П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2023 року м. Київ

Справа №757/47030/20-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/44/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

за участю секретаря Федорчук Я.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Волкової С.Я. 08 листопада 2021 року у м. Києві, повний текст рішення складений 18 листопада 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просила:

- визнати транспортні засоби «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 , ринковою вартістю 224208,00 грн, та «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 , ринковою вартістю 348768,00 грн, об`єктами спільної сумісної власності подружжя;

- виділити транспортні засоби «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_1 та «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2 у особисту приватну власність відповідача;

- стягнути з відповідача на користь позивача 12104,00 грн грошової компенсації за її частку в транспортних засобах.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10 червня 2016 року між сторонами було укладено шлюб, 13 липня 2020 року відповідач звернувся до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, рішення ще не прийняте. В шлюбі 10 березня 2018 року на ім`я відповідача було придбано автомобіль «Mitsubishi Outlander», 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , вартістю 368886,00 грн, крім того подружжям було придбано автомобіль «Mitsubishi Outlander», 2015 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2 , який було ввезено з-за кордону, вартістю 426864,00 грн. Загальна сума спільних грошових коштів, витрачена на два автомобілі, становить 795750,00 грн, домовленості про добровільний поділ майна не досягнуто.

16 березня 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про зміну позовних вимог, посилаючись на те, що їй стало відомо про розірвання шлюбу, про продаж відповідачем без її згоди спільного майна, набутого під час шлюбу, зокрема, автомобілів, та просила:

- визнати транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути із ОСОБА_2 на її користь 149727,15 грн грошової компенсації за її частку в цьому транспортному засобі;

- визнати транспортний засіб «Mitsubishi Outlander», номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути з ОСОБА_2 на її користь 206220,85 грн грошової компенсації за її частку в цьому транспортному засобі.

Відповідачем ОСОБА_2 було пред`явлено зустрічний позов до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Позовні вимоги мотивовано тим, що він перебував у шлюбі із ОСОБА_1 з 10 червня 2016 року, шлюб розірвано рішенням суду 27 листопада 2020 року. За час подружнього життя він зі своїх власних заощаджень, накопичених ним до вступу в шлюб, придбав у квартиру, де проживало подружжя, меблеві вироби, а саме: шафу-купе двосторонню з дзеркальними дверцятами, тумбою та поличками, що підсвічуються, настінними поличками вартістю 74700,00 грн, арку меблеву до стіни (дві тумби з ящиками, що з`єднані між собою), вартістю 39680,00 грн; загальна вартістю виробів складає 114380,00 грн. Після розлучення меблі залишились у ОСОБА_1 ..

Просив визнати зазначені меблеві вироби об`єктами спільної сумісної власності подружжя, виділи меблеві вироби у особисту приватну власність ОСОБА_1 , стягнути з останньої 57190,00 грн грошової компенсації за його частку в меблях.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - залишено без задоволення.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами того, що автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2010 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , та автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2015 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 , є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В обґрунтування відмови у задоволенні зустрічного позову суд першої інстанції зазначив, що самим ОСОБА_2 спростовано право спільної сумісної власності подружжя на меблеві вироби (т. 1, а.с.250-250).

Не погодилась із зазначеним судовим рішенням в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог та в мотивувальній частині рішення, щодо мотивів відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , її представником подано апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність рішення у зв`язку з порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Представник вказує на неврахування судом першої інстанції того, що автомобілі були придбані за спільні кошти подружжя, а саме за кошти, отримані позивачем та відповідачем від заробітної плати, розмір яких за період шлюбу (2016-2020 роки) склав 1702971,00 грн. Вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що відповідач спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, адже матеріали справи взагалі не містять доказів, які б підтверджували ту обставину, що автомобіль 2010 року випуску було придбано відповідачем на кошти, отримані ним за договором дарування та те, що відповідачем не доведено зв`язок таких коштів з придбанням автомобіля.

При цьому, зазначає, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки доказам позивача, якими підтверджується джерело походження коштів, за які було придбано автомобіль 2015 року випуску. Натомість, висновок суду стосовно того, що ОСОБА_2 придбано автомобіль 2015 року випуску за власні кошти та за кошти, що отримані від продажу автомобіля 2010 року, усупереч вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України ґрунтується виключно на припущеннях, не відповідає дійсним обставинам справи та спростовується належними і допустимими доказами.

Також, вказує на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_2 взагалі не надано належних і допустимих доказів на підтвердження придбання подружжям відповідних меблів у спільну власність, їх існування на час розгляду справи та здійснення їх монтажу у квартирі батьків ОСОБА_1 з їх дозволу.

На підставі викладеного, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та в мотивувальній частині рішення, щодо мотивів відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя - скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення, яким:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити в повному обсязі.

Змінити мотивувальну частину рішення, в частині мотивів відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, вказавши мотивами (підставами) відмови у задоволенні зустрічного позову його недоведеність, необґрунтованість та безпідставність. В іншій частині рішення суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя просить залишити без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року було задоволено клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження. Провадження у даній справі було зупинено до припинення перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України, що переведені на воєнний стан.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 липня 2023 року провадження у справі було поновлено.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Мостовенко Ю.В. підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив задовольнити заявлені ними вимоги.

Представник відповідача - адвокат Родіна О.В заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги, вважає рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 20 червня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , повторно виданим 07 липня 2020 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (т.1, а.с.8).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 листопада 2020 року у справі № 757/30077/20-ц, яке набрало законної сили 31 грудня 2020 року, шлюб між сторонами розірвано (т. 1, а.с.28-30).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 10 березня 2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 (т. 1, а.с.212).

Згідно з листом Регіонального Сервісного Центру ГСЦ МВС в м. Києві (Філія ГСЦ МВС) від 15 березня 2021 року за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2010 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_7 , номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , 10 березня 2018 року було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №8043/2018/852723 від 10 березня 2018 року, укладеного у територіальному сервісному центрі № 8043 РСЦ МВС в м. Києві (т. 2, а.с.3,4).

ОСОБА_2 , будучи суб`єктом декларування, зазначив в повідомленні про суттєві зміни в майновому стані, поданим до Національного агентства з питань запобігання корупції, що 10 березня 2018 року ним одержано подарунок у грошовій формі у розмірі 320632,00 грн від батька ОСОБА_4 та про придбання у цей день автомобіля «Mitsubishi Outlander», 2010 року випуску (т.1, а.с. 80-85).

28 грудня 2019 року ОСОБА_2 було написано розписку, в якій зазначено що він отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в якості авансу за продаж автомобіля «Мітсубісі Аутлендер», 2010 року випуску, у сумі 165000,00 грн (т. 1, а.с. 119).

11 березня 2020 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_4 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу №8045/2020/1980437, за умовами якого продавець зобов`язався передати у власність покупцеві транспортний засіб марки «Mitsubishi Outlander», 2010 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , номерний знак НОМЕР_7 . Ціна транспортного засобу склала 165000, 00 грн (т. 1, а.с.37, 38).

Згідно з листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (Філія ГСЦ МВС) від 14 квітня 2021 року за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 13 квітня 2021 року автомобіль «Mitsubishi Outlander», номер кузова НОМЕР_3 , значиться зареєстрованим за ОСОБА_4 (т. 2, а.с. 5).

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (Філія ГСЦ МВС) від 12 березня 2021 року за № 31/26-195 за даними Єдиного державного реєстру транспортного засобів автомобіль марки «Mitsubishi Outlander», 2015 року випуску, кузов - НОМЕР_8 , VIN - НОМЕР_4 , був зареєстрований 16 травня 2020 року за ОСОБА_2 на підставі посвідчення митниці серії НОМЕР_9 та вантажної митної декларації №500500/2020/213866, виданих 24 лютого 2020 року Одеською митницею ДФС (т. 2, а.с. 7, 8). Відповідно до платіжного доручення АТ КБ «ПриватБанк» від 30 грудня 2019 року за придбання вищевказаного автомобіля було сплачено 6228,00 доларів США компанії GG Auto Sales LLC DBA W8 Shipping, платник - ОСОБА_2 (т. 2, а.с. 13).

30 травня 2020 року між ТОВ «Автоленд Київ Груп», як комісіонером, та ОСОБА_2 , як комітентом, було укладено Договір комісії № 7562/20/012548, за умовами якого комісіонер зобов`язався за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або декілька правочинів щодо продажу транспортного засобу моделі «Mitsubishi Outlander», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 , номерний знак НОМЕР_10 , зареєстрований за власником транспортного засобу 16 травня 2020 року за ціною 5000,00 грн (т. 1, а.с. 39, 40).

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (Філія ГСЦ МВС) від 15 квітня 2021 року за даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів станом на 14 квітня 2021 року власником автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2015 року випуску, VIN - НОМЕР_4 , є ОСОБА_5 , дата реєстрації - 13 жовтня 2020 року (т. 2, а.с. 9,10).

Відповідно до Звіту за результатами проведення незалежної оцінки колісного транспортного засобу - легкового автомобіля «Mitsubishi Outlender», 2010 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_11 , vin-код НОМЕР_3 , від 04 березня 2021 року, ринкова вартість вказаного колісного транспортного засобу становить 299454, 30 грн (т. 1, а.с. 162-186).

