рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/11882/23

Номер провадження 2/495/5606/2023

22 листопада 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Боярського О.О.,

при секретарі Червинській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.

До Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно, у якій позивач просить суд:

- встановити факт належності житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ;

- визнати за ОСОБА_1 (РНОКІШІ НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею: 49,1 кв.м., житловою площею 23,5 кв.м. та який складається з: житлового будинку літ. «А», веранда літ. «а», літня кухня літ. «Б», веранда літ. «б», підвал літ. «б1», сарай літ. «В», котельня літ. «Г», №№ 1-4 споруди.

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Випасенської сільської радою Білгород-Дністровського району Одеській 01 квітня 2008 року.

Родинні відносини між позивачкою ОСОБА_1 та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеській 05 травня 1988 року, де в графі «батько» російською мовою зазначено: « ОСОБА_4 », в графі мати: « ОСОБА_5 », яка також померла ще ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею: 49,1 кв.м., житловою площею 23,5 кв.м. та який складається з: житлового будинку літ. «А», веранда літ. «а», літня кухня літ. «Б», веранда літ. «б», підвал літ. «б1», сарай літ. «В», котельня літ. «Г», №№ 1-4 споруди.

Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.1986 року, посвідченого секретарем Випасенської сільської ради Кравченко Л.С.

Позивачка вказує, що на момент придбання її батьком спірного житлового будинку, не існувало Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому речове право на вказаний будинок спадкодавець ОСОБА_3 не зареєстрував та помер задовго до функціонування електронної бази (реєстру) об`єктів нерухомості, а саме у 2008 році.

За життя спадкодавець ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 13.07.2007 року за змістом якого: все майно, яке б належало на момент смерті і на що він за законом має право, ОСОБА_3 заповідає ОСОБА_1 .

Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_3 не було зареєстроване.

Таким чином позивачка є спадкоємцем майна померлого батька ОСОБА_3 за заповітом, та прийняла спадщину після смерті батька, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала разом з ним.

Інших спадкоємців, які б вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині, не має.

Процесуальні дії.

Ухвалою суду від 01.112023 року провадження по справі відкрито за правилами загального .позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. .

Ухвалою суду від 15.11.2023 року витребувано від:

- Другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області (67700, Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Грецька, буд. 24) копію спадкової справи до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3

22.11.2022 року до суду від завідувача другої Білгород-Дністровської державної нотаріальної контори Одеської області Мельниченко М.М., надійшла спадкова справа №298/2008 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 .

В судове засідання, призначене на 22.11.2023 року сторони не з`явились.

Позивач в судове засідання не з`явився, просить справу розглядати у її відсутність.

14.11.2023 року до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 , відповідно до якої останній визнає у повному обсязі позов ОСОБА_1 , справу просить розглядати без його участі.

У відповідності з ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

З`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню с заступних підстав.

Фактичні обставини справи встановлені судом.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, серії НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Випасенської сільської радою Білгород-Дністровського району Одеській 01 квітня 2008 року.

Родинні відносини між позивачкою ОСОБА_1 та спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим виконавчим комітетом Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеській 05 травня 1988 року, де в графі «батько» російською мовою зазначено: « ОСОБА_4 », в графі мати: « ОСОБА_5 », яка також померла ще ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті батька відкрилася спадщина у вигляді: житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею: 49,1 кв.м., житловою площею 23,5 кв.м. та який складається з: житлового будинку літ. «А», веранда літ. «а», літня кухня літ. «Б», веранда літ. «б», підвал літ. «б1», сарай літ. «В», котельня літ. «Г», №№ 1-4 споруди.

Вказаний житловий будинок належав спадкодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 06.05.1986 року, посвідченого секретарем Випасенської сільської ради Кравченко Л.С., копія якого міститься в матеріалах справи та була досліджена судом.

Позивачка вказує, що на момент придбання її батьком спірного житлового будинку, не існувало Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тому речове право на вказаний будинок спадкодавець ОСОБА_3 не зареєстрував та помер задовго до функціонування електронної бази (реєстру) об`єктів нерухомості, а саме у 2008 році.

За життя спадкодавець ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений секретарем Випасненської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області 13.07.2007 року за змістом якого: все майно, яке б належало на момент смерті і на що він за законом має право, ОСОБА_3 заповідає ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за №364, копія якого наявна в матеріалах справи.

Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку з тим, що право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за померлим ОСОБА_3 не було зареєстроване, що підтверджується листом нотаріуса від 11.10.2023 року №864/02-14.

Таким чином позивачка є спадкоємцем майна померлого батька ОСОБА_3 за заповітом, та прийняла спадщину після смерті батька, оскільки на момент смерті спадкодавця проживала разом з ним, що підтверджується довідкою, виданою Мологівською сільською радою 03.10.2023 року №1123.

Таким чином позивачка ОСОБА_1 фактично прийняла спадщину, оскільки на момент відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем.

Інших спадкоємців, які б вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині, не має. Мати спадкодавця ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла.

Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 , який є онуком спадкодавця, та який на момент смерті спадкодавця також проживав разом із ним, позовні вимоги ОСОБА_2 визнав у повному обсязі.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з нього виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно ч.1, 5 ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За змістом ст. 1296 ЦК України, оформлення спадщини здійснюється шляхом видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину.

У відповідності до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно із ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і зворотної дії не мають, крім випадків, коли вони пом`якшують, або скасовують цивільну відповідальність. Тобто при вирішенні даного спору щодо угоди купівлі-продажу майна, вчиненої у липні 1997 року, мають бути застосовані положення Цивільного Кодексу України 1963 року.

28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Захист, відновлення порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу відбувається, в тому числі, шляхом звернення з позовом до суду відповідно до частини першої статті 16 ЦК України.

Статтею 16 ЦК України, положення якої кореспондуються з положеннями статті 20 Господарського кодексу України (далі - ГК України), встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18.

Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.

Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.

Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства.

Судом установлено, що, позивач є спадкоємцем за заповітом майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Враховуючи встановлені у справі фактичні обставини і норми права, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку про те, що за життя спадкодавцю ОСОБА_3 належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 06.05.1986 року, посвідченого секретарем Випасенської сільської ради Кравченко Л.С.

Інших спадкоємців, які б вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини або мають право на обов`язкову частку у спадщині, не має.

Таким чином відсутність оригіналів правовстановлюючих документів у позивача, позбавляє її можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у позасудовому порядку.

Під час розгляду справи відповідач позов визнав у повному обсязі.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позивачем обрано належний спосіб захисту свого права та позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 19, 49, 200, 206, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт належності житлового будинку АДРЕСА_1 спадкодавцю ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 (РНОКІШІ НОМЕР_1 ) право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на спадкове майно: житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею: 49,1 кв.м., житловою площею 23,5 кв.м. та який складається з: житлового будинку літ. «А», веранда літ. «а», літня кухня літ. «Б», веранда літ. «б», підвал літ. «б1», сарай літ. «В», котельня літ. «Г», №№ 1-4 споруди.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи,якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.О. Боярський