Справа №:755/5320/23
Провадження №: 2/755/3427/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" червня 2023 р. м.Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі: головуючий суддя САВЛУК Т.В., за участі секретаря Бурячек О.В., розглянувши в приміщені Дніпровського районного суду міста Києва, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агророзквіт» про визнання припиненими трудових відносин, у зв`язку зі звільненням з посади директора товариства,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агророзквіт» з вимогами: «Визнати припиненими трудові відносини ОСОБА_1 із Товариством з обмеженою відповідальністю «Агророзквіт» починаючи з 25 березня 2023 року, у зв`язку зі звільненням із займаної посади директора за власним бажанням на підставі ч.1 ст.38 Кодексу законів про працю України».

28 квітня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агророзквіт» про визнання припиненими трудових відносин, у зв`язку зі звільненням з посади директора товариства, та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

26 червня 2023 року в судовому засідання, за ініціативою суду, на розгляд учасників цивільного процесу винесено питання про закриття провадження у цивільній справі на підставі

Учасники цивільного процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В зв`язку з неявкою сторін фіксування судового засідання технічними засобами у відповідності до вимог ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, не здійснювалось.

Надавши належну правову оцінку підставам для закриття провадження у цивільній справі, суд приходить до наступних висновків.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (див. mutatis mutandis п.33 рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», п.53 рішення ЄСПЛ від 08квітня 2010 року у справі «Меньшакова проти України»).

Пред`явлення позову (заяви) це процесуальна дія, яка має здійснюватися у порядку, передбаченому ЦПК України.

Після одержання позовної заяви суддя з`ясовує, чи: 1) подана позовна заява особою, яка має процесуальну дієздатність; 2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником); 3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 175,176,177 ЦПК України; 4)належить позовну заяву розглядати за правилами цивільного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності; 5) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних індивідуальних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, та, по-друге, те, що суб`єктний склад такого спору включає, як правило, фізичну особу, яка є стороною цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин (стаття 19 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до положень пунктів 3, 6 та 13 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, визнання недійсними актів, що порушують права на майно (майнові права), якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав чи спору, що виник з корпоративних відносин, якщо цей спір підлягає розгляду в господарському суді і переданий на його розгляд разом з такими вимогами.

Відтак серед ознак, визначених у частині першій статті 20 ГПК України для відмежування господарської юрисдикції від інших, є, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних правовідносин (пункт 3); справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно, реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем (пункт 6); щодо визнання недійними актів, що порушують право на майно, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна (пункт 13) тощо.

Аналіз зазначених норм процесуального права дає підстави для висновку, що критеріями розмежування судової юрисдикції, зокрема господарської та цивільної юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад учасників правовідносин, зміст їх прав та обов`язків, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ та/або спорів.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 червня 2023 року справа № 448/362/22 (провадження № 14-113цс22) сформувала правову позицію щодо підстав для відступу від висновку про розгляд за правилами цивільного судочинства вимог, які стосуються припинення повноважень директора товариства з обмеженою відповідальність за власним бажанням.

(п.58) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, передаючи справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду, вказав про необхідність відступу від висновку щодо юрисдикції господарського суду для розгляду подібного спору у справі № 911/719/21, яку Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув 19 січня 2022 року.

(59) За обставинами справи № 911/719/21 директор звернувся з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю, учасником якого він був. Просив визнати трудові відносин припиненими згідно зі статтею 38 КЗпП України. Обґрунтував вимогу тим, що відповідач порушив його трудові права, зокрема право бути звільненим із займаної посади за власним бажанням та право на вільне обрання місця праці. Верховний Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду виснував про можливість розгляду справи за правилами господарського судочинства. Вказав, що для належної реалізації права на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, директор товариства має не тільки написати заяву про звільнення за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, подати/надіслати її всім учасникам товариства, але й за власною ініціативою як виконавчий орган товариства скликати загальні збори учасників останнього, на вирішення яких поставити питання щодо свого звільнення. У матеріалах справи були відсутні докази направлення, отримання або вручення як товариству, так іншому його учаснику заяви директора про намір звільнитися із займаної посади та повідомлення про скликання загальних зборів.

(60) З огляду на висновки, які Велика Палата Верховного Суду сформулювала у цій постанові та у її попередній судовій практиці щодо розгляду за правилами господарського судочинства спорів, які стосуються припинення повноважень одноосібного виконавчого органу товариства, відсутні підстави для відступу від такого ж висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеного у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 911/719/21.

(4) Висновок щодо застосування норм процесуального права

(72) Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку зі здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів (пункт 3 частини першої статті 20 ГПК України).

(73) За змістом цього припису перелік спорів, що виникають із корпоративних відносин і належать до юрисдикції господарських судів, не є вичерпним, і охоплює зокрема спори, пов`язані з управлінням юридичною особою. Спір щодо припинення трудового договору одноосібного виконавчого органу (директора) товариства з обмеженою відповідальністю є спором, який виник із корпоративних відносин, оскільки стосується реалізації загальними зборами цього товариства їхньої компетенції щодо формування виконавчого органу та припинення його повноважень. Тому такий спір пов`язаний із управлінням юридичною особою та належить до юрисдикції господарського суду.

За наведених обставин, виходячи із суб`єктного складу сторін спору, обраного позивачем способу захисту, суд приходить до висновку про наявність підстав для закриття провадження у цивільній справі, оскільки цей спір пов`язаний із управлінням юридичною особою та належить до юрисдикції господарського суду, що зумовлює застосування наслідків передбачених п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України.

За змістом положень ч. 1 ст. 256 Цивільного процесуального кодексу України якщо провадження у справі закривається з підстави, визначеної пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен роз`яснити позивачеві, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

З дотриманням вимог частини 1 ст. 256 ЦПК України, роз`яснити позивачу його право звернутись з цим позовом до господарського суду.

Враховуючи викладене та керуючись статями 2-5, 12-13, 19, 255, 256, 260, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

п о с т а н о в и в:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агророзквіт» про визнання припиненими трудових відносин, у зв`язку зі звільненням з посади директора товариства.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

С у д д я: