Житомирський апеляційний суд
Справа №285/1334/23 Головуючий у 1-й інст. Сусловець М.Г.
Категорія 36 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м.Житомирі

цивільну справу №285/1334/23 за заявою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» до ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз»

на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року, яка постановлена під головуванням судді Сусловець М.Г. у м.Звягелі,

в с т а н о в и в:

У лютому 2023 року Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості зі сплати вартості послуг розподілу замовленої потужності природного газу в сумі 1 049,25 грн. Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є споживачем послуг з розподілу природного газу та за період із 01 грудня 2021 року по 30 жовтня 2022 року утворилася заборгованість, яка останньою не погашена.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року в видачі судового наказу відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для розгляду заяви про видачу судового наказу. Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що товариство є надавачем житлово-комунальних послуг, а відтак судовий наказ може бути виданий за вимогами про стягнення заборгованості за надані послуги розподілу природного газу. В п.1.1 та п.1.3 Типового договору розподілу природного газу зазначено, що даний договір є публічним та укладається у формі приєднання, з урахуванням вимог ст.ст.633,635,641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Тобто, договір в силу прямої вимоги законодавця не існує у формі підписаного двома сторонами письмового договору, оскільки є публічним. Пункт 1.3 Типового договору розподілу природного газу визначає такий спосіб укладення договору як фактичне споживання природного газу та/або оплата послуг з розподілу природного газу. На підтвердження факту надання послуг та наявності між сторонами договірних правовідносин до заяви про видачу судового наказу додано: 1) довідку, яка містить узагальнені дані заявника як оператора газорозподільної системи щодо обсягу спожитого боржником природного газу та суми заборгованості; 2) витяги з фінансового стану, у яких зафіксовано фактичне споживання природного газу та оплати за послугу розподілу природного газу; 3) розрахунок річної замовленої потужності, де фактично відображено період наданих послуг та стан розрахунків; 4) вимогу про сплату заборгованості та рахунки на оплату, з документальним підтвердженням їх направлення боржнику. Зазначає, що ним надано достатньо доказів, які підтверджують факт надання житлово-комунальних послуг, в тому числі факт наявності договірних відносин, що дозволяє здійснювати розгляд справи у порядку наказного провадження. Вимога суду першої інстанції надання виключно письмової форми договору не враховує вимоги п.3 частини першої ст.161 ЦПК України, суперечить п.1.1 та п.1.3 Типового договору розподілу природного газу, а відтак є протиправною. У 2015 році була прийнята постанова Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 року №2494, якою затверджено Кодекс газорозподільних систем. Вказаним кодексом було передбачено нову процедуру укладення договору розподілу природного газу. Законодавством чітко визначено, що договір розподілу природного газу вважається укладеним із моменту вчинення споживачем дій, що свідчать про акцептування договору, та не передбачається обов`язкової умови укладення договору в письмовій формі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в розділі ІІ «Наказне провадження» ЦПК України (статті 160-173).

Відповідно до частини першої ст.160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст.161 цього Кодексу.

У частині першій ст.161 ЦПК України передбачені вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно з п.3 цієї частини судовий наказ може бути виданий, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу визначені у ст.163 ЦПК України. Заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником. У заяві повинно бути зазначено: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника; 3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження; 4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; 5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Відповідно до положень п.3 частини третьої ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються: копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Статтею 165 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підставі для відмови у видачі судового наказу.

Судом першої інстанції відмовлено у видачі судового наказу з підстави, передбаченої п.1 частини першої ст.165 ЦПК України, - заява подана з порушенням вимог ст.163 цього Кодексу, а саме до заяви не додано копію договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Згідно з частиною першою ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово- комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Як убачається з поданої до суду заяви про видачу судового наказу, АТ «Оператор газорозподільчої системи «Житомиргаз» у заяві обґрунтувало, що між сторонами укладений договір приєднання.

Послуги з розподілу природного газу надаються заявником відповідно до умов Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2498 та Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494.

Відповідно до розділу 1 постанови НКРЕКП від 30 вересня 2015 року Типовий договір розподілу природного газу є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Цей Договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст.633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк.

Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

Апеляційний суд вважає, що посилання заявника на розміщення Типового договору розподілу природного газу в установленому законом порядку, а також на те, що договір є у вільному доступі, є безпідставними з урахуванням наступного.

Статтею 633 ЦК України визначені наступні правила щодо публічного договору. Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Підприємець не має права надавати переваги одному споживачеві перед іншим щодо укладення публічного договору, якщо інше не встановлено законом. Підприємець не має права відмовитися від укладення публічного договору за наявності у нього можливостей надання споживачеві відповідних товарів (робіт, послуг). У разі необґрунтованої відмови підприємця від укладення публічного договору він має відшкодувати збитки, завдані споживачеві такою відмовою. Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору. Умови публічного договору, які суперечать частині другій цієї статті та правилам, обов`язковим для сторін при укладенні і виконанні публічного договору, є нікчемними.

Відповідно до частини першої ст.634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

При цьому в матеріалах справи відсутні докази того, що заявник уклав із боржником публічний договір, зокрема, у формі приєднання.

Згідно з ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Колегія суддів наголошує на тому, що публікація на сайті є публічною офертою, що за відсутності письмового підтвердження боржника про прийняття такої пропозиції є недостатнім доказом про укладення договору.

У даному випадку визначальним для правильного застосування норм процесуального права та можливості розгляду справи за правилами наказного провадження, яке законодавець відокремив від інших видів провадження у цивільних справах, і видачі судового наказу як особливої форми судового рішення, є саме наявність укладеного між сторонами в письмовій (електронній) формі договору, а не фактичне існування договірних відносин, оскільки така обставина належить до предмета доказування.

У даному випадку із матеріалів справи вбачається, що всупереч зазначеним вище вимогам, АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» до заяви не додано копію підписаного сторонами договору, укладеного між заявником та боржником ОСОБА_1 , за яким пред`явлено вимогу про стягнення грошової заборгованості.

При цьому додані до зави інші документи, які за твердженням заявника підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг, не можуть бути враховані, оскільки подання копії договору, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, є імперативною вимогою цивільного процесуального законодавства.

Відтак, колегія суддів вважає, що факт отримання послуг боржником та розмір визначеної заявником заборгованості не є безспірним і має доводитися в порядку позовного провадження, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у видачі судового наказу, оскільки заява про видачу судового наказу подана з порушенням вимог ст.163 ЦПК України.

Відповідно до змісту ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Ухвала суду відповідає вимогам чинного процесуального законодавства та залишається без змін.

Керуючись ст.ст.268,367-368,374-375,381-382,384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз» залишити без задоволення.

Ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 28 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: