У х в а л а

04 липня 2023 року

м. Київ

Справа № 2-327/02

Провадження № 14-68зц23

Велика Палата Верховного Суду у складі:

судді-доповідача Мартєва С. Ю.,

суддів: Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Катеринчук Л. Й., Кишакевича Л. Ю., Кравченка С. І., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Прокопенка О. Б., Ситнік О. М., Ткача І. В., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Усенко Є. А., Чумаченко Т. А.,

перевіривши клопотання ОСОБА_1 про прийняття до розгляду касаційної скарги на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Пінчук Катерини Анатоліївни,

УСТАНОВИЛА:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Пінчук К. А. (далі - державний виконавець)

Скаргу мотивувала тим, що 26 лютого 2018 року державний виконавець незаконно винесла постанову про закінчення виконавчого провадження за № 42195323. Зазначила, що вона як стягувач за вказаним провадженням не отримала від боржника ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 79 946,00 грн, що станом на 13 жовтня 2015 року еквівалентно 3 320,00 дол. США. Вказала, що 3 320,00 дол. США, станом на 26 лютого 2018 року, становило 90 636,00 грн.

Вважає, що державний виконавець допустила бездіяльність при виконанні рішення суду, оскільки в рамках виконавчого провадження не було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника, штрафів та опису майна за місцем реєстрації боржника.

Оскільки фактичного повного виконання рішення не відбулося, просила визнати незаконною та скасувати вказану постанову та зобов`язати державного виконавця вжити заходів для притягнення боржника ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, звернути стягнення на грошові кошти, отримані боржником за договорами оренди земельних ділянок, здійснити опис майна за останнім місцем реєстрації боржника.

Ухвалою від 14 червня 2021 року Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовив.

Постановою від 19 грудня 2022 року Житомирський апеляційний суд ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2021 року скасував та постановив нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Ухвалою від 13 лютого 2023 року Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду відмовив у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року.

Мотивував ухвалу тим, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

У червні 2023 року ОСОБА_1 надіслала до Великої Палати Верховного Суду клопотання про прийняття до розгляду касаційної скарги на ухвалу місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції (вх. 128/0/255-23 від 19.06.2023 року), у якому просила касаційну скаргу задовольнити, скасувати ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року, і ухвалити нове судове рішення про задоволення скарги:

- постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 26 лютого 2018 року визнати протиправною та скасувати;

- визнати протиправною бездіяльність державного виконавця щодо вчинення виконавчих дій щодо вчинення виконавчих дій з виконання рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2002 року;

- стягнути з Відділу державної виконавчої служби м. Новоград-Волинського судовий збір в дохід держави.

Клопотання мотивувала тим, що відмова у задоволення її касаційної скарги створює перешкоди для доступу до правосуддя, а також наявністю виключної правової проблеми у цій справі.

Велика Палата Верхового Суду вважає, що у прийнятті клопотання необхідно відмовити та повернути його ОСОБА_1 .

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (частина четверта статті 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України)).

Пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо прав та обов`язків цивільного характеру.

Фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу існування суду, але й на дотримання таким судом норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів» (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «Сокуренко і Стригун проти України» (Sokurenko and Strygun v. Ukraine), заяви № 29458/04 і № 29465/04, § 24).

Органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України (частина друга статті 6 Конституції України).

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України (частина друга статті 19 Конституції України).

Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Чинний процесуальний закон не передбачає інституту перегляду Великою Палатою Верховного Суду судових рішень після їх перегляду у касаційному порядку, як це було визначено у розділі V глави 3 ЦПК України у редакції, що діяла до 15 грудня 2017 року.

Отже, після постановлення від 13 лютого 2023 року ухвали Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Великої Палати Верховного Суду відсутні повноваження для прийняття та розгляду клопотання ОСОБА_1 про прийняття до розгляду касаційної скарги на ухвалу місцевого суду та постанову суду апеляційної інстанції.

Тобто у цій справі Велика Палата Верховного Суду не є судом, встановленим законом, для такого розгляду.

Вичерпний перелік підстав для передання справи до Великої Палати Верховного Суду встановлює стаття 403 ЦПК України. Питання про таке передання згідно зі статтями 403 і 404 цього Кодексу вирішує тільки Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду. Велика Палата Верховного Суду позбавлена можливості самостійно вирішити питання про передання справи собі на розгляд, а Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду не передавав.

За відсутності юридичної підстави для розгляду клопотання ОСОБА_1 у її прийнятті слід відмовити та повернути її заявнику.

Така відмова не порушує право позивача на доступ до суду, оскільки право сторони на касаційне оскарження реалізовано раніше.

З огляду на практику ЄСПЛ право доступу до суду є невід`ємною складовою права на суд, гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції (див. mutatis mutandis рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Ґолдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom), заява № 4451/70, § 36).

«Право на суд» не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду потребує регулювання з боку держави. Гарантуючи сторонам право доступу до суду для визначення їхніх «цивільних прав та обов`язків», пункт 1 статті 6 Конвенції залишає державі вільний вибір засобів, що використовуватимуться для досягнення цієї мети (див. mutatis mutandis рішення від 16 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), заява № 28249/95, § 53).

Застосовані державою обмеження не можуть применшувати право доступу до суду настільки, щоби порушувати саму сутність цього права. Крім того, обмеження права доступу до суду не є сумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо не переслідує легітимну мету і якщо відсутнє «пропорційне співвідношення між використаними засобами та переслідуваною метою» (див. mutatis mutandis рішення від 28 травня 1985 року у справі«Ашинґдейн проти Сполученого Королівства» (Ashingdane v. the United Kingdom), заява № 8225/78, § 57; рішення від 21 вересня 1994 року у справі «Файєд проти Сполученого Королівства» (Fayed v. the United Kingdom), заява № 17101/90, § 65).

Згідно із практикою ЄСПЛ юридична визначеність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи.

Жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого й обов`язкового рішення тільки з метою проведення нового слухання та вирішення справи (див. mutatis mutandis рішення від 9 листопада 2004 року у справі «Світлана Науменко проти України» (Svetlana Naumenko v. Ukraine), заява № 41984/98, § 53).

Звернення до Великої Палати Верховного Суду із проханням про перегляд судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій фактично спрямоване на проведення нового розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду за відсутності для цього визначеної процесуальним законом підстави.

Цей перегляд є неможливим, оскільки ставить під сумнів гарантований пунктом 1 статті 6 Конвенції принцип остаточності судового рішення (res judicata).

Керуючись статтями 388, 403, 404 ЦПК України, Велика Палата Верховного Суду

у х в а л и л а :

1. Відмовити у прийнятті до розгляду Великою Палатою Верховного Суду клопотання ОСОБА_1 про прийняття до розгляду касаційної скарги на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 14 червня 2021 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність головного державного виконавця Новоград-Волинського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Пінчук Катерини Анатоліївни.

2. Клопотання та додані матеріали повернути ОСОБА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач С. Ю. Мартєв

Судді Ю. Л. Власов К. М. Пільков

М. І. Гриців О. Б. Прокопенко

Д. А. Гудима О. М. Ситнік

Л. Й. Катеринчук І. В. Ткач

Л. Ю. Кишакевич О. С. Ткачук

С. І. Кравченко В. Ю. Уркевич

Г. Р. Крет Є. А. Усенко

Л. М. Лобойко Т. А. Чумаченко