справа № 755/4713/22 головуючий у суді І інстанції Коваленко І.В.
провадження № 22-ц/824/5599/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Стиль Д» про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом просила визнати протиправним та скасувати Наказ № 3270-к від 13 травня 2022 року, виданий ТОВ «Стиль Д» про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника керуючого магазином відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП України з 13 травня 2022 року; поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керуючого магазином Національної дирекції «Північ» ТОВ «Стиль Д» з 13 травня 2022 року; стягнути з Національної дирекції «Північ» ТОВ «Стиль Д» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі, компенсацію за дні невикористаної відпустки, лікарняні, розмір яких визначити на день прийняття рішення; стягнути з Національної дирекції «Північ» ТОВ «Стиль Д» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, що станом на 09 червня 2022 року становить 6 745,44 грн. без урахування обов`язкових податків та зборів, з врахуванням збільшення розміру на день прийняття рішення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач 24 вересня 2021 року була прийнята на посаду заступника керуючого магазином Національна дирекція «Північ» ТОВ «СТИЛЬ Д». 13 травня 2022 року позивача було звільнено з вказаної посади відповідно до Наказу про припинення трудового договору (контракту) № 3270-к на підставі п.2 ст.41 КЗпП України - за вчинення винних дій, які дають підстави для втрати довір`я. Позивач вважає, що у відповідача були відсутні підстави для її звільнення за п. 2 ст.41 КЗпП України, оскільки: 1) позивач безпосередньо не обслуговувала грошові, товарні або культурні цінності, її трудові обов`язки не містять відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей, що підтверджується її посадовою інструкцією, затвердженою 01 грудня 2021 року; 2) до основного змісту її трудових обов`язків не відносилось обслуговування цінностей; 3) позивач не вчиняла жодних винних дій, до дисциплінарної та матеріальної відповідальності жодного разу не притягувалася; 4) позивач не давала жодних підстав для втрати довір`я. Підставою в наказі про звільнення вказано висновок службового розслідування від 12 травня 2022 року. Натомість, позивач не була повідомлена про початок та проведення службового розслідування, не була ознайомлена з відповідними документами, не приймала участь та її не було повідомлено, які саме дії вона нібито вчинила, що призвело до її звільнення. Позивачу не було надано копію висновку службового розслідування від 12 травня 2022 року. В день звільнення позивачу не виплачено всіх належних сум, зокрема, заробітна плата, компенсація за дні невикористаної відпустки, лікарняні. Відповідач не подав звітність до податкових та пенсійних органів, в результаті чого відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб щодо виплаченої заробітної плати за березень-травень 2022 року. В день звільнення відповідач, в порушення вимог ст.47, ст. 116 КЗпП України, не вніс запис про припинення трудового договору до трудової книжки позивача та відповідного реєстру, не здійснив повний розрахунок всіх належних виплат.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року у задоволенніпозову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції вирвав з контексту фразу, і в порушення ст. 89 ЦПК України без всебічного та повного дослідження всієї посадової інструкції в сукупності, помилково визначив правовідносини між позивачем та відповідачем, не дослідив та не встановив чи виконувала позивач операції, що пов`язані з обслуговуванням цінностей, чи становило це основний зміст їх трудових обов`язків, чи носило виконання позивачем вказаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей. В результаті, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про законність звільнення позивача за втрату довір`я. Також, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що позивач привласнила грошові кошти в сумі 316,65 грн. та в поясненнях визнала свою вину, що давало підстави для втрати довір`я. По-перше, суд першої інстанції неправильно встановив, що службовим розслідуванням встановлено, що 15 лютого 2022 року шляхом проведення маніпуляцій із реєстратором касових операцій позивач безпідставно привласнила грошові кошти у загальній сумі 316,65 грн., які є власністю відповідача. У висновку не вказано цього факту, суд сам без належних на те причин встановив факт (привласнення коштів) без належних на те доказів та обставин. В судовому засіданні 07 жовтня 2022 року представник відповідача зазначила, що службовим розслідуванням 12 травня 2022 року нібито було виявлено недостачу товару на загальну суму 316,65 грн., про що позивач заперечує. В жодних наданих відповідачем документах не міститься висновок про те, що позивач привласнила кошти. Суд першої інстанції не оцінив висновок службового розслідування та прийняв відомості викладені у ньому без власного аналізу. При цьому, основою висновку були неналежні та недопустимі докази, а саме відеозапис та ехсеl-файл, які були поставлені під сумнів позивачем та відносно яких суд першої інстанції прийняв ухвалу про витребування оригіналів

