Чортківський районний суд Тернопільської області

У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 грудня 2023 року Справа № 1916/1998/2012
Номер провадження6/608/53/2023
Чортківський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого суду судді Парфенюка В. І.
з участю секретаря Южди Л. С.
головного державного виконавця Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Письменної М.Б.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чортків подання головного державного виконавця Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Письменної Марії Богданівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_2 , -
Головний державний виконавець за погодженням із начальником Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Письменна М. Б. звернулася до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи ОСОБА_2 , зазначивши, що у відділі на виконанні знаходиться виконавче провадження 61570002 з виконання виконавчого листа № 1916/1998/2012 від 10.03.2020, виданого Чортківським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 49 000 доларів США, що еквівалентно 391 632,50 гривням, 22 000 євро, що еквівалентно 221 429,02 гривням боргу за договорами позики, 418 363,45 гривень боргу по сплаті процентів за користування позиками та 3 210,90 гривень сплаченого судового збору. Згідно заяви стягувача ОСОБА_1 від 16.03.2020 залишок боргу до стягнення становить 1 018 913,67 гривень. За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2 . Вказане рішення суду на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію ним не надано, будь-яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України "Про виконавче провадження".
За таких обставин головний державний виконавець Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Письменна М. Б. просить обмежити боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 1916/1998/2012 від 10 березня 2020 року.
Головний державний виконавець Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Письменна М. Б. в судовому засіданні подання підтримує в повному обсязі, просить задовольнити.
Стягувач ОСОБА_1 також підтримує вищевказане подання.
Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали подання, приходить до таких висновків.
Із матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження 61570002 з виконання виконавчого листа № 1916/1998/2012 від 10 березня 2020 року, виданого Чортківським районним судом Тернопільської області про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 49 000 доларів США, що еквівалентно 391 632,50 гривням, 22 000 євро, що еквівалентно 221 429,02 гривням боргу за договорами позики, 418 363,45 гривень боргу по сплаті процентів за користування позиками та 3 210,90 гривень сплаченого судового збору.
16 березня 2020 року старшим державним виконавцем Чортківського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язань за рішенням.
Згідно ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.
З аналізу зазначених норм матеріального та процесуального права вбачається, що подання про обмеження у праві виїзду за межі Україні:
вноситься виконавцем у разі ухилення боржника від виконання судового рішення;
розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, а тому саме на останнього покладається тягар доказування.
Таким чином, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Як вбачається з вищенаведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов`язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов`язань.
Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення".
Змістовно-логічне значення словосполучення "ухилення" від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, може означати з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Під поняттям "ухилення" від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням, розуміються будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), що роз`яснив Верховний Суд України 01 лютого 2013 року при розгляді питань, які виникають в судовій практиці про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.
Проте особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Задоволення подання державного виконавця можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання". У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносини, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.
З матеріалів подання видно, що державним виконавцем проводилися дії щодо розшуку майна та коштів боржника. Відповідно до вимог чинного законодавства такі дії проводяться державним виконавцем незалежно від ухилення чи неухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.
Проте посилання в поданні лише на перелік дій, які здійснив державний виконавець, пов`язаних з виконанням рішення суду про стягнення боргу, не є підставою для обмеження у праві виїзду боржника за межі України, оскільки законом не передбачені юридичні санкції у вигляді обмеження у праві виїзду за наявності лише факту невиконання зобов`язання.
Водночас суд зазначає, що державним виконавцем не надано та матеріали подання не містять доказів щодо належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження, отримання ним постанови про відкриття виконавчого провадження чи будь-якого іншого документу про вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні.
Таким чином, за відсутності в матеріалах справи доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 була повідомлена про відкриття виконавчого провадження та про вчинення виконавчих дій, відсутні підстави стверджувати, що боржник свідомо ухиляється від виконання судового рішення.
Разом з тим, суд зазначає, що статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.
На здійснення цих прав не встановлюються жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, для забезпечення громадського порядку, запобігання злочину, для охорони здоров`я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Відповідна норма Конвенції міститься в статті 33 Конституції України, якою встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.
Статтею 313 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.
Такі обмеження встановлюються, зокрема, статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», що передбачає підстави для тимчасового обмеження права громадян України на виїзд з України. Право на виїзд з України може бути тимчасово обмежено, в тому числі, коли особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
У справі "Гочев проти Болгарії" Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.
Застосування обмеження у праві виїзду громадянина за межі України, може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватись лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом заходів примусового виконання рішення.
Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Аналізуючи наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження виїзду за кордон ОСОБА_2 , державний виконавець не довів суду, що боржник свідомо ухиляється від виконання покладених рішенням суду обовязків, що тимчасове обмеження виїзду боржника за межі України гарантуватиме повернення боргу і, яким чином цей борг може бути повернуто при застосуванні такого обмеження, а відповідно і необхідність обмеження конституційних прав ОСОБА_2 в даному виконавчому провадженні.
Тому суд приходить до висновку про відсутність встановлених законом підстав для задоволення подання головного державного виконавця Чортківського відділу державної виконавчої служби у Чортківському районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 .
Керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", суд,--
Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги Тернопільському апеляційному суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складання повної ухвали 1 січня 2024 року.

Суддя В. І. Парфенюк