Справа № 352/908/23
Провадження № 22-ц/4808/1348/23
Головуючий у 1 інстанції СТРУТИНСЬКИЙ Р. Р.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів: Бойчука І.В., Василишин Л.В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Пузіна Дениса Миколайовича на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, ухвалене суддею Струтинським Р.Р. 06 вересня 2023 року в м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області, повний текст якого складено 11 вересня 2023 року,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» для отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним укладено кредитний договір № б/н від 11.06.2010 року, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (у розмірі, зазначеному у довідці про зміну умов кредитування). У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 15000,00 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Сторони домовились, що підписана анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг у ПриватБанку та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає між ними кредитний договір.

При укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування В АТ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Отже, підписавши заяву між сторонами, був укладений договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3 Договору, на підставі яких відповідач при укладанні Договору надав згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни (збільшення або зменшення) за рішенням та ініціативою Банку.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 20.03.2023 року має заборгованість в розмірі 47 503,95 грн, яка складається з наступного: 43 358,57 грн - заборгованість за кредитом; 4 145,38 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 0,00 грн заборгованість за комісією; 0,00 грн пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Банк просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитом у розмірі 47 503,95 грн станом на 20.03.2023 року та судові витрати у розмірі 2684,00 грн (а.с. 1-2).

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 43 358,57 грн заборгованості за кредитним договором та 2 449,69 грн судових витрат, а всього 45 808,26 грн. У решті позову відмовлено (а.с.165-167).

Не погодившись з рішенням суду в частині задоволених позовних вимог, представником ОСОБА_1 адвокатом Пузіним Д.М. подано апеляційну скаргу з мотивів порушенням судом норм матеріального права.

Вказує, що в анкеті-заяві позичальника не зазначена процентна ставка. Крім того, у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Зазначає, що позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги в частині стягнення відсотків на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитним коштами, крім самого розрахунку кредитної заборгованості посилався на Витяг з тарифів ПриватБанку, що розміщені на сайті Банку. У зазначеному витягу, в тому числі, визначені: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, а також містяться додаткові положення. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів ОСОБА_2 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема і щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Тому на думку представника апелянта, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст.11 Закону №1023-ХІІ про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Також підписаний сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети не містить і строку повернення кредиту (користування ним). У зв`язку з тим, що виплачена сума значно перевищує отриману відповідачем суму, в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі.

З вказаних підстав просить скасувати рішення суду та у задоволенні позову відмовити (а.с.171-175).

Правом на подання відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Згідно приписів ч.2 ст.369 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Вислухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши, відповідно до ст.367 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви відповідача від 11.06.2010 року, яка підписана сторонами, відповідач ОСОБА_2 підтвердив своїм підписом, що згідний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомлений і згоден з ними та такі були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Зобов`язався виконувати Умови та Правила надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті ПриватБанку www.privatbank.ua (а.с.25).

На підставі вказаної заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

У заяві зазначено, що відповідач погодився з тим, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач зазначає, що у такий спосіб між сторонами укладено кредитний договір.

На підтвердження умов надання кредиту відповідачу та порушення зобов`язання останнім позивач надав суду копію анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.25), Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», "Універсальна, 55 днів пільгового періоду", "Універсальна Contract", "Універсальна Gold" (а.с.26), витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 06.03.2010р. №СП-2010-256, однак, які підписані лише представником банку, а підпису відповідача не містить (а.с.27-50), розрахунок заборгованості (а.с.3-22), довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (а.с.23), довідку про надані кредитні картки (а.с.24) та виписку за договором (а.с.61-124).

Згідно розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.06.2010, станом на 20 березня 2023 року заборгованість позичальника ОСОБА_1 за вказаним договором складала 47503,95 грн, з яких: 43 358,57 грн заборгованість за тілом кредиту; 4145,38 грн заборгованість за простроченими відсотками.

З довідки, виданої АТ КБ «ПРИВАТБАНК» встановлено, що ОСОБА_1 видавалися наступні кредитні картки: карта «Універсальна» № НОМЕР_1 (дата відкриття - 11.06.2010, строк дії - 12/13); карта «Універсальна WORLD» № НОМЕР_2 (дата відкриття - 06.08.2013, строк дії - 08/15); карта «Універсальна mini» № НОМЕР_3 (дата відкриття - 25.02.2013, строк дії - 08/16); карта «Gold» № НОМЕР_4 (дата відкриття - 23.10.2015, строк дії - 12/16); карта «WGMMS DebitMasterCard Gold» № НОМЕР_5 ( дата відкриття - 06.08.2013, строк дії - 05/17); карта «Універсальна WORLD» № НОМЕР_6 (дата відкриття - 04.09.2015, строк дії - 08/19); карта «Універсальна WORLD» № НОМЕР_7 (дата відкриття - 06.11.2015, строк дії - 10/19); карта «Універсальна WORLD» № НОМЕР_8 (дата відкриття - 05.08.2019, строк дії - 07/23) (а.с.24).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 встановлено, що 11.06.2010 року відбувся старт карткового рахунку; 06.08.2013 року встановлено кредитний ліміт 15 000 грн, в подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався (зменшувався та збільшувався), востаннє кредитний ліміт становив 49 700,00 грн (30.10.2020 року), після чого 26.11.2020 року був зменшений до 0,00 грн (а.с. 23).

Задовольняючи позов частково, суд виходив з положень 526, 530, 611,612 625, 634, 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановивши наявність заборгованості відповідача за простроченим тілом кредиту, з урахуванням того, що прострочене тіло кредиту і є фактично отримані позичальником кошти.

З таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з такого.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача www.privatbank.ua можуть змінюватися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор може додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку в будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, наданий банком витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані АТ КБ «ПриватБанк» Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в документі про умови кредитування, який безпосередньо підписаний позичальником і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 провадження № 14-131цс19).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Банком надані первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та його часткового погашення (виписки по рахунку). Хоча виписка по рахунку і стосується всього періоду (починаючи з 15.06.2010 року по 14.03.2023 року), суд виходить з наступного.

Так, із виписки по рахунку (а.с.61-124) встановлено, що заборгованість у відповідача перед банком виникла з 01.08.2019 року, оскільки до цього дня на рахунку були наявні власні кошти позичальника.

Відповідачем не оспорювалося обчислення банком заборгованості за попередні періоди. Зокрема, ОСОБА_2 погодився з умовами банку про заборгованість і погасив усю заборгованість станом на 26.07.2019 року і акумулював власні кошти на рахунку, поповнивши рахунок 26.07.2019 року готівкою в терміналі самообслуговування на суму 14 999,99 грн, заощадивши 9016,18 грн власних коштів; 26.07.2019 року на суму 4 400,00 грн; 26.07.2019 року у касі банку на суму 12 800,00 грн (а.с.72-зворот).

Таким чином, відповідачем було акумульовано власних коштів станом на 26.07.2019 року на суму 26 214,85 грн, які він поступово витрачав на купівлю продуктів у магазині «Тростянецький», у супермаркеті «Сільпо», у магазині «Делікатес», у магазині «Золота Рибка»; здійснював комунальні платежі, оплату в інтернет-магазині, тощо.

Заборгованість почала утворюватись після витрати цих коштів, коли ОСОБА_2 01.08.2019 року придбав продукти у магазині «Золота Рибка» в м. Івано-Франківськ на суму 151,00 грн, при наявності власних коштів у розмірі 30,00 грн. Таким чином, заборгував банку 121,00 грн, далі 01.08.2019 року здійснив оплату за послуги газу для населення на суму 1001,00 грн, оплачував за купівлю продуктів у магазині «Тростянецький» на суму 17,50 грн, зняв готівку в банкоматі відділення банку в розмірі 6 240,00 грн, тощо.

Як встановлено із виписки по рахунку, відповідач за цей період (починаючи з 01.08.2019 року по 14.03.2023 року) використав коштів банку на суму 119 792,88 грн, а сплатив банку за цей же період 132 756,34 грн.

Щодо вимог банку про стягнення відсотків за користування кредитом, суд виходить з такого.

У заяві позичальника від 11.06.2010 відсутні умови договору про встановлену процентну ставку.

За таких обставин відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді процентну ставку за користування кредитними коштами.

Однак, банком за період з 01.08.2019 року по 14.03.2023 року необґрунтовано нараховано відсотків за використання кредитного ліміту на суму 60 008,80 грн.

З`ясувавши, що фактично розмір заборгованості за тілом кредиту включає в себе нараховані відсотки за користування кредитним лімітом, розмір яких, порядок і строки їх нарахувань не передбачені анкетою-заявою, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення суми заборгованості за відсотками.

Судом встановлено, що з коштів, які фактично спрямовувалися позичальником на погашення заборгованості за основною сумою кредиту, позивачем в автоматичному режимі відбувалося і списання відсотків та зарахування частини суми як плати по кредиту. Погашення заборгованості за відсотками, нарахування яких не обумовлено сторонами у письмовому вигляді, суперечить умовам, визначеним сторонами у анкеті-заяві.

Отже, оскільки позивачем нараховано 43 358,57 грн заборгованості за основною сумою кредиту та 4145,38 грн заборгованості за відсотками за користування кредитом, а 132 756,34 грн, які сплачені позичальником ОСОБА_1 , мали бути зараховані в рахунок погашення заборгованості за основною сумою кредиту, то відповідачем фактично в повному обсязі погашено заборгованість за основною сумою кредиту.

Твердження позивача про те, що сторонами було погоджено усі істотні умови договору не заслуговують на увагу з огляду на вищевикладене, а тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за основною сумою кредиту є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Встановивши, що банком за рахунок основної суми кредиту стягувалися відсотки за користування кредитом, розмір яких сторонами не узгоджувався, і тим самим збільшувалося тіло кредиту, враховуючи фактичну суму витрат та суми коштів, що була внесена відповідачем, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав для нарахування відповідачу процентів за користування коштами та віднесення їх до основної суми кредиту, передбачених Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами.

Оскільки, за період з 01.08.2019 року по 14.03.2023 року сума внесених коштів перебільшує розмір витрачених коштів на 12 963, 46 грн, а банком на нараховані проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України на рівні облікової ставки Національного банку України, відтак слід відмовити у задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 11.06.2010 року за кредитом та відсотків за користування кредитом, у зв`язку з безпідставністю позовних вимог

Враховуючи те, що судом неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, тому ухвалене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до положень підпунктів 1, 6 пункту 1 частини 2 статті 4 цього Закону позивач при поданні позовної заяви мав сплатити 1,5 відсотка ціни позову, що становить 2684,00 грн, а при поданні апеляційної скарги 4026,00 грн.

Відповідач на підставі пунктів 9 часини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому його при зверненні з апеляційною скаргою не сплачував.

Внаслідок ухвалення апеляційним судом рішення про часткове задоволення апеляційної скарги та відмову у задоволенні позову в повному обсязі, з позивача слід стягнути в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги, що становить 4026,00 грн.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то вона відноситься до малозначних справ.

Відповідно до пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного, керуючись 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Пузіна Дениса Миколайовича задовольнити.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 06 вересня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», , адреса місцезнаходження вул.Грушевського, 1-Д, м. Київ, в дохід держави судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4026,00 грн т(чотири тисячі двадцять шість гривень нуль копійок).

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: І.В. Бойчук

Л.В. Василишин

Повний текст постанови складено 28 грудня 2023 року.