електронних доказів.По-друге, суд першої інстанції помилково розцінив наданий відповідачем витяг з ЄРДР як доказ того, що позивач привласнила кошти в розмірі 316,65 грн. Суд першої інстанції трактував витяг з ЄРДР про внесення повідомлення про вчинення кримінального правопорушення як доведений факт вчинення позивачем злочину. Однак, витяг з ЄРДР не підтверджує та не встановлює будь-яких фактів, оскільки такі факти у межах кримінального провадження встановлюються лише вироком суду, якого немає. Позивачу навіть не вручено підозру. Крім цього, витяг з ЄРДР не був підставою звільнення та не був підставою для втрати довір`я, оскільки він не міститься в тексті висновку службового розслідування, а тому його оцінка взагалі не може впливати на правомірність звільнення позивача. По-третє, суд першої інстанції помилково встановив визнання вини позивачем у письмових поясненнях від 03 травня 2022 року (3 абз. на 9 арк.). Дане не відповідає дійсності. Письмові пояснення не містять таких відомостей, а суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що «не заперечення» є «визнання» вини у вчиненні дій. Тобто, суд першої інстанції хибно трактувавши письмові пояснення, дійшов помилкового висновку про визнання вини позивачем, на підставі чого вказав на доведеність факту самого порушення, що суперечить принципу доказування у цивільному процесі. Суд першої інстанції повинен був достеменно встановити факт вчинення порушення позивачем на основі належних та допустимих доказів, щоб визначити, чи були підстави для втрати довір`я, проте, не зробив цього. Суд першої інстанції в порушення п. 5 ст. 100 ЦПК України прийняв рішення на підставі неналежних та недостовірних доказів, за відсутності оригіналів електронних доказів. Відповідачем було надано до суду 3 фрагменти відеозапису від 15 лютого 2022 року, за якими на його думку вбачається фіксування порушень зі сторони позивачки. Проте, даний доказ не є достовірним, що не було враховано судом першої інстанції. Суд першої інстанції оригінал електронного доказу не отримав, вжив формального заходу щодо видачі ухвали про витребування, не дочекався виконання ухвали про витребування та прийняв рішення на основі наявних доказів, взявши до уваги у тому числі неналежні відеозаписи та ехсеl-файл. Надані відповідачем до суду докази на підтвердження правомірності звільнення за втрату довір`я не можна вважати такими, що в своїй сукупності є достатніми для висновку про встановлення належним чином нестачі товару, вчинення позивачем винних дій щодо порушення своїх посадових обов`язків, оскільки ці докази викликають сумнів з приводу їх достовірності та допустимості. Надані відповідачем відеозаписи та excel-файл не є ні належними, ні допустимими, ні достовірними доказами. Кожен із цих доказів не має ні засобів ідентифікації, ні належного захисту. Крім цього, вони не містять конкретних відомостей про вчинення проступку, поставленого у вину позивачу, та про те, що цей проступок було вчинено саме нею. Оскільки в оскаржуваному рішенні судом не надано оцінки копіям електронних доказів на предмет їх достовірності, належності та допустимості, не вжито належних заходів та не досліджено матеріальні носії оригіналів заявлених доказів на підтвердження фактів викладених у висновку службового розслідування, не можна вважати доведеною обставину вчинення порушення позивачем касової та трудової дисципліни, вчинення недостачі у вигляді товару на суму 315, 65 грн.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з відповідачем - ТОВ «Стиль Д», починаючи з 24 вересня 2021 року по 13 травня 2022 року, що підтверджується відповідними наказами: про прийняття на роботу № 8222-к від 23 вересня 2021 року та про припинення трудового договору (контракту) № 3270-к від 13 травня 2022 року (а.с.38-39).

Як вбачається із заяви позивача про прийняття на роботу, складеної на ім`я начальника відділу кадрів ТОВ «Стиль Д», остання звернулась з проханням прийняти її на роботу за основним місцем роботи на посаду заступника керуючого в підрозділ Дирекція «Північ» магазин 7023, вказавши, що до заяви додає копію паспорту, копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номеру та довідку про трудовий та страховий стаж з Державного реєстру ОК-9 та ОК-7 (а.с.37).

