КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9644/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Білич І.М., Березовенко Р.В.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Горщара Сергія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року у складі судді Майбоженко А.М.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року ОСОБА_2 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_1 у якому просив просить стягнути останнього грошові кошти в розмірі 27 827 доларів США, з яких 3 200 доларів США - основна сума боргу, 24 672 доларів США - відсотки за користування коштами. Вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що 19 вересня 2002 року між сторонами був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 3 200 доларів США, За користування грошовими коштами ОСОБА_1 зобов`язався сплачувати відсотки у розмірі 3% в місяць з 13 квітня 2000 року. Відповідач мав непогашені борги за попередніми розписками, які увійшли до розписки від 19 вересня 2002 року. Строк повернення позики у розписці не вказаний.

27 серпня 2021 року позивач звернувся до відповідача з вимогою повернути борг, у якій попросив повернути суму основного боргу 3 200 доларів США та відсотки за користування грошовими коштами у розмірі 24 576 доларів США за період з 13 квітня 2000 року по 13 серпня 2021 року.

08 вересня 2021 року відповідач надіслав відповідь, якою відмовив у повному обсязі щодо сплати боргу.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 600 доларів США - сума основного боргу за договором позики від 19 вересня 2002 року; 10 128 доларів США - відсотки за договором позики від 19.09.2002 за період з 01 січня 2004 року по 27 серпня 2021 року. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі адвокат Горщар С.В. в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального правапросить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення вимог про стягнення відсотків за договором позики від 19 вересня 2002 року за період з 01 січня 2004 року по 27 серпня 2021 року та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відсотки за договором позики від 19 вересня 2002 року за період з 27 серпня 2018 року по 27 серпня 2021 року в розмірі 1738 доларів США. В задоволенні позову в частині стягнення відсотків за договором позики від 19 вересня 2002 року за період з 01 січня 2004 року по 26 серпня 2018 року відмовити. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що судом першої інстанції не взято до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності в контексті нарахування та сплати відсотків за договором позики.

Апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції, про те що відповідач повинен сплатити позивачу проценти за весь період користування позикою, в тому числі й за межами трирічної позовної давності, є безпідставним та ґрунтується не неправильному застосуванні норм матеріального права.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Суткович М.А. в інтересах ОСОБА_2 підтримує рішення районного суду, вважає його законним і обґрунтованим, просить його залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Колегія суддів, вислухавши адвоката Горщара С.В. в інтересах ОСОБА_1 , який просив апеляційну скаргу заволинити, ОСОБА_2 та його представника адвоката Суткович М.А., які просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає зазначити наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі зазначеним вимогам.

До договорів, що були укладені до 1 січня 2004 року і продовжують діяти після набрання чинності Цивільним кодексом України, застосовуються правила цього Кодексу щодо підстав, порядку і наслідків зміни або розірвання договорів окремих видів незалежно від дати їх укладення (пункт 9).

За загальним правилом закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (ст. 58 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦК України 1963 року, який був чинним на час укладення договору позики від 19 вересня 2002 року, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність (в оперативне управління) гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей або рівну кількість речей того ж роду і якості.

Згідно ч. 1 ст. 165 ЦК України 1963 року, якщо строк виконання зобов`язання не встановлений або визначений моментом витребування, кредитор вправі вимагати виконання, а боржник вправі провести виконання в будь-який час.

Статтею 170 ЦК України 1963 року встановлено, що проценти по грошових та інших зобов`язаннях не допускаються, за винятком операцій кредитних установ, зобов`язань по зовнішній торгівлі та інших випадків, зазначених у законі.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 1 січня 2004 року, встановлено, що ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України 2003 року, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до розписки від 19 вересня 2002 року, складеної ОСОБА_1 , 13 квітня 2000 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_2 гроші в сумі 3200 дол. США з щомісячною платою процентів, у розмірі 3 %, без визначення терміну повернення (а.с. 6 т.1).