Відповідно до Звіту за результатами проведення незалежної оцінки колісного транспортного засобу - легкового автомобіля «Mitsubishi Outlender», 2015 року випуску, номер державної реєстрації НОМЕР_12 , vin-код НОМЕР_4 , від 04 березня 2021 року ринкова вартість вказаного транспортного засобу складає 412441,70 грн (т. 1, а.с. 187-211).

Відповідно до Договору № 21-5 на виготовлення та постачання продукції від 22 серпня 2016 року, ОСОБА_2 доручив ФОП ОСОБА_6 виготовити меблеві вироби, а саме шафу купе, вартістю 74700,00 грн та здійснити її доставку та монтаж за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання вказаного договору були надані: специфікація № 1 на поставку продукції (Додаток № 1 до Договору № 21-5 на виготовлення та постачання продукції від 22 серпня 2016 року), товарний чек № 21-5 від 22 вересня 2016 року, накладна 21-5 від 22 вересня 2016 року (т.1 а.с.124-127).

За Договором № 27-2 на виготовлення та постачання продукції від 11 вересня 2017 року, ОСОБА_2 доручив ФОП ОСОБА_6 виготовити меблеві вироби, а саме шафу купе, вартістю 39680,00 грн та здійснити їх поставку та монтаж за адресою: АДРЕСА_1 . На виконання вказаного договору були надані: специфікації №1 на поставку продукції (Додаток № 1 до Договору № 27-2 на виготовлення та постачання продукції від 11 вересня 2017 року), товарний чек № 27-1 від 11 вересня 2017 року, накладна 27-2 від 11 вересня 2017 року (т.1 а.с.128-131).

В силу ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Положеннями ст. 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

В силу ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Також, ч. 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Положеннями ч. 1 ст. 70 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей фізичних осіб між собою на суму, яка перевищує п`ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частиною 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Велика палата Верховного Суду у Постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 роз`яснила, що презумпція спільності права власності подружжя на майно може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі і в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у Постанові від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15, поділ майна, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Вартість майна, що підлягає поділу визначається, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у Постанові від 31 жовтня 2023 року у справі № 202/4972/20 з посиланням на вищевказану Постанову, що свідчить про усталену судову практику з цього питання.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Крім того, у відповідності до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

З наведених обставин справи вбачається, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 червня 2016 року, який був розірваний рішенням суду від 27 листопада 2020 року.

За час перебування у шлюбі на ім`я відповідача ОСОБА_2 було придбано два автомобілі: «Mitsubishi Outlander», 2010 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 та «Mitsubishi Outlander», 2015 року випуску, номер кузова НОМЕР_4 .

Заперечуючи щодо заявлених первісних позовних вимог, відповідач вказував, що спірні автомобілі належали йому на праві особистої приватної власності та посилався, серед іншого, на копії повідомлень про суттєві зміни в майновому стані суб`єкта декларування ОСОБА_2 , подані останнім до Національного агентства з питань запобігання корупції, де, серед іншого, відображено факт отримання 10 березня 2018 року від свого батька ОСОБА_4 подарунок у грошовій формі у розмірі 320632,00 грн. Однак, матеріали справи не містять договору дарування укладеного відповідачем, який виходячи з положень ЦК України, мав бути укладений в письмовій формі та нотаріально посвідченим. Таким чином, саме по собі зазначення відповідачем у декларації про майновий стан даних про одержання грошових коштів у дар, без наявності відповідного договору, не може підтверджувати правовідносини, що виникли з договору дарування, на підставі яких виникає право особистої власності на майно придбане у шлюбі. А отже не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що автомобіль 2010 року випуску був особистою власністю відповідача у справі.

Що стосується автомобіля 2015 року випуску, то відповідач вказував на належність його до особистої власності, так як він був придбаний за рахунок коштів отриманих від продажу автомобіля 2010 року. Однак, враховуючи недоведеність обставин належності на праві особистої власності відповідачу автомобіля, 2010 року, ці доводи слід визнати безпідставними. До того ж грошові кошти за автомобіль 2015 року були внесені 30 грудня 2019 року, автомобіль 2015 року був проданий 16 березня 2020 року. При цьому розписка відповідача від 28 грудня 2019 року не може бути прийнята до уваги суду, так як вона написана відповідачем та надана його батьку, тобто не є належним та допустимим доказом у справі. А отже не можна погодитись і з висновком суду першої інстанції про те, що автомобіль 2015 року випуску був особистою власністю відповідача у справі.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків стосовно того, що обидва автомобілі були придбані за особисті кошти відповідача та, як наслідок, були його особистою власністю, оскільки стороною відповідача презумпція спільності майна, придбаного під час перебування сторін у шлюбі, не спростована належними та допустимими доказами.

