Номер провадження: 22-ц/813/5618/23
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Євценко Роман Ігорович,

на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

встановив:

26 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним вище позовом у якому, окрім розірвання шлюбу, просив поділити майно набуте за час шлюбу з відповідачкою, виділивши йому:

-земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0,1140 га, кадастровий номер :01:002:0976, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, обслуговуючий кооператив СК «Хуторок», за цільовим призначенням для ведення садівництва, придбану 16 березня 2011 року;

-недобудований та невведений в експлуатацію двоповерховий житловий будинок з підвалом, побутовими приміщенням та гаражем, загальною площею 382,5 кв.м., житлова площа 92,8 кв.м., що розташований за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська селищна рада, ОК «СК «Хуторок»;

Відповідачці виділити:

-автомобіль марки Nissan Terrano, державний № НОМЕР_2 ;

-набуті майнові права на незакінчену будівництвом квартиру будівельний «143, загальною площею 69,80 кв.м., що будується в секції А житлового будинку АДРЕСА_1 об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_2 ;

-набуті майнові права на незакінчене будівництвом парко-місце будівельний №7/9, загальною площею 15 кв.м., що будується в секції А житлового будинку АДРЕСА_1 об`єкта будівництва за адресою: АДРЕСА_3 в Обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив «Морський 1».

Позовні вимоги в частині поділу майна обґрунтовує тим, що ОСОБА_2 позбавила його та дітей можливості проживати в будинку АДРЕСА_4 , у зв`язку з чим він змушений винаймати у м. Одесі житло для проживання разом з дітьми. Угоди про добровільний поділ майна, що є спільною власністю подружжя між сторонами не досягнуто.

Зазначає, що ОСОБА_2 не визнає спільною сумісною власністю майно, набуте сторонами за час перебування у шлюбі, за кошти зароблені ним, крім того ОСОБА_2 заперечує проти виплати грошової компенсації часток майна, не визнає права особистої власності на майно та цінності набути ним та якій дісталися у спадок дітям, відмовляється їх повертати, чинить перепони у користуванні житловим будинком.

31 травня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом, який згодом уточнила та просила:

1.Визнати спільним сумісним майном, що було придбане подружжям:

-автомобіль Toyota Land Cruiser 200, кузов № НОМЕР_3 , білого кольору, 2012 року виготовлення, державний № НОМЕР_4 ; автомобіль Nissan Terrano, кузов НОМЕР_5 , зеленого кольору, 2000 року виготовлення, державний № НОМЕР_2 ;

-майнові права на: квартири будівельні АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 ;

-майнові права на: машино-місця (будівельні №№ 7/8, 7/9) які розташовані в будинку АДРЕСА_8 та на квартиру будівельний АДРЕСА_9 ; квартиру АДРЕСА_10 (загальною площею 38.9 кв.м.).

2. Визнати за ОСОБА_1 право власності на: автомобіль Nissan Terrano, кузов НОМЕР_5 , зеленого кольору, 2000 року виготовлення, державний реєстраційний № НОМЕР_2 .

3.Стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову суму у розмірі 3061157, а саме: 1/2 частку вартості: автомобіля Toyota Land Cruiser 200, кузов № НОМЕР_3 , білого кольору, 2012 року виготовлення, державний реєстраційний № НОМЕР_4 543,602 грн.; частку ринкової вартості автомобіля Nissan Теггапо, кузов НОМЕР_5 , зеленого кольору, 2000 року виготовлення, державний реєстраційний № НОМЕР_2 - 50000 грн.; 1/2 частку ринкової вартості майнових прав на: машино-місце будівельний № 7/8 - 189603 грн.; квартири будівельний: № 144 - 423872 грн., № 145 - 785614 грн., № 146 - 636275 грн., які розташовані в будинку АДРЕСА_8 ; 1/2 частку ринкової вартості квартири АДРЕСА_10 - 459191 грн.

4.Стягнути з неї на користь ОСОБА_1 1/2 частку ринкової вартості майнових прав на: квартиру будівельний № 365 - 409373 грн. в будинку АДРЕСА_8 ; машино-місце будівельний № 7/9 в будинку АДРЕСА_1 , секції «А», ЖБК «Морський 1» яке розташоване по АДРЕСА_3 - 189603 грн. Разом

598976 грн.

5.Визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на земельну ділянку та розташований на неї житловий будинок, які розташовані на території ОК СК "Хуторок" Таїровськоі селищної ради, Овідіопольського району, Одеської області.

