про те, що до заяви про забезпечення позову заявниками додані докази неодноразових спроб відповідача виселити позивачок із спірного будинку до набрання законної сили рішенням у справі № 521/12066/19.

04 грудня 2023 року адвокат Дідуренко С.В., яка діє від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подала до суду заяву, у якій просила приєднати до матеріалів справи докази невідповідності документів, що надані відповідачем державному реєстратору для реєстрації права власності на предмет іпотеки, з метою на її думку повного і всебічного розгляду апеляційної скарги.

05 грудня 2023 року через систему Електронний суд представник ТОВ «Ісагіс» звернувся до суду із заявою про розгляд справи без участі скаржника, доводи та вимоги апеляційної скарги підтримав.

05 грудня 2023 року із заявою про розгляд справи у відсутності позивачів та їх представника до апеляційного суду звернулася адвокат Дідуренко С.В., яка діє від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у якій також просила суд оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У відповідності до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності учасників справи, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Протокольною ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 грудня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Дідуренко С.В., яка діє від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про приєднання доказів до справи від 04 грудня 2023 року.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає, зважаючи на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 149 ЦПК України (в редакції, чинній на час звернення до суду із заявами про забезпечення позову та їх вирішення судом першої інстанції) суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з частиною першою статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частини друга та третя статті 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено, чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також перешкоджання спричиненню значної шкоди позивачу.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед не може бути визначено результат розгляду справи по суті спору.

Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 30 серпня 2023 року у справі № 753/23090/21.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2023 року у справі № 493/1517/22.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення у разі задоволення позову.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28 серпня 2023 року у справі № 493/1457/22.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Фундаментальними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, доводи заяви про забезпечення позову та заперечення іншої сторони. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод чи інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанцій, з висновком якого погоджується колегія суддів, правильно виходив з того, що доводи (мотиви) зазначеної заяви є достатніми та обґрунтованими, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити виконання рішення суду й ефективний захист порушених прав та інтересів позивачів, за захистом яких вони звертаються до суду. Обраний вид забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії є співмірними із заявленими позовними вимогами.

Суд правильно визначив правову природу відносин між сторонами та застосував правила про забезпечення позову.

Так, колегія суддів враховує, що при вирішенні питання стосовно майна, що є єдиним житлом особи (у тому числі, вирішуючи питання про забезпечення позову до вирішення позовних вимог по суті), судам необхідно враховувати принцип непорушності права приватної власності, проголошений статтею 41 Конституції України. Вказаний принцип закріплено також у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і Першому протоколі до неї, які визначають непорушність права власності та право особи на безперешкодне користування своїм майном.

Зі змісту поданої заяви убачається, що позивачі фактично проживають у спірному будинку квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Наведені обставини не заперечуються і відповідачем.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Оскільки право на житло є непорушним, а тому у контексті цієї справи, з урахуванням встановлених судом обставин щодо дій відповідача, спрямованих на позбавлення позивачів та членів їх сім`ї у праві користування будинком, суд вважає, що заборона відповідачу та будь-яким третім особам вчиняти будь-які дії щодо зміни існуючого порядку володіння та користування спірним будинком, узгоджуються з вимогами законодавства та принципом непорушності права особи на житло.

Таким чином, встановивши, що між сторонами виник спір щодо правомірності реєстрації за ТОВ «Ісагіс»права власності на спірний будинок, який, за посиланням заявників, неправомірно вибув з їх власності та є їх житлом, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивачів щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, які заявники просять вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, на переконання колегія суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення заяву про забезпечення позову.

Постановою ВСУ від 25.05.2016 року по справі №6-605цс16 зроблено висновок, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч. 4 ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст. 13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

При задоволені заяви про забезпечення позову, суд повинен також врахувати практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на до доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Суд бере до уваги те, що майно на яке позивач просить накласти арешт, є предметом спору і саме його позивач просить витребувати на свою користь, а, відтак, суд погоджується з доводами поданої заяви, що є підстави вважати, що не вжиття зазначених заходів забезпечення позову може утруднити виконання можливого рішення суд у разі задоволення позову, оскільки спірне майно може бути відчужене.

При цьому, суд бере до уваги висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17, в якій зазначено, що за змістом ст. 149, 158 ЦПК України умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що заходи забезпечення позову, які просять вжити позивачі за позовом заяви, є співмірними із заявленими позовними вимогами та заява підлягала задоволенню, з урахуванням наведеного вище.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд не навів обґрунтованих мотивів, з яких дійшов висновку про необхідність застосування заходів забезпечення позову, оскільки у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення обставини, встановлені судом обставини, що мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, викладено їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини.

Колегія суддів звертає увагу, що предметом апеляційного розгляду є законність і обґрунтованість ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2023 року, тож доводи апеляційної скарги, які стосуються предмета та підстав заявленого позову, обґрунтованість якого під час вирішення питання щодо забезпечення позову не досліджувались, колегією суддів також не приймаються до уваги, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Наведене узгоджується із висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2018 року у справі №910/4013/18 (пункт 25), від 14 серпня 2019 року у справі №640/462/19 (пункт 30), від 02 березня 2020 року у справі №911/2034/16 (пункт 4.12), від 17 вересня 2021 року у справі № 910/3547/21 (пункт 8.6), від 17 січня 2022 року у справі №640/20750/21 (пункт 25).

При цьому необхідно зазначити, що застосовані у розглядуваній справі заходи забезпечення позову носять тимчасовий характер, а за наявності, передбачених законом підстав, відповідач або інші особи, чиї права або охоронювані законом інтереси порушені внаслідок вжиття заходів забезпечення позову, мають право на відшкодування збитків, заподіяних забезпеченням позову, за рахунок особи, за заявою якої такі заходи забезпечення позову вживалися.

Окремо, щодо посилань скаржника на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 березня 2020 року по справі № 521/12066/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ТОВ «Ісагіс», ПАТ «Дельта Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору КП «Агенція державної реєстрації», Служба у справах дітей ОМР, ОСОБА_4 про визнання договору недійсним та скасування записів про державну реєстрацію, колегія суддів зауважує, що дія такого зупинена ухвалою Одеського апеляційного суду від 10 червня 2023 року.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі - Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Руїз Торія проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN A№D OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece №o.2).

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів вважає вірними та обґрунтованими висновки суду про застосування заходів забезпечення позову, з підстав, наведених у змісті оскаржуваного судового рішення.

Порушень судом норм процесуального права колегією суддів не встановлено.

Отже доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення питання судом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, з мотивів наведених у скарзі.

У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційна скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова