Справа № 331/3187/23
Провадження № 2/331/1394/2023
«06» грудня 2023 р. м. Запоріжжя
Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі:
Головуючого - судді Антоненко М.В.
при секретарі - Байрамовій Д.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного батька, -
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного батька.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином позивача. Вони проживали разом у квартирі за яку позивач ОСОБА_1 зараз сплачує усі житлово-комунальні платежі, які перевищують у зимовий період його пенсію. Пенсія складає з березня 2023 року 3587, 24 грн. (до березня 2023 р. була пенсія 3046,23), але комунальні платежі в опалюваний період понад 3000 грн. Позивач отримує субсидію в опалюваний період тільки 1362,56 грн. і тому змушений виживати на 1408 грн.
Відповідач ОСОБА_2 з 2015 року в Україні ніде не навчається та не працює і не збирається працювати тому, що знаходився на матеріальному утриманні позивача до жовтня 2015 року. Відповідач працездатний та має можливість працювати та заробляти гроші, надаючи матеріальну допомогу батьку на утримання, однак повністю ухиляється від своїх родинних обов`язків. В наступний час ОСОБА_2 виїхав за межі України та начебто працює у Польші.
Крім відповідача ОСОБА_2 у позивача ОСОБА_1 ще є повнолітні діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , але вони на своєму утриманні мають дітей, аліменти не отримують, стоять у центрі зайнятості і шукають постійну роботу. Третя донька ОСОБА_5 закінчила Запорізький медуніверситет у 2015 році, ніде не працювала та наприкінці 2015 року поїхала мандрувати у Європу. Де вона зараз знаходиться позивачу не відомо.
Після обстеження у лікувальних закладах м. Запоріжжя у позивача були виявлені різні хвороби, які потребують лікування та операції, яка коштує понад 15 000 грн. Також, він потребує лікування зубів, вартістю понад 13 000 грн., але в нього таких грошей немає. Додаткових доходів з 2015 року він не отримує.
Відповідач ОСОБА_2 не обтяжений стягненням по виконавчим документам, не знаходиться у шлюбі та не має на своєму утриманні дітей та інших батьків. Його мати ОСОБА_6 (колишня дружина позивача) виїхала ще у 2014 році за межі України та не повернулася до дому.
Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно.
Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 18.05.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, призначене судове засідання.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
Відповідно до ч. 1 статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи відповідно до ст. 280 ЦПК України за відсутності відповідача.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, наполягав на задоволенні позовних вимог. Пояснив, що в 2019-2020 р.р. судами трьох інстанцій було розглянуто його аналогічний позов до сина ОСОБА_2 про стягнення аліментів, однак в позові було відмовлено. Вважає, що судами не було враховано невеликий розмір його пенсії.
Встановлено, що в жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного батька.
В обґрунтування позову зазначав, що він є непрацездатним, а відповідачі є його рідними дітьми, проте вони не надають йому матеріальної допомоги. Оскільки на теперішній час внаслідок скрутного матеріального становища він потребує матеріальної допомоги, вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.
Просив суд стягнути з ОСОБА_5 на його користь аліменти у розмірі 500 гривень, та з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно до зміни його матеріального становища.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2019 року (справа № 331/7487/15) в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 25 червня 2019 року, апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2019 року у цій справі залишено без змін.

Постановою Верховного Суду 14 квітня 2020 року, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2019 року, та постанова Запорізького апеляційного суду від 25 червня 2019 року залишені без змін. (а.с. 48-56)

З аналогічним позовом ОСОБА_1 повторно звернувся до суду в 2019 році (справа № 331/3610/19).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 21 лютого 2022 року, апеляційна скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_8 задоволена частково, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02 жовтня 2020 року у цій справі скасоване та прийнята нова постанова наступного змісту: В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного батька - відмовити. (57-63)

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законої сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішення суду, тобто

ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключено ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

В постановах Запорізького апеляційного суду від 25.06.2019 р., 21.02.2022 р. зазначені наступні обставини.

ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Відділом реєстрації актів громадянського стану Волочиського районного управління юстиції від 30 квітня 2003 року. ОСОБА_1 має повнолітню доньку: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Крім того, у позивача наявні дві повнолітні доньки від іншого шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_4

ОСОБА_1 є непрацездатним за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 , виданим Пенсійним фондом України серії НОМЕР_3 .

Згідно з повідомленням про призначення субсидії на ЖКП до особової справи № 33316 від 08 листопада 2019 року ОСОБА_1 призначено субсидію з жовтня 2019 року по квітень 2020 року в сумі 1107,07 грн.

Аналізуючи зміст вищенаведених судових рішень, які набрали законної сили (справи №331/7487/15, № 331/3610/19), суд дійшов висновку про те, що вони є преюдиційними до предмету даного провадження, оскільки в них йдеться про тих самих осіб - сторін в даному провадженні, а встановлені в них обставини безпосередньо стосуються прав позивача ОСОБА_1 на утримання від повнолітнього сина ОСОБА_2 .

Надані ОСОБА_1 письмові докази в даному провадженні вказаних обставин не спростовують.

Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України (статті 202, 203 СК України). Зазначені норми права не передбачають врахування прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення аліментів.

Згідно з частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до статті 203 СК України дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю.

У виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними (стаття 206 СК України).

Згідно зі статтею 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Непрацездатними є особи, визнані установленим законом порядком інвалідами, що встановлюється медико-соціальними експертними комісіями МСЕК. Критерієм призначення аліментів є те, що отримувані батьками пенсія, інший дохід не забезпечують їхніх потреб на харчування, лікування, на придбання одягу, ліків. Непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 212/1055/18 дійшов висновку, що тлумачення статті 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх дітей з утримання своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); 2) непрацездатність матері, батька; 3) потреба матері, батька у матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей з утримання батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність у матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що батько (мати) не потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до частини першої статті 76, статті 89 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на час звернення до суду в травні 2023 р., з січня 2022 р. по березень 2023 р. отримав пенсію за віком у розмірі 42719,96 грн., в березні 2023 р. - 3587,24 гривень, що підтверджується розрахунком наданим Пенсійним фондом України.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» з 1 січня 2023 року визначено прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність - 2093 гривні.

З вказаного слід, що пенсія позивача ОСОБА_1 є за розміром вищою, ніж встановлений законом прожитковий мінімум для категорії осіб, до якої він відноситься, а тому відсутні підстави вважати, що позивач є особою, яка потребує сторонньої матеріальної допомоги.

В обґрунтування позовних вимог позивач надав суду довідку КЗ «Запорізькій центр первинної медико-санітарної допомоги №1» від 25.10.2016 р. про стан здоров`я. (а.с.9); протоколи ультразвукового дослідження внутрішніх органів (а.с.10,11,13,15); виписний епікриз (а.с.12); МРТ головного мозку (а.с.14); дублікати чеків на оплату житлово-комунальних послуг (16-20).

Відповідно до статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Перелічені медичні документи не можуть розцінюватись судом як достатні докази, які дають змогу дійти висновку про те, що ОСОБА_1 має потребу в отриманні значної матеріальної допомоги від сина з урахуванням розміру пенсії позивача.

Одночасно суд враховує, що ОСОБА_1 приймав участь як представник позивача у розгляді цивільної справи (№ 331/4934/20) за позовом ОСОБА_11 до Головного управління Державної податкової служби у Запорізькій області про визнання права власності в порядку набувальної давності. (Рішення Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 03.04.2023 р., Постанова Запорізького апеляційного суду від 04.07.2023 р. (а.с.64-76).

Вказане свідчить про отримання ОСОБА_1 додаткового доходу та спростовує його твердження про скрутне матеріальне становище.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_1 має інших повнолітніх дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , до яких не пред`явлено позов.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Оцінивши усі наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено всього складу юридичних фактів, передбачених статтею 202 СК України, необхідних для виникнення у його повнолітнього сина ОСОБА_2 обов`язку по утриманню батька, у зв`язку із чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 13, 81, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатного батька - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: М.В. Антоненко