Позовна заява обґрунтована тим, що 21 вересня 2002 року між сторонами було укладено шлюб, який в подальшому розірвано рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2021 року.

У період шлюбу сторонами було придбано автомобіль Toyota Land Cruiser 200, кузов № НОМЕР_3 , білого кольору, 2012 року виготовлення, державний № НОМЕР_4 ; автомобіль Nissan Terrano, кузов НОМЕР_5 , зеленого кольору, 2000 року виготовлення, державний № НОМЕР_2 , який відповідач ОСОБА_1 продав своєму брату ОСОБА_3 , проте свою згоду на відчуження вказаного автомобіля позивачка не надавала.

В період шлюбу сторонами було придбано транспортний засіб Nissan Terrano, кузов НОМЕР_5 , зеленого кольору, 2000 року випуску, державний реєстраційний № НОМЕР_2 , який знаходиться у відповідача.

Крім того, у період шлюбу, сторонами були придбані в ЖБК «Морський 1» майнові права на квартири в будинку АДРЕСА_11 , майнові права на машино-місце (будівельний №7/8), права на якій були оформлені на відповідача та майнові права на квартиру (будівельний АДРЕСА_12 , які були оформлені на ім`я позивачки.

Сімейні стосунки між подружжям фактично припинилися восени 2019 року, тоді як у лютому 2021 року відповідач, шляхом укладення фіктивних правочинів намагався приховати сумісне подружнє майно з метою уникнення його подальшого поділу.

Позивачка також зазначала, що вони проживали разом деякий час до реєстрації шлюбу та у цей період часу придбали квартиру АДРЕСА_10 , яку оформили на відповідача.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2021 року у справі 947/16062/21 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, роз`єднано.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06 грудня 2021 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за № 947/28202/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та цивільну справу за № 947/16062/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2023 року, що є предметом апеляційного перегляду, зупинено провадження по цивільній справі № 947/28202/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя до набрання законної сили судовим рішенням по справі №509/1146/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Не погодившись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Євценко Р.І. звернувся з апеляційною скаргою у якій просить скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2023 року та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в судовому засіданні 30 березня 2023 року сторонами не порушувалося питання про зупинення провадження у справі, представник позивачки ОСОБА_2 , адвокат Крайнюков М.М. лише порушував питання про відкладення розгляду справи з метою підготовки клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили у справі №509/1146/21, що на думку скаржника вказує про вирішення судом питання про зупинення провадження у цій справі за власною ініціативою, оскільки суд не ставив на обговорення учасників справи питання саме зупинення провадження у справі та наявності підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, чим порушив принцип диспозитивності. Судом безпідставно взято до уваги клопотання від 23 грудня 2022 року, подане представником ОСОБА_1 , адвокатом Євценко Р.І. про зупинення провадження у цій справі, так як судом не наведено мотивів з яких підстав це клопотання було взято судом до уваги саме 30 березня 2023 року та яким чином це клопотання обґрунтовує необхідність зупинення провадження у справі станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали.

Також скаржник звертає увагу, що предметом спору у справі №509/1146/21 є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів у розмірі 200000 доларів США фактичний борг, 77800 доларів США пені (штрафу), 50000 доларів США моральної шкоди.

Скаржник звернувся до суду апеляційної інстанції зі скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Одеси у справі №509/1146/11, якою затверджено мирову угоду між сторонами у справі лише з тих підстав, що укладаючи мирову угоду ОСОБА_4 та ОСОБА_2 вийшли за межі предмету спору, оскільки мировою угодою встановили факт того, спірна земельна ділянка АДРЕСА_4 та розташований на ній будинок АДРЕСА_4 є особистою власністю ОСОБА_2 .

З огляду на те, що незалежно від того яким чином буде вирішено спір між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 мета та цільове використання ОСОБА_2 нібито грошових коштів одержаних від ОСОБА_4 у борг все одно не буде з`ясовуватися, оскільки це не стосується предмету спору у справі №509/1146/21, що було встановлено постановою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року.

На думку скаржника, судом першої інстанції не надано оцінки правовим наслідкам, що матимуть місце після набрання законної сили судовим рішенням у справі №509/1146/21.

Зважаючи на специфіку правової природи та характер спірних правовідносин, що склалися між сторонами, ухвалення рішення у справі №509/1146/21 не буде мати преюдиційного значення для справи №947/28202/21.

Матеріали цієї справи дозволяють у повній мірі встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а тому зупинення провадження не є необхідним.

