ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м.Суми

Справа №592/835/23

Номер провадження 22-ц/816/954/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.

у присутності:

позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Семишкура Станіслава Вікторовича,

представника відповідача Сумської обласної прокуратури - Циганенка Богдана Миколайовича

представника третьої особи Державної казначейської служби України Тютюнник Тетяни Вікторівни

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Семишкуром Станіславом Вікторовичем, на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2023 року у складі судді Корольової Г.Ю., ухвалене в м. Суми, повний текст рішення виготовлено 14 квітня 2023 року,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, Сумської обласної прокуратури, третя особа: Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Семишкура Станіслава Вікторовича звернувся до суду з вказаним позовом про відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що в провадженні слідчого ТУ четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) ДБР у м. Полтаві Гребенюк К. перебуває кримінальне провадження за № 0000276 від 02 вересня 2020 року за фактом перевищення службових повноважень, притягнення завідомо невинного до кримінальної відповідальності, примушування давати покази, порушення права на захист працівниками Роменського ВП ГУНП в Сумській області стосовно ОСОБА_1 за ч.ч. 1, 2 ст. 365, ч. 1 ст. 372, ч. 1 ст. 373, ч. 1 ст. 374 КК України.

29 січня 2020 року ОСОБА_1 було затримано співробітниками Роменського ВП ГУНП в Сумській області, під час чого до нього застосовано незаконні заходи фізичного впливу. В подальшому 30 січня 2020 року відносно нього складено протокол затримання та поміщено до ІТТ Роменського ВП ГУНП в Сумській області.

Зазначає, що на час звернення до суду з позовом злочин не розкрито, досудове розслідування не проведено, нікому не вручена підозра, не допитано його, як потерпілого, не проведені слідчі дії, які за клопотанням представника потерпілого та вказівками слідчих суддів необхідно було провести. Правоохоронними органами не забезпечено проведення ефективного досудового розслідування, котре триває вже більше двох років та є безрезультатним. Такою бездіяльністю позивачеві завдано моральної шкоди, яка полягає у сильних стресах у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень працівниками правоохоронного органу, примушуванням до визнання вини у злочинах, які він не скоював, фальсифікації доказів, що призвело до руйнування його планів на подальше життя, необхідності звертатися з численними скаргами до слідчих суддів. У зв`язку з цими подіями у нього погіршилося здоров`я.

Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання казначейством коштів із рахунку Державного бюджету у сумі 100 000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідачів, а саме слідчих ТУ четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) ДБР у м. Полтаві та відсутності дієвого процесуального керівництва Сумської обласної прокуратури за розслідуванням даного кримінального провадження.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 через свого представника адвоката Семишкура С.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі .

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом було порушено вимоги процесуального права, а саме відмовлено у задоволенні клопотання про призначення судово-психологічної експертизи без зазначення будь-яких мотивів, хоча питання, які ставилися представником потерпілого мали виключне значення у даній справі, які потребували спеціальних знань і не могли бути вирішені без проведення судово-психологічної експертизи.

Суд не врахував, що за період розслідування даного провадження більше ніж 2 роки та 4 місяці були порушені всі розумні строки досудового розслідування, оскільки досудове розслідування постійно затягувалося, слідчі дії з потерпілим не проведені.

Зазначає, що представником потерпілого подавалося клопотання від 27 червня 2022 року про проведення слідчих дій за участю потерпілого та його представника, а слідчим в порушення вимог ч. 6 ст. 232 КПК України доручалося оперативним підрозділам провести слідчі дії з потерпілим без повідомлення та участі його представника, що на думку скаржника, свідчить про дискримінацію осіб, які перебувають в СІЗО. Також не було належним чином досліджено матеріали кримінального провадження № 0000276, з яких вбачається, що слідчий намагався неодноразово відмовити у визнанні потерпілим позивача за наявності у нього тілесних ушкоджень зафіксованих в медичному закладі, що вказує на активну поведінку органу досудового слідства на приховування злочину та небажання встановити істину.

Наголошує на тому, що досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному в ЄРДР за № 0000276 було розпочате через 8 місяців після повідомлення про вчинення кримінального правопорушення. До цього прокуратурою надавалися відмови у внесенні відомостей до ЄРДР з різних причин, а внесення відбулося виключно через суд. З моменту внесення відомостей до ЄРДР і до звернення до суду з даним позовом минуло більше 2-х років, досудове слідство триває. За цей час неодноразово виносились постанови про закриття кримінального провадження, які скасовувались. Стан кримінального провадження був предметом перевірки прокуратури Сумської області. Констатовано порушення принципів розумності строків кримінального провадження. Потерпілим та його представником неодноразово вживалися дії по активації слідства, але дієвого результату вони не принесли.

Судом не враховано той факт, що відповідачі не надали суду належних та допустимих доказів поважності причин значної тривалості досудового розслідування.

Вважає, що було порушено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 28 КПК України.

Тривале здійснення досудового розслідування, неодноразове ухвалення необґрунтованих рішень органів досудового розслідування про закриття кримінальних проваджень, які були скасовані, а також відсутність результатів розслідування негативно впливають на моральний стан позивача, завдаючи йому моральної шкоди, що також впливає на неможливість прийняття процесуального рішення у іншій кримінальній справі № 585/660/20, яка перебуває на розгляді в Конотопському міськрайонному суді Сумської області більше 4-х років, по якій ОСОБА_1 перебуває під вартою.

Судом не враховано документи з КНП «Роменська ЦРЛ», які на думку скаржника свідчать, що отримана позивачем травма виникла 30 січня 2020 року під час перебування його під контролем працівників Роменського ВП ГУНП в Сумській області, що вказує на пов`язаність цієї травми із дією/бездіяльністю органів досудового розслідування, які відобразились у надмірно тривалому досудовому розслідуванні, що є предметом судового розгляду у даній справі та небажанні встановити істину.

У відзиві на апеляційну скаргу ТУ ДБР у м. Полтаві просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що в ході здійснення досудового розслідування слідчими ТУ ДБР у м. Полтаві, так само і прокурорами, проведено в повній мірі низку необхідних процесуальних дій з метою встановлення істини та події кримінального правопорушення в межах строків визначених КПК України та за наслідками чого процесуальні рішення приймались у повній відповідності до вимог КПК України. Тривалість досудового розслідування була обумовлена виключно поданням адвокатом Мальованого С.М. клопотань, їх розглядом та подальшим оскарженням відповідних рішень слідчих. Наголошує на тому, що в даній цивільній справі, ухвали слідчих суддів, на які посилається сторона позивача не належать до преюдиційних судових рішень і не можуть виступати в якості засобів доказування та бути доказом факту доведеності завдання позивачу моральної шкоди та підставою для її відшкодування.

У відзиві на апеляційну скаргу Державна казначейська служба України, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення дотримано вимоги матеріального та процесуального права, у повному обсязі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, що позивачем не надано доказів на підтвердження незаконності дій органів досудового розслідування, а також належним чином не обґрунтовано факту завдання моральної шкоди та не наведено розрахунку розміру такої шкоди.

Сумська обласна прокуратура правом на подання відзиву у встановлений судом строк не скористалася.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги , заперечення проти апеляційної скарги представника відповідача Сумської обласної прокуратури та представника Державної Казначейської служби, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що позивачем не надано жодного доказу завдання йому моральної шкоди неправомірними діями (бездіяльністю) слідчих ТУ четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) ДБР у м. Полтаві та працівників Сумської обласної прокуратури за розслідуванням кримінального провадження № 0000276 саме у заявленому розмірі. Незгода позивача з прийнятими органами слідства процесуальними рішеннями, які оскаржені в передбаченому законом порядку, тобто наявність певних недоліків у процесуальній діяльності слідчих та прокурорів, само по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої, і відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення у відшкодування моральної шкоди. Тому дійшов висновку, що доводи позивача щодо протиправних дій та бездіяльності вказаних службових осіб не знайшли свого об`єктивного підтвердження.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що у провадженні слідчого ТУ четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Суми) ДБР у м. Полтаві Гребенюк К. перебуває кримінальне провадження за № 0000276 від 02 вересня 2020 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 1, 2 ст. 365, ч. 1 ст. 372, ч. 1 ст. 373, ч. 1 ст. 374 КК України.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 24 червня 2022 року у справі № 591/1483/22 задоволено скаргу ОСОБА_1 та зобов`язано уповноваженого слідчого в кримінальному провадженні № 0000276 виконати вимоги ст.ст. 55-57 КПК України стосовно визнання ОСОБА_1 потерпілим у встановленому законом порядку по зазначеному кримінальному провадженню (а.с. 31).

