Справа № 382/232/23
Провадження № 2/692/114/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Драбівський районний суд Черкаської області в складі: головуючого судді - Чепурного О.П., при секретарі - Бубир В.М. за участю представниці позивачки - ОСОБА_1 , позивачки ОСОБА_2 , відповідача - ОСОБА_3 , представника відповідача - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про позбавлення батьківських прав. Позов мотивувала тим, що 23.08.2008 року між нею та відповідачем був укладений шлюб. Від спільного життя у них народилася донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя з відповідачем не склалось. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.01.2011 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. Протягом останніх п`яти років відповідач не бачиться з дочкою, не спілкується, не піклується, не цікавиться успіхами та станом її здоров`я, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не створює умов для отримання нею освіти. Вихованням та утриманням доньки займається позивачка самостійно, дитина знаходиться на її повному утриманні. Згідно виконавчого листа виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області №2-120/2010 від 18.06.2010 року суд стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки аліменти у розмірі частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 08.04.2010 і до досягнення дочкою повноліття. Однак відповідач рішення суду не виконує. Станом на 31.12.2022 року заборгованість зі сплати аліментів складає 189240,00 грн. Зазначені факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування своїми обов`язками, а тому позивач звернулася до суду для вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали. Позивачка пояснила, що батько дитини тривалий час не приймає участі в її виколюванні та утриманні, останній раз відвідав дитину як їй було 10 років приїхав без подарунку, дитина не захотіла з ним спілкуватися, має заборгованість зі сплати аліментів на дитину, позовна заява спрямована на захист інтересів дитини, оскільки сама дитина підтримує позовну заяву, у разі позбавлення відповідача батьківських прав останній не зможе у майбутньому вимогти від дочки свого утримання, непотрібно буде отримувати дозвіл у батька у певних випадках, де передбачено це законом, дочка майже не пам`ятає батька, як хворіла та була у лікарні дитина дзвонила до батька, але він не взяв слухавку, перешкод у спілкуванні батька з дитиною вона не чинила, вона підтримує те, щоб батько спілкувався з дитино.

Представниця позивачки позов підтримала, пояснила суду, що доказів про зловживання матір`ю дитини алкогольними напоями, на що вказує відповідач останній не надав, надані докази позивачкою свідчать про зворотне, відповідач не використав механізми передбачені законодавством щоб спілкуватися з дитиною, якщо він мав таке бажання і йому перешкоджали, державний виконавець вживав багато заходів впливу на відповідача, проте останній заборгованість по аліментах так і не погасив, відсутність звернень відповідача до державних органів свідчить, що перешкоди у спілкуванні з дитиною йому не чинилися.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні позов не визнали. Відповідач пояснив суду, що після народження дитини вони з дружиною проживали разом у м. Києві близько року, проте згодом мати з дитиною переїхали жити в м. Золотоноша, а він в м. Яготин, дружина подала позов в суд на розлучення, а через деякий час на стягнула аліменти. Проте через бажання разом виховувати дитини вони знову почали проживати разом, але через деякий час знову почали проживати окремо, позивачка поїхала жити в м. Вінниці навмисно, як йому сказали знайомі це вона зробила щоб дитина була подалі від нього. Років 5-6 тому він їздив до дитини, купляв їй речі для школи, телефон. Але це не сподобалось матері дитини, бо вона хотіла отримували гроші і сама розпоряджатися, а він не хотів їй давати гроші, тому що вважає, що вона використає їх на спиртне, яким зловживає. До дитині він дзвонив, писав смс, але дитини не спілкувалась, поїхав до дитини на її день народження, в школі сказали, що мати заборонила бачитись дитині з батьком, він чекав дитину біля під`їзд, вона зі школи прийшла з матір`ю, дитина запитала його чого він прийшов і що вона не хоче його бачити, на запитання чому дитина відповіла, що він обідив матір і втекла в під`їзд, а за нею матір, яка не відповіла на теж саме питання. Після цього він не бачив дитину чотири роки, він дзвони дитині кілька разів на рік, але вона не відповідала, останній раз дзвонив березні минулого року, тому що потім втратив телефон з номером дитини. Не хотів через суд ділити дитину, тому що це вважає це принизливим, в подальшому має намір через державні органи влади захищати своє право на побачення та виховання дитини.

Представник відповідача пояснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, і застосовується, якщо дії батька мають негативні наслідки для дитини, проте, як вбачається з наданих позивачкою доказів, дитина не має негативних наслідків через дії батька, заборгованість по аліментам не є підставою для позбавлення батьківських прав, послався на судову практику ВС з даного питання, вказав, що з пояснень відповідача вбачається, що причиною не спілкування батька з дитиною є дії матері, яка налаштувала її проти батька, чинить перешкоди у їхньому спілкуванні. Вважає, що у дитини не було підстав для відмови у спілкуванні з батьком.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, її представниці, відповідача та його представника, суд дійшов до наступного.

З копії свідоцтв про народження вбачається, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , її батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_6 . Згідно копії рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.01.2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано, прізвище позивачки відновлено на дошлюбне - ОСОБА_3 .

Відповідно до копії виконавчого листа виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області №2-120/2010 від 18.06.2010 року суд стягнув з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки аліменти у розмірі частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 08.04.2010 і до досягнення дочкою повноліття

Згідно копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів боржника ОСОБА_3 по ВП НОМЕР_1 від 18.01.2023 №1279/26.6-43, виданого Драбівським ВДВС у Золотоніському районі Черкаської області ЦМУ МЮ (м. Київ) станом на 31.12.2022 року за період з травня 2021 по грудень 2022 року становить 189240,00 грн.

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 29.05.2023 №01/00/005/30121, орган опіки та піклування Вінницької міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав батька ОСОБА_3 щодо дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ч. 9-10 ст. 7 Сімейного Кодексу України передбачено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою держаного контролю, що встановлена законом.

Частиною 2 ст. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Згідно з ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16, абз.2 п.18 зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахування її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обставини, які встановлені судом свідчать, про те, що відповідач по справі ухилився від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, та не виконував їх близько чотирьох років, причини на які вказав відповідач - перешкоджання матері у спілкуванні з дитиною не є поважними, оскільки існують правові методи щодо захисту прав батька на спілкування з дитиною, якими відповідач через власні переконання не використав. Проте, факт перешкоджання батьку у спілкуванні з дитиною у суді не доведено достатніми доказами. Сам факт не спілкування з дитиною підтверджується наданими позивачкою доказами - довідками з закладів освіти та медзакладу, тощо, і визнається відповідачем. Оцінюючи дії відповідача та обставини за яких відбулось припинення спілкування батька з дитиною суд дійшов до наступного висновку. З народження дитини до моменту переїзду проживання дитини з матір`ю в іншу місцевість батько дитини виконував обов`язки по вихованню і утриманню дитини, про що сторони не заперечують у свої поясненнях. Припинення спілкування батька з дитиною відбулося коли дитині виповнилося 10 років, батько відвідав дитину по місцю її проживання, проте позитивного спілкування не відбулося, після чого батько не навідував дитину тривалий час. З пояснень позивачки вона не заперечує проти спілкування батька з дитино, проте вважає, що позбавлення батьківських прав батька сприятиме захисту інтересів дитини. З пояснень батька дитини він бажає приймати участь у вихованні дитини, своє право має намір відстоювати через державні органи. Наведені обставини свідчать про те, що незважаючи на факт ухилення батьком дитини виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню, необхідності застосовувати до батька дитини, на даний час, такий захід як позбавлення батьківських прав немає. Стаття 164 Сімейного кодексу України не носить імперативного характеру і в кожному випадку потрібно оцінювати дії батьків щодо своїх дітей, їх наслідки, а також реальні можливості змін у поведінці батьків. В даному випадку інтереси дитини, яка має право на батьківське піклування, яке є реальним в даній ситуації переважають інтереси на які вказує позивачка як мету поданого до суду позову. Також суд зазначає, що бажання дитини позбавити батька батьківських прав, про що вказано у висновку служби у справах дітей не може мати вирішального впливу для прийняття судом рішення про задоволення позову, зважаючи на її вік. Питання отримання від батька дозволів для дитини між сторонами на даний час не вирішувалось, будь-яких спорів з даного приводу не було, а отже негативний вплив на дитину з цього питання відсутній. Нормою ст.204 Сімейного кодексу України врегульовано питання звільнення від обов`язку повнолітніх дітей по утриманню батьків у разі наявних фактів наявних фактів ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків та у разі наявності заборгованості по аліментах, а тому дитина позивачка не буде позбавлена можливості в майбутньому захистити свої права в інший спосіб ніж позбавлення батька батьківських прав. З огляду на вищевикладене та враховуючи норми ч.6 ст.19 СК України суд вважає висновки органу опіки та піклування Вінницької міської ради від 29.05.2023 не відповідають інтересам дитини. Факт наявності заборгованості по аліментах не передбачений ст.164 СК України як підстава для позбавлення батьківських прав.

Відтак, суд дійшов до висновку, про те, що, в даному випадку позбавлення батьківських права відповідача на даний час не буде ефективним способом захисту порушених прав дитини на виховання. Відповідача слід попередити про необхідність належного ставлення своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а контроль за цим покласти на третю особу.

При вирішенні даного спору, судом також враховано правову позиції Верховного Суд, викладену в постанові від 17 червня 2021 року по справі № 466/9380/17, відповідно до якого позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

На підставі п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, ст.141, 258, 259, 263-265, 280, 282, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 .

Покласти обов?язок на Службу у справах дітей Вінницької міської ради здійснити контроль за виконанням батьківських обов?язків ОСОБА_3 щодо його дочки ОСОБА_5 .

Рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення суду через суд апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий

Повний текст рішення виготовлено 05.07.2023.