У вказаній заяві позивачка також власноручним підписом підтвердила про те, що з посадовою інструкцією та правилами внутрішнього трудового розпорядку ознайомлена.

На підставі наказу про прийняття на роботу № 8222-к від 23 вересня 2021 року позивач була прийнята на роботу до структурного підрозділу ТОВ «Стиль Д» - Національна дирекція «Північ» на посаду Заступника керуючого магазином.

За посадовою інструкцією Заступника керуючого магазином ТОВ «Стиль Д», затвердженою директором Департаменту роздрібної мережі ОСОБА_3 01 жовтня 2019 року, та з якою ОСОБА_1 власноручно під підпис ознайомлена 24 вересня 2021 року, посада заступника керуючого магазином належить до категорії «Керівники». Серед переліку завдань та обов`язків керуючого магазином є такі, як: 1) контроль організації торговельно-технологічного процесу, правильне оформлення торговельного залу, викладання товарів, наявність цінників, збереження товарно-матеріальних цінностей, додержання правил торгівлі, правильність застосування цін та якість надання торговельних послуг; 2) Організація та контроль прийому та викладення товару, забезпечення своєчасного підсорту товарів на полиці; 3) облік залишків товарів у торговельному залі; 9) контроль за дотриманням працівниками магазину вимог щодо збереження товару; 14) проведення касових операцій з анулювання факту придбання товару та з повернення придбаного товару; 15) участь у підготовці звітів щодо руху товарів у торговельному залі та у проведенні інвентаризації товарно-матеріальних цінностей. (а.с.40-42).

24 вересня 2021 року року між позивачем та відповідачем укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до п.1 якого працівник, що обіймає посаду заступник керуючого відділення мережі магазинів «ПроСтор» Національної дирекції Північ безпосередньо пов`язану із зберіганням, продажем, відпуском матеріальних цінностей, бере на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності матеріальних цінностей, переданих йому для зберігання Підприємством, і у зв`язку з вищевикладеним зобов`язується: а) дбайливо ставитися до переданих йому Підприємством для зберігання або іншої мети матеріальних цінностей Підприємства і вживати заходів для відвернення заподіяної їм шкоди; б) своєчасно повідомляти Підприємство про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження переданих йому на зберігання Підприємством матеріальних цінностей; в) вести облік, складати і надавати у встановленому порядку товарно-грошові та інші звіти про рух і залишки переданих йому на зберігання Підприємством матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації переданих йому на зберігання Підприємством матеріальних цінностей; відшкодувати підприємству збитки, які виникли з вини Працівника. (а.с.58).

Як вбачається з Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 12 травня 2022 року на підставі заяви керівника з безпеки Північного регіону Е.Р. Козловського до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про привласнення ОСОБА_1 належного на праві власності майна відповідача на загальну вартість 315,65 грн. та надано правову кваліфікацію кримінального правопорушення за ознаками, передбаченими ч. 1 ст.191 КК України (а.с.55).

12 травня 2022 року керівником з безпеки Північного регіону Е.Р. Козловським та затвердженого Національним директором Північного регіону ТОВ «Стиль Д» Будницькою І.О. складено висновок службового розслідування за фактом порушень стандартів компанії з боку працівників ТОВ «Стиль Д» під час виконання своїх трудових обов`язків у магазинах торгівельної мережі «PROSTOR».

Актом контрольної перевірки інвентаризації цінностей, що знаходяться на відповідальному зберіганні на складі «ПроСтор» №7023 (Київ) Магазин підприємства «Стиль Д» від 12 травня 2022 року, складеним комісією та підписаним її членами: керуючою магазином - ОСОБА_4 , заступником керуючого - ОСОБА_5 , товарознавцем магазину - ОСОБА_6 , продавцем непродовольчих товарів - ОСОБА_7 , виявлено нестачу в сумі 316,65 грн., з причини відсутності трьох одиниць товарів в магазині №7023, а саме: фарба для волосся - 1 одиниця вартістю 127,78 грн., поліогель для нігтів 1 одиниця вартістю 153,33 грн., пилка для нігтів 1 одиниця вартістю 35,54 грн. (а.с.34).

Розмір шкоди та вартості матеріальних цінностей були визначені на підставі документів обліку позивачем не оспорюються та складає 316,65 грн.