Отже, матеріалами справи доведено існування між сторонами позичкових відносин.

27 серпня 2021 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення суми позики протягом тридцяти календарних днів, у сумі 27 776 доларів США, яка складається з основної суми боргу у розмірі 3 200 доларів США, та суму процентів у розмірі 24 576 доларів США (а.с. 7-8 т.1).

08 вересня 2021 року представник відповідача у відповіді на вимогу відмовив щодо задоволення даної вимоги з посиланням на повернення боргу у повному обсязі (а.с. 9-11 т.1).

Разом з тим, відповідно до справи, 17 березня 2003 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 1 600 доларів США в рахунок погашення боргу за розпискою від 19 вересня 2002 року (а.с. 48).

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення заборгованості за договором позики, в сумі 1600 дол. США не оскаржено тому у відповідності до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2 про стягнення відсотків у розмірі 10 128 доларів США за період з 01 січня 2004 року по 27 серпня 2021 року, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки станом на день розгляду справи частина боргу залишилася непогашеною, а умовами договору позики не передбачено строк повернення коштів, тому є обґрунтовані підстави для стягнення несплаченої частини зі стягнення 3% річних за користування позикою упродовж усього періоду несплати.

З такими висновками районного суду, колегія суддів погоджується в повній мірі, враховуючи наступне.

Відповідно до змісту договору, ОСОБА_1 13.04.2000 отримав у позику від ОСОБА_2 3200 дол. США зі сплатою 3% процентів щомісячно (а.с.6).

Установлено, що частково, у сумі 1600 дол. США, борг відповідачем було повернуто.

Отже, неповернута сума позики становить 1600 дол.США.

Колегія суддів погоджується із висновками суду про стягнення з боржника 10 128 доларів США процентів за договором позики від 19 вересня 2002 року за період з 01 січня 2004 року по 27 серпня 2021 року, з огляду на таке.

У даній справі судом встановлено, що умова договору позики від 19 вересня 2002 року про встановлення процентів за користування позикою в судовому порядку недійсною не визнана.

До відносин сторін за договором позики від 19 вересня 2002 року з 01 січня 2004 року підлягають застосуванню положення ЦК України, і позикодавець має право на нарахування процентів з моменту набрання чинності ЦК України до моменту пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 203/6896/14-ц (провадження № 61-930св20).

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як установлено судом, 28 серпня 2021 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення суми позики з відсотками протягом 30 днів від дня пред`явлення цієї вимоги (а.с. 7-8 т. 1).

У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц (провадження № 14-10цс18) зроблено висновок, що "після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання".

Таким чином стягнута районним судом сума процентів за користування позикою за період з 01 січня 2004 року до 27 серпня 2021 року в розмірі 10 128 доларів США, згідно з наступним розрахунком: (1 600 х 3 %) х 211 де 1 600 доларів США - сума позики; 211 - кількість місяців за період є обґрунтованою.

Щодо доводів відповідача про застосування строку позовної давності, колегія виходить з наступного.

Статтею 256 ЦК України 2003 року передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України 2003 року позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з викладеного, встановивши, що з письмовою вимогою про повернення суми позики позивач звернувся 27 серпня 2021 року, а з даним позовом 20 вересня 2021 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 1 т. 1) приймаючи до уваги, що укладеним між сторонами договором позики строк її повернення встановлений не був, районний суд дійшов висновку, що строк позовної давності, в даному випадку, не пропущений.

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 відсотки за період користування неповернутою позикою, в сумі 10 128 дол. США.

Умовами договору позики не був установлений строк щомісячно сплачувати проценти, обов`язок по їх сплаті виник у боржника після пред`явлення вимоги у відповідності до ч.2 ст.1050 ЦК України, у зв`язку з чим колегія суддів визнає безпідставними, необґрунтованими доводи апеляційної скарги про наявність підстав застосування до виниклих між сторонами правовідносин строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд скаржника, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених у рішенні.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Горщара Сергія Васильовича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 06 липня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: