ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» липня 2023 року

м. Харків

справа № 643/1163/23

провадження № 22ц/818/1189/23

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Мальованого Ю.М., Яцини В. Б..

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року в складі судді Скотар А.Ю.

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та стягнення грошової компенсації.

Позовна заява мотивована тим, що вона з ОСОБА_2 з 04 липня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2020 року.

Вказала, що під час перебування у шлюбі 19 січня 2018 року ними за спільні кошти придбаний автомобіль марки «CHEVROLET», моделі «AVEO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за відповідачем.

Зазначила, що вона доступу до спірного автомобіля не має та не може ним користуватись, оскільки всі комплекти ключів від автомобіля знаходяться у відповідача, який щоденно використовує автомобіль для задоволення власних потреб. Він вважає його своєю власністю та відмовляється надавати його їй у користування. Вона має право на компенсацію вартості своєї частки у праві спільної сумісної власності на автомобіль.

Просила визнати у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на транспортний засіб - автомобіль марки «CHEVROLET», моделі «AVEO», випуску 2008 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН - В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та стягнути з нього на її користь 100 380,00 грн в якості грошової компенсації вартості частки транспортного засобу.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 - задоволено; визнано у порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_2 право власності на автомобіль «CHEVROLET», моделі «AVEO», випуску 2008 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 ; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості частки транспортного засобу в розмірі 100 380,00 грн та сплачений судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частки автомобіля в розмірі 100 380,00 грн - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з нього грошову компенсацію вартості частки автомобіля в розмірі 65 042,50 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального і процесуального права. Він не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви судом направлено за останнім відомим місцем його реєстрації та отримано невстановленою особою. Ані він, ані його родина за цією адресою не проживають. З приводу зазначених обставин він звернувся до поліції. Припускає, що отримати кореспонденцію могла мати позивачки, яка має доступ до квартири, можливо, на її прохання. Зазначена позивачкою вартість автомобіля 200 760,00 грн є завищеною, та дійсну вартість автомобіля на момент розгляду справи не встановлено. Він звернувся до суб`єкта оціночної діяльності та надав автомобіль для огляду, на підставі чого отримав акт про оцінку, згідно якого ринкова вартість автомобіля станом на 11 травня 2023 року складає 130 085,01 грн.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_2 подано клопотання про долучення доказів, які він не мав можливості надати суду першої інстанції з підстав, що від нього не залежали, а саме через неналежне повідомлення про розгляд справи. Просив долучити акт про оцінку транспортного засобу № 10/05/2023Р.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду в оскаржуваній частині - змінити.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що в порядку поділу автомобіля «CHEVROLET», реєстраційний номер НОМЕР_1 , як спільного майна подружжя з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню грошова компенсація частки його вартості у розмірі 100 380,00 грн.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 04 липня 2003 року перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2020 року (а. с. 13-14).

З відповіді Регіонального сервісного центру Головного сервісного центру Міністерства внутрішніх справ в Харківській області від 27 лютого 2023 року № 31/20-640 вбачається, що згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів власником автомобілю марки «CHEVROLET», моделі «AVEO», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , з 19 січня 2018 року є ОСОБА_2 . Транспортний засіб перереєстровано на його ім`я за технологічною операцією «308 - Перереєстрація на нового власника за договором купівлі-продажу». На транспортний засіб оформлено свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_3 та закріплено номерні знаки НОМЕР_1 . Реєстраційні дії здійснено на підставі договору купівлі-продажу 7218/18/002013, оформленого 19 січня 2018 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Магнолит» (а. с. 30-31).

На ім`я ОСОБА_1 22 жовтня 2020 року видано довіреність на право керування, експлуатації і розпорядження вказаним транспортним засобом (а. с. 15).

Як вбачається з довідки фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 від 29 серпня 2022 року (сертифікат суб`єкта оціночної діяльності № 542/21 від 15 липня 2021 року), середня ринкова вартість автомобіля марки «CHEVROLET», моделі AVEO, випуску 2008 року, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , тип ЗАГАЛЬНИЙ ЛЕГКОВИЙ СЕДАН-В, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вид палива - бензин, об`єм двигуна 1598 см. куб, коробка передач - автоматична, станом на 29 серпня 2022 року становить 200 760,00 грн (а. с. 16).

З наданої ОСОБА_2 разом з апеляційною скаргою копії акту № 10/05/2023Р про оцінку транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , складеного 11 травня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 вбачається, що ринкова вартість автомобіля на дату оцінки 10 травня 2023 року складає 130 085,01 грн (а. с. 58-68).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України та абзацом 1 частини другої статті 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частинами першою, другою статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Отже, поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суд має застосувати положення частини четвертої та п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Зазначений висновок підтримано у постановах Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 301/2231/17, провадження № 61-5392св19, від 23 червня 2022 року у справі № 644/2842/17, провадження № 61-6879св20, від 16 січня 2023 року у справі № 754/3132/16-ц, провадження № 61-5956св22.

Як встановлено судом автомобіль, що є предметом поділу між сторонами, набуто у шлюбі. Відповідач це не оспорює. Відтак, у сенсі положень статті 60 СК України транспортний засіб як майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Сторонами також не заперечується, що автомобіль фактично знаходиться у ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 згодна на присудження їй в порядку поділу майна подружжя грошової компенсації вартості частки спірного автомобіля. ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині розміру грошової компенсації, що підлягає стягненню з нього на користь позивачки.

ОСОБА_1 надано до суду для встановлення дійсної вартості автомобіля «CHEVROLET AVEO» на час розгляду справи довідку оцінювача від 29 серпня 2022 року щодо середньої ринкової вартості майна, що складає 200 760,00 грн (а. с. 16).

На спростування цієї довідки ОСОБА_2 надано копію акту № 10/05/2023Р про оцінку транспортного засобу «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_1 , складеного 11 травня 2023 року суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_4 , з якої вбачається, що ринкова вартість автомобіля на дату оцінки 10 травня 2023 року складає 130 085,01 грн (а. с. 58-68).

Зважаючи на те, що наданий ОСОБА_2 акт складений на підставі безпосереднього огляду суб`єктом оціночної діяльності спірного транспортного засобу на час розгляду справи, судова колегія вважає за необхідне прийняти саме його, а не надану позивачкою довідку від 29 серпня 2022 року, як належний доказ дійсної вартості автомобіля.

Частиною 3 статті 367 ЦПК України передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Зазначений акт відповідачем не був поданий до суду першої інстанції, однак ОСОБА_2 мотивує це причинами, що об`єктивно не залежали від нього, а саме тим, що йому не було відомо про відкриття провадження у справі.

Судова колегія вважає такі причини поважними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, місце проживання відповідача ОСОБА_2 з 28 жовтня 2004 року по 21 вересня 2020 року зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 14 лютого 2023 року (а. с. 22).

За цією адресою на ім`я ОСОБА_2 направлено копію ухвали про відкриття спрощеного позовного провадження у справі та позовної заяви з додатками. Зазначене поштове відправлення вручено 24 лютого 2023 року, що підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням, у якому проставлено підпис та позначку «мама» (а. с. 27).

Таку ж саму позначку проставлено на рекомендованому поштовому повідомленні про отримання кореспонденції на ім`я позивачки ОСОБА_1 , яка зареєстрована за цією ж адресою (а. с. 26).

ОСОБА_2 заперечує факт отримання ним чи членами його сім`ї зазначеного поштового відправлення.

Згідно пункту 99 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року, № 270 рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Пунктом 106 Правил передбачено, що під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище.

З наведених норм можна дійти висновку, що загальний порядок фіксації та оформлення вручення рекомендованого поштового відправлення передбачає встановлення особи одержувача та зазначення на бланку повідомлення про вручення його прізвища. Цей запис вносить працівник поштового зв`язку.

Напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано.

Вищевказане узгоджується з доводами, викладеними в постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року (справа № 222/1402/16-а).

З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення на ім`я ОСОБА_2 № 364 (а. с. 27) вбачається, що в ньому не зазначено прізвище одержувача, як це передбачено пунктом 106 Правил, а тому встановити, чи дійсно ОСОБА_2 , чи члени його родини, зокрема, мати, отримували копію ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви, неможливо.

З огляду на вказане, оскільки в матеріалах справі відсутні докази про те, що ОСОБА_2 був повідомлений належним чином про відкриття спрощеного позовного провадження у справі та, відповідно, мав можливість надати відзив на позов і докази на підтвердження своїх заперечень, суд апеляційної інстанції вбачає підстави для прийняття доказу вартості автомобіля з його боку, який не було подано до суду першої інстанції з поважних причин.

Отже, виходячи з дійсної вартості спірного автомобіля у розмірі 130 085,01 грн, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає зміні зі зменшенням суми компенсації вартості частки автомобіля, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зі 100 380,00 грн до 65 042,50 грн, та, пропорційно, судового збору з 1073,60 грн до 695,70 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, з ОСОБА_1 на його користь підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги у розмірі 1 644,00 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, ст.374, ст.376, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2023 року в оскаржуваній частині - змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації вартості частки транспортного засобу з 100 380,00 грн до 65 042,50 грн та судового збору з 1073,60 грн до 695,70 грн.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 644,00 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Ю.М. Мальований

В. Б. Яцина

Повний текст постанови складено 10 липня 2023 року.