З власноручних пояснень ОСОБА_1 від 03 травня 2022 року вбачається, що остання фактично визнавала та не заперечувала свою вину, зазначала, що 01 лютого 2022 року, перебуваючи за касовим апаратом, вона дістала з касового ящика грошові кошти, які передала своєму синові. Щодо невидачі покупцям касового чеку пояснювала тим, що у касовому апараті закінчилась касова стрічка, а 02 травня 2022 року вона не оформила бланк ануляції, оскільки вечором одразу після закриття зміни, увімкнулась табличка оновлення бази і вона відклала роздруківку на 03 травня 2022 року (а.с.32-33).

Наказом про припинення трудового договору (контракту) №3270-к від 13 травня 2022 року позивача було звільнено з посади Заступника керуючого магазином на підставі п.2 ст.41 КЗпП України - за вчинення винних дій, які дають підстави для втрати довір`я (а.с.39).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Таким актом національного законодавства України є зокрема Конвенція Міжнародної Організації Праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця 1982 року, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України від 04 лютого 1994 року N 3933-XII (далі - Конвенція).

Згідно із статтею 4 вказаної Конвенції трудові відносини з працівниками не припиняються, якщо тільки немає законних підстав для такого припинення, пов`язаного із здібностями чи поведінкою працівника або викликаного виробничою потребою підприємства, установи чи служби.

За змістом статті 4 цієї Конвенції тягар доведення законної підстави для звільнення лежить на роботодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи (ч. 1 ст. 23 КЗпП України).

Згідно частин 1, 3 ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у разі винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір`я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Розірвання трудового договору за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за таких умов: 1) безпосереднє обслуговування працівником грошових, товарних або культурних цінностей (прийом, зберігання, транспортування, розподіл тощо); 2) винна дія працівника; 3) втрата довір`я до працівника з боку власника або уповноваженого ним органу.

Правовий аналіз цієї норми матеріального права дає підстави для висновку про те, що вона не передбачає настання для роботодавця негативних наслідків, чи наявності завданої роботодавцю матеріальної шкоди як обов`язкової умови для звільнення працівника; звільнення з підстави втрати довіри може вважатися обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.), вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіри (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-100цс16 та від 24 вересня 2014 року № 6-104цс14. і відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Верховний Суд України в п. 28 постанови Пленуму № 9 від 06 листопада 1992 року роз`яснив, що звільнення з підстав втрати довір`я (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір`я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір`я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов`язані з їх роботою.

Вирішуючи під час розгляду справи про поновлення на роботі працівника, звільненого за пунктом 2 частини першої статті 41 КЗпП України, питання щодо віднесення позивача до кола працівників, які безпосередньо обслуговують грошові та товарні цінності, суд у кожному конкретному випадку повинен з`ясувати: чи становить виконання операцій, пов`язаних з таким обслуговуванням цінностей, основний зміст трудових обов`язків позивача; чи носить виконання ним указаних дій відповідальний, підзвітний характер з наявністю обліку, контролю за рухом і зберіганням цінностей.

Таким чином, утрата довір`я може бути не тільки результатом скоєння певних дій, а й такого проступку, який дає підстави зробити висновок про те, що подальше залишення такого працівника на роботі з обслуговуванням грошових і матеріальних цінностей може призвести до утрати цих цінностей.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 24 вересня2021 року було прийнято на роботу до структурного підрозділу ТОВ «Стиль Д» - Національна дирекція «Північ» на посаду Заступника керуючого магазином та за посадовою інструкцією Заступника керуючого магазином в її обов`язки, серед іншого, входило: збереження товарно-матеріальних цінностей.

Окрім того, 24 вересня 2021 року між позивачем та відповідачем укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, відповідно до п.1 якого ОСОБА_1 , обіймаючи посаду заступника керуючого відділення мережі магазинів «ПроСтор» Національної дирекції Північ безпосередньо пов`язану із зберіганням, продажем, відпуском матеріальних цінностей, взяла на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення схоронності матеріальних цінностей, переданих їй для зберігання Підприємством.

Підставою для втрати довіри до позивача стало службове розслідування за фактом порушень касової та трудової дисципліни з боку працівників магазину №7023, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якої складено висновок від 12 травня 2022 року про наявність в діях ОСОБА_1 порушень касової та трудової дисципліни, а саме: за результатами фактичного продажу товару покупцю не роздруковано розрахунковий документ (касовий чек) та не надано його споживачу; вилучено із касового ящика магазину №7023 грошові кошти без будь-якого оформлення відповідних видаткових документів та передано невідомій особі, яка направилась у подальшому в невідомому напрямку; після фактичного продажу покупцю за готівкові кошти одної одиниці товару - фарби для волосся за ціною 127,78 грн., ОСОБА_1 здійснено ануляцію нероздрукованого чеку на зазначену суму, та після фактичного продажу товарів покупцю за готівкові кошти - поліогелю для нігтів (1 одиниця) за ціною 153,33 грн., пилки для нігтів (1 одиниця) за ціною 35,54 грн., ОСОБА_1 здійснено ануляцію нероздрукованого чеку на зазначену суму. За результатами проведеної інвентаризації товарно-матеріальних цінностей у магазині №7023 виявлено нестачу в сумі 316,65 грн., з причини відсутності трьох одиниць товарів в магазині №7023, а саме: фарба для волосся - 1 одиниця вартістю 127,78 грн., поліогель для нігтів 1 одиниця вартістю 153,33 грн., пилка для нігтів 1 одиниця вартістю 35,54 грн., про що складено Акт контрольної перевірки інвентаризації цінностей.

В апеляційні скарзі позивач вказує про те, що вона не була повідомлена належним чином про початок службового розслідування. Однак, такі доводи позивача не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається зі змісту Висновку службового розслідування, складеного 12 травня 2022 року, у ньому враховані власноручні пояснення позивача, складені нею 03 травня 2022 року, що свідчить про обізнаність ОСОБА_1 про проведення такого розслідування. На зазначене обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Відтак, обставини недостачі підтверджені власноручними поясненнями позивача ОСОБА_1 , в якій остання визнала та не заперечувала своєї вини у порушенні розрахункових операцій, які здійснювала через касу магазину.

ОСОБА_1 вказувала також про те, що має сумніви у достовірності наданих відповідачем копій електронних доказів, в розумінні ст.100 ЦПК України, а саме: диску із відеозаписом з камер відеоспостереження та файлом у форматі ХLS «Контрольна касова стрічка по здійснених касових операцій» позивачем у період 15 лютого 2022 року. При цьому, такі сумніви не спростовують інших доказів по справі у їх сукупності, на підставі яких відповідачем було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дослідивши належним чином матеріали справи та докази в їх сукупності, дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_1 безпосередньо обслуговувала грошові або товарні цінності, вчинила умисно дії (недостача коштів та матеріальних цінностей, вилучення готівки з каси, не видачу касового чеку), які давали власнику підстави для втрати до неї довір`я, а тому у відповідача були всі підстави для звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 2 частини першої статті 41 КЗпП України.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі, компенсації за дні невикористаної відпустки, лікарняні, а також середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що станом на 09 червня 2022 року становить 6 745,44 грн. без урахування обов`язкових податків та зборів, з врахуванням збільшення розміру на день прийняття рішення.

Як вбачається з розрахункового листка за травень 2022 року, відповідачем нараховано позивачу виплати на загальну суму 3 462,98 грн., з яких: 421,68 грн. - оплата по середньому «БЛ» (за рахунок організації) за період 23-26 квітня 2022 року; 494,88 грн. - компенсація відпустки; 66,42 грн. - індексація зарплати; 2 480,00 грн. - оклад по тарифу. З урахуванням утримань, які складаються з: 51,94 грн. - військовий збір; 623,33 грн. - ПДФО, до виплати позивачу нараховано 2 787,71 грн., з яких 2 448,75 грн. 13 травня 2022 року позивачу було виплачено (а.с.36).

Як встановлено судом першої інстанції, доказів наявності заборгованості відповідача перед позивачем матеріали справи не містять. При цьому, посилання позивача на довідку Пенсійного фонду України ОК-7, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки надана вона станом на 18 травня 2022 року. За умови звільнення позивача 13 травня 2022 року, очевидним є факт, що зазначена довідка, враховуючи дату її формування, не могла містити усі дані про виплати позивачу на дату звільнення, а, відтак, і наявність будь-якої заборгованості.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції по суті відповідають фактичним обставинам справи, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовані, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 17 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 26 червня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.