справа № 208/9475/23
№ провадження 2/208/1394/23
РІШЕННЯ

Іменем України

27 листопада 2023 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: Головуючого судді Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання Грищенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтуванні позову позивач зазначив, що 17 квітня 2010 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 , який було розірвано на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року. Під час перебування у шлюбі за її особисті кошти було придбане майно:

Трьох кімнатна квартира під АДРЕСА_1 , яка була придбана за договором купівлі-продажу квартири, укладеним 28 квітня 2010 року та посвідченим нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., де покупцем зазначений ОСОБА_2 . На даний момент квартира за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться у одноособовому фактичному володінні ОСОБА_2 .

Позивачка неодноразово добровільно намагалась врегулювати питання щодо визнання права власності на квартиру в досудовому порядку, але відповідач відмовився добровільно врегулювати питання.

Тому просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 28 квітня 2010 року.

У судове засідання представник позивача та позивач не з`явились. Представник позивача ОСОБА_3 , який дії в інтересах ОСОБА_1 , надав заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі , та заяву про визнання позову в повному обсязі.

За таких обставин на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України прийнято рішення про проведення розгляду справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувальних засобів.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, та не заперечується сторонами, 17 квітня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 у Заводському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 98 (а.с.29).

25 лютого 2021 року на підставі рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано (а.с.30-35).

Під час перебування у шлюбі за її особисті кошти було придбане майно:

Трьох кімнатна квартира під АДРЕСА_1 , яка була придбана за договором купівлі-продажу квартири, укладеним 28 квітня 2010 року та посвідченим нотаріусом Першої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Трощій Н.Г., де покупцем зазначений ОСОБА_2 . На даний момент квартира за адресою: АДРЕСА_2 знаходиться у одноособовому фактичному володінні ОСОБА_2 (а.с.36-39).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, нею за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до п. 19 Постанови ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК ( 435-15), оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Згідно з п. 24 Постанови ПЛЕНУМУ ВЕРХОВНОГО СУДУ УКРАЇНИ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19) зроблено висновок, що: «Конструкція норми статті 22 КпШС України та статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар показування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Застосовуючи норму статті 22 КпШС України або статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя».

Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки майно придбано позивачкою у шлюбі за накопичені власні кошти, тому воно не може вважатись спільною сумісною власністю подружжя, та враховуючи положення ч.4 ст.206 ЦПК України суд вважає, позовні вимоги такими.

У відповідності до вимог ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 50 відсотків, сплаченого при поданні позову, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 141, 142, 175, 247, 264, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 28 квітня 2010 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , (адреса: АДРЕСА_2 ) 50% відсотків судового збору у розмірі 1 109 (одна тисяча сто дев`ять) грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , (адреса: АДРЕСА_2 ) з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі даного позову на підставі квитанції № 2420-8360-0275-9051 від 11 жовтня 2023 року, що становить 1 109 (одна тисяча сто дев`ять) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції, тобто до Дніпровського Апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя Похваліта С. М.