Разом з тим, позовні вимоги щодо визнання транспортних засобів об`єктами спільної власності подружжя також задоволенню не підлягають, оскільки вказані автомобілі вибули із права спільної сумісної власності подружжя у зв`язку з їх відчуженням відповідачем на користь третіх осіб.

Позивач стверджує, що автомобілі були відчужені без її згоди, а тому нею поставлена вимога про компенсацію вартості своєї частки автомобілів. Як вже вказано вище, на час розгляду справи обидва автомобілі відчужені відповідачем, при тому їх відчуження відбулось до дати розірвання шлюбу.

Разом з тим, позивач у відзиві на зустрічну позовну заяву стверджує, що вони з відповідачем припинили подружні стосунки у серпні 2020 року. А отже автомобіль 2010 року випуску, був відчужений відповідачем у березні 2020 року, під час перебування у шлюбі з позивачем, і до фактичного припинення ними шлюбних відносин. Згідно з положеннями СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Даних про те, що грошові кошти, отримані відповідачем від продажу автомобіля «Mitsubishi Outlander», 2010 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , були використані не в інтересах сім`ї матеріали справи не містять. А тому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за її частку в транспортному засобі «Mitsubishi Outlander», 2010 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , у розмірі 149727,15 грн.

При цьому, враховуючи те, що на момент відчуження автомобіля 2015 року випуску (жовтень 2020 року) сторони фактично не перебували у шлюбно-сімейних відносинах, що ними визнається у поданих процесуальних документах до суду, а також, що під час розгляду справи судом першої інстанції стороною відповідача не було надано доказів щодо договірної ціни відчуження автомобіля, та не спростовано наявні в матеріалах справи докази щодо ринкової вартості автомобіля марки «Mitsubishi Outlander», 2015 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_4 , визначені Звітом від 04 березня 2021 року, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за її частку у вказаному майні, яка становить 206220, 85 грн (412 444,70 : 2 = 206220,85).

Відносно вимог зустрічного позову, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, предметом зустрічної позовної заяви є визнання шафи купе двосторонньої з дзеркальними дверцятами, тумбою та підсвідчувальними поличками, полички настінні та арку меблеву до стіни (дві тумби з ящиками та з`єднані між собою полиці) об`єктами спільної сумісної власності подружжя: виділення вказаних об`єктів в особисту приватну власність ОСОБА_1 ; стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової компенсації за його частку в меблях у розмірі 57190,00 грн.

На підтвердження своїх вимог відповідач посилався на укладені ним договори на виготовлення та постачання продукції, якими передбачено, що поставка продукції та її монтаж проводиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторонами у справі було визнано, що вказана квартира є власністю батьків ОСОБА_1 , але певний час сторони у справі проживали у цій квартирі. Тобто враховуючи, що мова йде про облаштування квартири, що не є власністю сторін у справі, і що вказані меблі не можуть бути відокремлені, як вказує відповідач у справі, то ці меблі не можуть становити об`єкт спільної власності сторін у справі. А тому вказане майно не підлягає поділу, а вимоги відповідача про стягнення з позивача на його користь компенсації вартості частини цього майна задоволенню не підлягають.

Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про відсутність підстав для задоволення вимог зустрічного позову, проте не дослідив обставини справи щодо цього питання та не визначився з підставами для відмови. А тому колегія суддів вважає за можливе в цій частини змінити рішення суду першої інстанції, виклавши мотивувальну частину постанови в редакції цієї постанови.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог за первісним позовом та ухвалення нового судового рішення у цій частині про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 ..

Також, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для зміни судового рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Оскільки колегія суддів прийшла до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги та первісної позовної заяви, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 6933,15 грн та витрати на правничу допомогу, понесення яких позивачем підтверджується матеріалами справи, у розмірі 11457, 60 грн, а всього 18390, 75 грн, що є пропорційним до задоволених позовних вимог первісного позову.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року в частині вимог первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію частини вартості спільного майна подружжя автомобіля Mitsubishi Outlander, 2015 року випуску номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_13 в розмірі 206220,85 грн.

В задоволені інших вимог первісного позову - відмовити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року в частині вирішення вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя - змінити виклавши мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 6933,15 грн та витрати на професійну правничу допомогу понесені в суді першої інстанції в розмірі 11457,60 грн, а всього 18390,75 грн.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_14 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_15 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: М.В. Мережко

Н.В. Поліщук

Повний текст постанови складений 28 грудня 2023 року.