Суд першої інстанції не зазначив обставин, які б вказували на те, що наявність спору у справі №509/1146/21 виключає можливість на підставі поданих сторонами доказів встановити під час вирішення цієї справи обставини, якими обґрунтовується позов. Також суд не вказав, які саме обставини не можуть бути встановлені під час розгляду цієї справи, виходячи з аналізу предмету та підстав позовів у цих справах. Крім цього, суд не вказав вирішення яких саме питань знаходиться поза межами підстав та предмету позову, що є предметом розгляду у справі.

Скаржник вважає, що оскаржувана ухвала суду про зупинення провадження у цій справі суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи і перешкоджає подальшому провадженню у справі та свідчить про порушення п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Правом на відзив ОСОБА_2 не скористалася.

Від представника ОСОБА_1 , адвоката Євценко Р.І. до апеляційного суду надійшла заява у якій просить розглянути справу без його участі та ОСОБА_1 .

У судове засідання учасники справи не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржувана ухвала суду не відповідає.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що рішення у справі №509/1146/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики безпосередньо впливає на вирішення спору у цій справі №947/28202/21.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

З огляду на зазначені вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд повинен у кожному конкретному випадку з`ясувати чи існує вмотивований зв`язок між предметом судового розгляду у справі, яка розглядається судом, з предметом доказування в конкретній іншій справі, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства та чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду цієї справи.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України N 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Правові висновки щодо необхідності зазначення обгрунтування зупинення провадження у справі та необхідності дотримання розумних строків розгляду справи зазначені у Постанові Верховного Суду у справі N 308/5006/16-ц від 27 лютого 2019 року та у Постанові Верховного Суду у справі N 1522/27468/12 від 07 лютого 2018 року.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу про зупинення провадження у справі, на зазначене уваги не звернув, своє рішення щодо наявності встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у даній справі належним чином не мотивував, та дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для зупинення провадження у справі.

Постановою Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року у справі №509/1146/21 ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 20 травня 2021 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Як убачається зі змісту постанови Одеського апеляційного суду від 22 лютого 2023 року у справі №509/1146/21, до набрання законної сили рішенням у якій, суд першої інстанції зупинив провадження у справі №947/28202/21, апеляційним судом встановлено, що предметом спору є стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошових коштів в загальній сумі 200000 доларів США на підставі договорів позики від 14 березня 2011 року та 11 березня 2014 року, пені за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 77800 доларів США та моральної шкоди в сумі 50000 грн. Також суд апеляційної інстанції зазначив, що мета отримання позики та її цільове використання позичальником не входить до предмета доказування у спірних правовідносин, тобто у справі 509/1146/21. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про те, що обставини щодо походження фінансових джерел для придбання майна, яке є предметом спору про поділ майна подружжя, входить до предмета доказування у такому спорі, тому встановлення вказаних обставин у мировій угоді, учасником якої ОСОБА_1 не є, порушує його права та інтереси, як другого подружжя, між якими існує майновий спір.

Колегія суддів зауважує, що у цій справі №947/28202/21, предметом позовів є поділ майна подружжя, а підставами позовів, сторони визначили набуття ними майна за час їх спільного проживання та відсутності домовленості між ними щодо поділу майна у добровільній формі.

Колегія суддів вважає, що розгляд судом справи №509/1146/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, пені та моральної шкоди не є підставою, за якою провадження у цій справі №947/28202/21 підлягає обов`язковому зупиненню, оскільки наявні в даній справі докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а саме щодо поділу майна подружжя. У зв`язку з чим, суд першої інстанції не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду даної цивільної справи.

Крім того, судом першої інстанції не зазначено, які саме встановлені судом фактичні обставини в іншій справі №509/1146/21, матимуть преюдиційне значення для вирішення цієї справи.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що предметом розгляду справи №509/1146/21 є стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 заборгованості за договором позики, пені та моральної шкоди, тоді як у цій справі №947/28202/21 предметом судового розгляду є поділ майна подружжя.

Відповідно до положень ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи наведене, апеляційний суд погоджується з доводи апеляційної скарги про те,що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а зупинення провадження лише має наслідком затягування розгляду справи та порушення розумних строків для вирішення спору, що виник між сторонами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 потрібно задовольнити, ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судовий збір підлягає відшкодуванню за наслідками розгляду справи по суті.

Керуючись ст.ст.367, 374,379, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник-адвокат Євценко Роман Ігорович, задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 30 березня 2023 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 11 грудня 2023 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова