ЄУ № 712/691/23
Провадження №2/712/1164/23
05 липня 2023 року Соснівський районний суд м. Черкаси
у складі головуючого судді Стеценко О.С.,
за участю секретаря судового засідання Руденко А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку загального позовного провадження в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів,
Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 4 000 доларів США, 10% пені за кожен місяць невиконання зобов`язання 14 000 доларів США та 3% річних за період з 10.02.2020 по 19.01.2023 у сумі 353 долари США, а всього 18 353 долари США та судові витрати.
У обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.09.2019 між сторонами укладено розписку, відповідно до якої ОСОБА_2 отримано у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 4 000 доларів США, які відповідач зобов`язався повернути у термін до 09.02.2020. Позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу, однак у добровільному порядку ОСОБА_2 борг не повернув, тому позивач вимушений звернутися до суду.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.03.2023 відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 20.04.2023.
20.04.2023 підготовче судове засідання відкладено на 08.05.2023 у зв`язку з неявкою відповідача.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 08.05.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено судовий розгляд по суті на 14.06.2023.
14.06.2023 судове засідання відкладено на 05.07.2023 за клопотанням представника позивача.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.07.2023 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині стягнення пені у сумі 12 400 доларів США, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 109 доларів США.
З урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4 000 доларів США, 10% пені за кожен місяць невиконання зобов`язання у сумі 1 600 доларів США за період з 10.02.2020 по 16.06.2020 та 3% річних за період з 10.02.2020 по 23.02.2022 у сумі 244 долари США, а всього 5 844 долари США та судові витрати.
Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, представник позивача надав заяву, в якій просить судове засідання провести без його участі та без участі позивача, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення, розгляду справи без його участі не надав, відзив на позовну заяву не пред`явив.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі доказів та без фіксування судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню за таких підстав.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно зі ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.
Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) викладено висновок про те, що за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до вчинення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Зазначене також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 128/891/20-ц, провадження № 61-4560 св 21.
Цивільний кодекс України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається право підтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це є доказом факту отримання грошових коштів, а тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про те, що розписка є замінником письмової форми правочину, яка свідчить про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.
Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає про отримання коштів, скріплює її своїм підписом, така розписка свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, міститься в тексті договору, про завершену дію передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.
Такий висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах висловлений Верховним Судом у постанові від 08 квітня 2021 року у справі № 500/1755/17.
У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов`язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до статті 525 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно із частиною першою статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами з дотриманням вимог статті 629 ЦК України.
Розпискою, що надана суду, підтверджено, що ОСОБА_2 09.09.2019 отримав від ОСОБА_1 4 000 доларів США, які зобов`язався повернути до 09.02.2020.
Суд, дослідивши та аналізуючи долучену позивачем до матеріалів справи розписку, встановив, що розписка написана власноручно позичальником - відповідачем, тобто факт укладення договору позики і отримання позичальником коштів за цим договором підтверджено належним (письмовим) доказом.
Сторони дотримались письмової форми договору.
Таким чином, позивач довів факт укладення договору на вказаних у розписці умовах.
Оскільки на час розгляду справи у суду відсутні підтверджуючі докази про те, що договір позики визнаний недійсним чи є розірваним, суд вважає, що грошові кошти отримані відповідачем, згідно розписки, підлягають стягненню на користь позивача.
Відповідно до положень ст. 625 ЦК України боржник, не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України №6-49цс12 від 06.06.2012.
Велика Палата Верховного Суду у постанові по справі № 373/2054/16-ц, у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц погодилась із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про стягнення з відповідача заборгованості в іноземній валюті, що передбачає і нарахування 3% річних саме з розміру заборгованості в іноземній валюті.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.
З положень ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Сторони у розписці визначили, що у разі прострочення повернення боргу позичальник зобов`язується сплатити пеню у розмірі 10% на місяць.
Позивач заявив до стягнення 3% річних за період з 10.02.2020 по 23.02.2022 у сумі 244 долари США та пеню за період з 10.02.2020 по 16.06.2020 у сумі 1 600 доларів США.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову, а саме про стягнення боргу у сумі 4 000 доларів США, 3% річних за період з 10.02.2020 по 23.02.2022 у сумі 244 долари США та пені за період з 10.02.2020 по 16.06.2020 у сумі 1 600 доларів США.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір у сумі 6 711,44 грн. з розрахунку ціни позову 18 353 долари США, що в гривневому еквіваленті складає 671 143,51 грн. згідно офіційного курсу іноземних валют, встановленого Національним банком України станом на день подачі позову 19.01.2023, а саме 36,5686 грн. за 1 долар США.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.07.2023 закрито провадження у справі про стягнення грошових коштів в частині стягнення пені у сумі 12 400 доларів США, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у сумі 109 доларів США.
Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи, що ціна позову зменшилась на 12 509 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 457 436,61 грн., тобто судовий збір сплачений за цю частину вимоги складає 4 574,37 грн., у зв`язку з прийняттям відмови від частини позовних вимог та закриття провадження у справі, 50% частки судового збору, а саме 2 287,19 грн., підлягають поверненню позивачу.
Таким чином, остаточні вимоги позивача складають 5 844 долара США, що в гривневому еквіваленті складає 213 706,90 грн., а розмір судового збору 2 137,07 грн., що підлягають стягненню з відповідача.
Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача витрат на професійну допомогу.
На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України надано копію договору про надання правової допомоги від 12.01.2023 укладений позивачем з АО «Тищенко та Шимановський», копію рахунку на оплату №4 від 12.01.2023, копію розміру витрат на правову допомогу адвоката, копію акту приймання-передачі виконаних робіт від 18.01.2023, копію квитанції про оплату за надання юридичних та адвокатських послуг від 19.01.2023.
Враховуючи, що витрати на професійну правничу допомогу підтверджені належними доказами, то вимога позивача про стягнення 10 000 грн. підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 207, 525, 527, 625, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 12, 81, 133, 137, 141-142, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів задовольнити.
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошові кошти у сумі 4 000 доларів США, 10% пені за кожен місяць невиконання зобов`язання у сумі 1 600 доларів США за період з 10.02.2020 по 16.06.2020 та 3% річних за період з 10.02.2020 по 23.02.2022 у сумі 244 долари США, а всього 5 844 долари США (п`ять тисяч вісімсот сорок чотири долари США).
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , судовий збір у сумі 2 137,07 грн. (дві тисячі сто тридцять сім гривень сім копійок).
Стягнути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати на професійну правничу допомогу 10 000 грн. (десять тисяч гривень).
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , ID-паспорт громадянина України НОМЕР_2 , виданий 03.02.2020, орган видачі 7110, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , виданий 06.04.2000, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Копію заочного рішення надіслати сторонам протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів.
Суддя: О.С.Стеценко