29 липня 2022 року ОСОБА_1 особисто під підпис була вручена пам`ятка про права та обов`язки потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 05 серпня 2022 року у справі № 591/1483/22 задоволено частково скаргу представника потерпілого ОСОБА_1 адвоката Семишкура С.В. Зобов`язано відповідного прокурора Сумської обласної прокуратури, уповноваженого розглядати скаргу у кримінальному провадженні як прокурора вищого рівня, не пізніше трьох днів з дня отримання зазначеної ухвали в порядку ст. 308 КПК України розглянути скаргу адвоката Семишкура С.В. від 26 липня 2022 року про недотримання розумних строків під час проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0000276 та в разі відмови в задоволенні скарги прийняти процесуальне рішення згідно з вимогами ст. 110 КПК України. В іншій частині скарги відмовлено за необґрунтованістю (а.с. 38).

Постановою заступника керівника Сумської обласної прокуратури Ляшенка О.С. від 09 серпня 2022 року у задоволенні скарги представника потерпілого у кримінальному провадженні ОСОБА_1 адвоката Семишкура С.В. щодо порушення розумних строків досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000276 відмовлено (а.с. 39-40).

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 05 вересня 2022 року у справі № 591/1483/22 скасовано постанову заступника керівника Сумської обласної прокуратури Ляшенка О.С. від 09 серпня 2022 року та зобов`язано прокурора відповідного рівня Сумської обласної прокуратури надати в порядку ст. 308 КПК України процесуальним керівникам (прокурорам) в кримінальному провадженні № 0000276 обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень, спрямованих на отримання можливості завершення досудового розслідування та здійснення однієї з дій, передбачених ч. 2 ст. 283 КПК України (а.с. 43).

25 серпня 2022 року був допитаний в якості свідка колишній старший інспектор чергового ІТТ № 5 ГУНП в Сумській області ОСОБА_2 , який вносив записи до книги первинного обліку та обстеження осіб, які поміщуються в ІТТ № 5 за 30 січня 2020 року та 31 січня 2020 року, щодо наявності тілесних ушкоджень у ОСОБА_1 перед поміщенням до ІТТ № 5.

25 серпня 2022 року допитаний в якості свідка колишній слідчий Роменського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_3 , щодо обставин затримання ОСОБА_1 .

03 жовтня 2022 року ОСОБА_1 відмовився давати покази в якості потерпілого працівникам ДУ «СІЗО», яким надавалось доручення слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві у порядку статей 40, 41 КПК України, та забажав давати покази старшому слідчому ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_4 .

Також у ході слідства були допитані в якості свідків оперативні працівники Роменського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які безпосередньо затримували ОСОБА_1 .

В матеріалах кримінального провадження наявні копії медичної документації з КНП «Роменська ЦРЛ» за 30 січня 2020 року, які були надані ОСОБА_1 особисто та в ході досудового розслідування, та які в подальшому були направлені для дослідження експертам ОКЗ «Сумське обласне бюро судово-медичних експертиз».

У порядку ст. 93 КПК України було витребувано завірені належним чином копії книги первинного обстеження осіб, які поміщаються в ІТТ № 5 ГУНП в Сумській області, книги обліку осіб, що тримаються в ІТТ № 5 ГУНП в Сумській області, план покамерного розміщення осіб утримуваних в ізоляторі тимчасового тримання № 5 ГУНП в Сумській області журнал обліку та виявлення ВІЛ-інфікованих серед осіб, що утримуються в ІТТ № 5 ГУНП в Сумській області, книгу ознайомлення осіб, які поміщуються до ізолятора, з їх правами та обов`язками та інше.

31 жовтня 2022 року призначено до ОКЗ «Сумське обласне бюро судово-медичних експертиз» та проведено судово-медичну експертизу, щодо встановлення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, на підставі копії первинного медичного огляду від 04 лютого 2020 року, копії лікарняної довідки від 04 лютого 2020 року, копії довідки про результати первинного огляду затриманого від 30 січня 2020 року, копії супровідного листа від 17 лютого 2020 року та двох довідок про огляд ОСОБА_1 від 30 січня 2020 року, копії довідки про результати первинного медичного огляду затриманого від 30 січня 2020 року.

Постановою слідчого про закриття кримінального провадження від 02 листопада 2022 року кримінальне провадження №0000276 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 365 ч. 2, 374 ч. 1, 373 ч. 1, 372 ч. 1, 365 ч. 1 КК України було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, - у зв`язку із встановленням відсутності складу кримінального порушення (а.с. 16-17).

