П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2023 року м. Київ

Справа № 372/886/23

Апеляційне провадження №22-ц/824/13749/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області ухваленого під головуванням судді Зінченка О.М., 08 травня 2023 року в м. Обухів, дата складення повного тексту рішення не зазначена, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В

У березні 2023 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем;

- стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі, по 4000,00 грн на кожну дитину щомісяця, починаючи з 03 березня 2023 року до досягнення дітьми повноліття; встановити в рішенні, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, та стягнути судові витрати з відповідача на користь позивача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22 серпня 2014 року було зареєстровано шлюб між сторонами, в шлюбі у сторін народилось двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Через різні характери та погляди на життя спільне життя не складається, сторони не підтримують подружніх стосунків та проживають окремо. Вважає, що подальше спільне сімейне життя неможливе, у зв`язку з наведеним позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Після припинення шлюбних відносин відповідач не бере участі в утриманні дітей, ні в грошовій, ні в натуральній формі, не надає допомоги на їх виховання. Оскільки добровільно про добровільну допомогу сторонам домовитися не вдалося, позивач змушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. Позивач, щоб утримувати дітей, змушена закрити декретну відпустку та вийти на роботу, задля забезпечення важливих потреб її дітей. На даний час позивачу не відомо місце роботи відповідача по причині відсутності спілкування між нею, дітьми та відповідачем. Іншим неповнолітнім дітям, а також непрацездатним батькам відповідач аліментів не платить.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 травня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 22 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №282, розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачу ОСОБА_2 залишено « ОСОБА_2 ».

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі по 4000, 00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 03 березня 2023 року до досягнення дітьми повноліття.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачений при звернені до суду судовий збір у розмірі 858,88 грн та витрати понесені на пересилання відповідачу позовної заяви з додатками в розмірі 65, 26 грн, всього 924,14 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн на користь Державної судової адміністрації України.

Рішення суду мотивоване тим, що сторони у справі фактично припинили шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть, на примирення не погоджуються, тому суд прийшов до висновку, що зберегти вказану сім`ю не можливо і вважав за необхідне шлюб розірвати.

Щодо стягнення аліментів, рішення суду мотивовано тим, що діти сторін проживають разом із позивачем, знаходяться на її утриманні. Відповідач не спростував обставини, викладені у позовній заяві, не надав суду доказів, що він не має можливість надавати матеріальну допомогу та зобов`язаний утримувати дітей відповідно до встановлених норм Сімейного Кодексу України, тому суд з врахування обставин зазначених в ст. 182 СК України, вважав за необхідне стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі по 4000, 00 грн на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 03 березня 2023 року до досягнення дітьми повноліття.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 05 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 травня 2023 року - залишено без задоволення.

Не погодився із вказаним заочним рішенням суду відповідач, його представником подано апеляційну скаргу, в якій він зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з неправильним установленням обставин, які мають значення для справи та неправильним їх дослідженням і оцінкою та з порушенням норм процесуального права.

Представник відповідача зазначає, що відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції, не отримував ані позовної заяви, ані судових повісток, оскільки на момент подання позовної заяви та постановлення рішення він фактично проживав з дружиною, дітьми та тещею, а не за своїм зареєстрованим місцем проживання.

Також вказує на те, що рішення суду суперечить наявним у справі письмовим доказам, які були приєднані до матеріалів справи, суд першої інстанції безпосередньо не дослідив всі наявні у справі докази, чим порушив принцип змагальності, також порушив порядок дослідження доказів та принцип диспозитивності.

Представник відповідача зазначає про те, що на сьогоднішній день відповідач працює офіційно, однак довідку про офіційне працевлаштування буде надано до Київського апеляційного суду. На сьогоднішній день, відповідач не в змозі сплачувати розмір аліментів у твердій грошовій сумі 4000,00 грн на кожну дитину щомісячно. Зазначає, що заробітна плата, яку отримує відповідач, є стабільною та дозволяє змінити спосіб виконання рішення із твердої грошової суми на частину від заробітку.

На підставі викладеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача вказує на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи викладені в апеляційній скарзі безпідставними та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

В судому засіданні позивач ОСОБА_2 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважає рішення суду законним і обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідач та/або його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника відповідача - ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з його зайнятістю в іншому судовому засіданні. Колегія суддів розглянувши клопотання дійшла висновку про відмову в його задоволенні, оскільки зайнятість представника в іншому судовому засіданні не є поважною підставою для відкладення розгляду справи. Крім того, відповідач не був позбавлений можливості з`явитися до суду самостійно та надати свої пояснення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів виходить з такого.

В силу п.3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення є порушення норм процесуального права: якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Враховуючи, що апеляційна скарга містить доводи щодо неналежного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, апеляційним судом першочергово перевіряються саме такі обставини.

З матеріалів справи вбачається, що на стадії до відкриття провадження судом першої інстанції був здійснений запит до Понінківської сільської ради, Шепетівського району, Хмельницької області щодо місця реєстрації відповідача ОСОБА_1 , яка підтвердила його зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.29,30,39/.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23 березня 2023 року відкрито провадження у справі, визначено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін, та призначено розгляд справи в судовому засіданні на 26 квітня 2023 року о 09.00 годин /а.с.31-32/.

Судова кореспонденція направлена на адресу відповідача ОСОБА_1 була повернута поштовим відділенням з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» /а.с.38/.

Згідно з протоколом судового засідання від 26 квітня 2023 року сторони в судове засідання не з`явились, розгляд справи відкладено на 08 травня 2023 року о 9.30 годин /а.с.41/.

26 квітня 2023 року судом здійснено оголошення про виклик відповідача ОСОБА_1 в судове засідання 08 травня 2023 року о 9.30 годин на сайті суду а.с.43/.

Судове засідання 08 травня 2023 року, згідно з протоколом, проведено за відсутності сторін, судом розглянуто справу та постановлено судове рішення /а.с.46/.

Згідно ч.ч.1,2 ст.211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

В порядку визначеному ч.ч.2, 4,5,6 ст. 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В порядку п.2 ч. 7 та п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, а також заінтересована особа у справах про видачу обмежувального припису викликаються до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів, а у разі розгляду справи про видачу обмежувального припису - не пізніше 24 годин до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

З наведених обставин справи вбачається, що судом першої інстанції в порядку визначеному процесуальним законом була здійснена перевірка зареєстрованого місця проживання відповідача, на вказану адресу була направлена судова кореспонденція, яка була повернута поштовим відділенням з відміткою про відсутність адресата. Перше судове засідання було відкладено судом першої інстанції. У зв`язку з цим наступне повідомлення відповідача у справі, як такого чиє місцеперебування невідоме, було здійснено через оголошення на сайті. А отже виходячи з положень ЦПК України, судом вчинені дії щодо повідомлення відповідача, і він вважається повідомленим про дату та час судового розгляду справи.

Таким чином доводи апеляційної скарги відповідача, щодо його неналежного повідомлення слід визнати безпідставними, а тому рішення суду першої інстанції не може бути скасовано з цих підстав, так як порушень норм процесуального права не вбачається.

По суті правовідносин щодо розірвання шлюбу судом апеляційної інстанції встановлено, шлюб між сторонами зареєстровано 22 серпня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області, актовий запис №282, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 /а.с.15/.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження /а.с.16,17/.

Вказані правовідносини регулюються наступними нормами чинного законодавства України.

Так, ст. 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч.ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України).

Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бут розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитина-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Верховний Суд у Постанові від 03 грудня 2020 року у справі № 456/848/16-ц вказав на те, що за змістом указаної норми (ст.11 СК України) заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов'язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі є подружжям, проте один із них наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач в апеляційній скарзі просить про скасування рішення суду першої інстанції в цілому, проте не вказує конкретні підстави для скасування рішення суду в частині вирішення вимог про розірвання шлюбу, лише вказує на те, що він має право на встановлення строку на примирення. Однак, з моменту звернення відповідача з заявою про перегляд заочного рішення, розгляду цієї заяви і до перегляду справи апеляційним судом, сторони не примирилися. Позивач в судовому засіданні апеляційного суду заперечує таку можливість, вказує на відсутність шлюбних відносин між сторонами, неможливість їх відновлення, та вважає, що їх збереження суперечить спільним інтересам.

З урахуванням наведеного, доцільності в наданні сторонам строку на примирення не вбачається. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя і, як вже вказано вище, надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком. А тому апеляційний суд не вбачає підстав для надання сторонам строку на примирення.

Виходячи з засад сімейного законодавства, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Позивач в суді першої та апеляційної інстанцій категорично вказувала на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на життя, сімейні цінності, їхня сім'я існує формально, подальше спільне проживання є недоцільним та неможливим.

Відповідач оскаржуючи рішення суду першої інстанції в апеляційній скарзі не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про неправильність висновків суду щодо наявності підстав для розірвання шлюбу, зокрема доказів, які б свідчили про помилковість висновку щодо неможливості збереження шлюбу.

Отже, встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 56 СК України.

Відносно вимог про стягнення аліментів судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтва про народження /а.с.16,17/ .

Діти проживають разом з позивачем та, відповідно, знаходяться на її утриманні, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади /а.с.18,21, 22/.

Позивач працює на посаді головного бухгалтера в Державній установі «Центр сервісно-технічного забезпечення» та отримує дохід, що підтверджується відповідними довідками /а.с.19,20/.

Вказані правовідносини регулюються наступними нормами чинного законодавства України.

В силу ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Положеннями ст. 181 СК України визначені способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину, які згідно з частиною 1 цієї норми законодавства, визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (ч. 2 ст. 181 СК України ).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України ).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На час звернення з даним позовом діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні.

Визначаючи мінімальний розмір аліментів на дитину, законодавець чітко визначив, що такий розмір має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Матеріали справи не містять жодних даних про неспроможність відповідача утримувати власних дітей. Відповідач є працездатною особою за віком, даних про віднесення його до соціально незахищених верств населення матеріали справи не містять. Разом з цим, відповідачем до суду не надано належних та допустимих доказів про його майновий стан.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо вирішення питання про стягнення аліментів стосуються виключно питання способу стягнення, відповідач вважає що розмір аліментів мав бути визначений в частці від його доходу, а не в твердій грошовій сумі. Проте, відповідачем не зазначено ні в заяві про перегляд заочного рішення, ні в апеляційній скарзі, свого місця роботи та розміру щомісячного доходу, не надано відповідні докази, вказано, що такі докази будуть надані в судовому засіданні, однак в судове засідання апеляційного суду сторона відповідача не з`явилась.

Таким чином, суд першої інстанції вірно визначив розмір аліментів які підлягають стягненню з відповідача в розмірі 4000,00 грн на кожну дитину, і підстав для визначення іншого, не вбачається

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В порядку ст. 141 ЦПК України, враховуючи відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, понесені відповідачем витрати при зверненні з апеляційною скаргою компенсації не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 27 грудня 2023 року.