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 27 грудня 2022 року у справі №591/1483/22 постанову від 02 листопада 2022 року слідчого четвертого слідчого відділу (із дислокацією у м. Суми) ТУ ДБР, розташованого у м. Полтаві Гребенюка К. О. про закриття кримінального провадження №0000276 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 365 ч. 2, 374 ч. 1, 373 ч. 1, 372 ч. 1, 365 ч. 1 КК України скасовано (а.с. 20-21).

23 січня 2023 року на адресу ДУ «СІЗО» було направлено повторне доручення в порядку статей 40, 41 КПК України на допит ОСОБА_1 в якості потерпілого за участі його представника.

23 січня 2023 року на адресу ДУ «СІЗО» було направлено доручення на проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_1 із застосуванням відеозапису, з метою встановлення механізму спричинення тілесних ушкоджень, за обов`язковою участю представника.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, виходячи з наступного:

При зверненні до суду із вказаним позовом ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтовував тим, що внаслідок бездіяльності відповідачів, а саме слідчих ТУ четвертого слідчого відділу (із дислокацією у м. Суми) ДБР у м. Полтаві та за відсутності дієвого процесуального керівництва Сумської обласної прокуратури з розслідування кримінального провадження №0000276 йому було завдано моральної шкоди.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, зокрема, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач в цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди в розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_1 , всупереч зазначених вимог закону, не доведено належними та допустимими доказами, що бездіяльністю відповідачів йому завдана моральна шкода, наявність причинного зв`язку між шкодою і бедіяльністю відповідачів, та вини відповідачів в заподіянні моральної шкоди, не зазначив з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Принцип всебічності, повноти та неупередженості дослідження всіх обставин справи має бути спрямований на досягнення всіх завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України по відношенню до всіх учасників кримінального провадження.

Ураховуючи викладене, оскарження позивачем в судовому порядку дій та рішень слідчого у зазначеному кримінальному провадженні є його правом, як потерпілої особи, визначеним кримінально-процесуальним законодавством.

Факт прийняття постанови про закриття зазначеного кримінального провадження та подальше її скасування не свідчить про завдання особі шкоди.

Отже сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал не тягне безумовний наслідок цивільно-правового характеру і саме по собі не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлено зазначені позивачем ухвали слідчого судді, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій слідчого, притягнення до цивільно-правової відповідальності та наявності підстав для відшкодування шкоди.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

За правилом ч. 2 ст. 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди у розумінні ст. 23 ЦК України, оскільки не є порушенням прав особи.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що через надмірну тривалість досудового розслідування позивачу завдано моральної шкоди, оскільки сама по собі тривалість досудового розслідування у кримінальному провадженні не може свідчити про незаконність діяльності відповідачів як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення у відшкодування моральної шкоди.

Щодо тверджень позивача про завдання йому моральної шкоди у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень працівниками правоохоронного органу, примушування до визнання вини у злочинах, яких він не скоював, фальсифікації доказів у провадженні, колегія суддів зауважує, що встановлення вказаних обставин є предметом доказування у кримінальному провадженні № №0000276 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ст. ст. 365 ч. 2, 374 ч. 1, 373 ч. 1, 372 ч. 1, 365 ч. 1 КК України, а не в межах вказаної цивільної справи.

Стороною позивача апеляційному суду було заявлено клопотання про призначення судово-психологічної експертизи в Сумському відділенні Національного наукового центру «Інститут судових експертиз ім.Засл. проф. М.С.Бокаріуса». Від ТУ ДБР у м. Полтаві надійшли заперечення щодо поданого клопотання, в яких зазначає, що призначення експертизи є безпідставним та недоцільним заходом.

Приписами ст. 105 ЦПК України передбачені випадки обов`язкового призначення експертизи. В даній справі, враховуючи предмет спору та відсутність рішення у кримінальному провадженні № №0000276, призначення експертизи не є обов`язковим.

А тому колегія суддів вважає, що клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Семишкура С.В. про призначення судово-психологічної експертизи задоволенню не підлягає.

Відповідно не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги щодо порушень судом першої інстанції норм процесуального права у зв`язку з відмовою у призначенні судово-психологічної експертизи.

Відтак, за встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не довів наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування ухваленого рішення.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Семишкуром Станіславом Вікторовичем, залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 4 липня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко