Справа № 635/5703/23
Провадження № 2/635/1469/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
25 грудня 2023 року смт. Покотилівка
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Савченка Д.М.,
секретар судового засідання Савченко В.В.,
учасники справи:
відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «РОСС»,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «РОСС» про розірвання трудового договору, виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні та середнього заробітку за затримку розрахунку, -
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «РОСС», в якій просить:
-зобов`язати відповідача, Товариство з додатковою відповідальністю «РОСС», провести з ОСОБА_1 повний розрахунок, шляхом виплати всіх сум, що належать.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що в грудні 2017 р. вона була прийнята на роботу в Товариство з додатковою відповідальністю «РОСС» на посаду охоронця. 12.02.2023 р. позивач звернулась з заявою до роботодавця про звільнення з роботи з 01.03.2023 р., виплатити заборгованість по заробітній платі, починаючи з січня 2021 р., ознайомлення з наказом про звільнення з роботи та видачу належним чином заповненої трудової книжки. Вказану заяву позивач надіслала Товариству з додатковою відповідальністю «РОСС» поштою. 27.04.2023 р. позивач на адресу відповідача надіслала заяву, в якій просила видати довідку про розмір заробітної плати за період, починаючи з січня 2021 р. по квітень 2023 р., а також розмір заборгованості ТДВ «Росс» по виплаті заробітної плати за вказаний період. Водночас, зазначені заяви відповідач не забрав з поштового відділення. Директор підприємства відмовляється отримувати будь-які заяви від позивача.
Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20.07.2023 провадження у справі відкрито, витребувано докази. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомила.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення.
Суд, заслухавши думку учасників провадження, дійшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що з грудня 2017 р. ОСОБА_1 прийнята на роботу в Товариство з додатковою відповідальністю «РОСС» на посаду охоронця.
Викладені обставини підтверджені відомостями з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (довідка ОК-7), від 31.01.2023.
12.02.2023 р. позивач звернулась з заявою до роботодавця про звільнення з роботи з 01.03.2023 р., виплатити заборгованість по заробітній платі, починаючи з січня 2021 р., ознайомлення з наказом про звільнення з роботи та видачу належним чином заповненої трудової книжки.
27.04.2023 р. позивач на адресу відповідача надіслала заяву, в якій просила видати довідку про розмір заробітної плати за період, починаючи з січня 2021 р. по квітень 2023 р., а також розмір заборгованості ТДВ «Росс» по виплаті заробітної плати за вказаний період.
Викладені обставини підтверджені заявою ОСОБА_1 адресованою директору Товариства з додатковою відповідальністю «РОСС».
Відповідно до наказу директора ТДВ «РОСС» №7-к від 24.02.2022 діяльність підприємства зупинена з 24.02.2022 до моменту закінчення воєнного стану. Відповідно до п.2 вказаного наказу оголошено простой на зазначений період, викликаний неможливістю ведення своєї діяльності у нормальному режимі через обставини непереборної сили.
Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 20.07.2023 №153476 Товариство з додаткової відповідальністю «РОСС» зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , керівником є ОСОБА_2 .
Ухвала суду відповідачем виконана не була, витребувані відомості до суду не надавались.

У відповідності до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Положеннями ст. 2 КЗпП України регламентовано, що право громадян України на працю, тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно зі ст. 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Будь-яке пряме або непряме обмеження трудових прав при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається (абз. 4 ст. 22 КЗпП України).

Відповідно до п. 4 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Положеннями ст. 38 КЗпП України визначено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

За правилом ст. 47 КЗпП України, роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України (ст. 48 КЗпП України).

Згідно з п. 2.26, 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерством праці України, Міністерством юстиції України, Міністерством соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993, записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

Аналізуючи вищенаведене, суд доходить висновку, що ст. 38 КЗпП України містить дві окремі підстави для звільнення, які мають різні причини та наслідки, а саме: звільнення за ч. 1 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку із неможливістю продовжувати роботу) та за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (за власним бажанням у зв`язку із невиконанням власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору), а відтак запис про причини звільнення у трудовій книжці повинен бути конкретним, із зазначенням частини статті, відповідно до якої відбулося звільнення.

Водночас, Верховний Суд у постанові від 22.04.2020 по справі №199/8766/18 зазначив, що за змістом статті 38 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи працівника і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до розірвання цього договору і, які працівник визначає самостійно.

У разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення роботодавцем трудового законодавства (ч. 3 ст. 38 КЗпП) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору.

При незгоді роботодавця звільнити працівника із підстав, передбачених ч. 3 ст. 38 КЗпП України, він може відмовити у розірванні трудового договору, але не вправі розірвати цей договір з інших підстав, які працівником не зазначалися.

Обов`язковою умовою для звільнення за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України є порушення роботодавцем трудового законодавства або умов трудового договору. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення має сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причин такого порушення та істотність порушення трудових прав працівника.

Аналогічна правова позиція також висловлена у постановах Верховного Суду України від 22 травня 2013 року по справі № 6-34цс13, від 20 червня 2018 року по справі №161/10759/16-ц та від 01 лютого 2018 року по справі № 757/25503/15-ц.

Позивачка у своїй заяві просила звільнити її з мотивів порушення роботодавцем строків виплати заробітної плати, тобто у зв`язку з порушенням трудового законодавства; як правову підставу для звільнення зазначала ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

В судовому засіданні встановлено, що адміністрація підприємства ухиляється від отримування будь-яких заяв від позивача.

Правове значення для припинення трудового договору має письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.

Суд зауважує, що добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, оскільки у даному випадку це є гарантією передбаченою статтею 43 Конституції України (право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується).

Враховуючи те, що позивач у заяві про звільнення визначила дату звільнення 01.03.2023, в наступному не відкликала подану нею заяву про звільнення, не висловила іншим чином намірів про бажання продовження трудових відносин, суд дійшов до висновку про наявність підстав для припинення трудових відносин з відповідачем.

Згідно із ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

У відповідності до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, Товариство з додатковою відповідальністю «РОСС» зобов`язано провести з ОСОБА_1 повний розрахунок, шляхом виплати всіх сум, що їй належать.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 2147,20 грн.

Керуючись ст.ст. 4, 76-83, 141, 264, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «РОСС» про розірвання трудового договору, виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні та середнього заробітку за затримку розрахунку задовольнити повністю.

Зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю «РОСС» звільнити ОСОБА_1 з роботи з 01.03.2023 р. та видати належно оформлену трудову книжку.

Зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю «РОСС» провести з ОСОБА_1 повний розрахунок, шляхом виплати всіх сум, що їй належать.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «РОСС» на користь держави судовий збір в розмірі 2147 ( дві тисячі сто сорок сім) гривень 20 коп.

Відповідачем протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення відповідно до вимог ст.ст.284-285 ЦПК України.

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання (реєстрації): АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «РОСС», місце реєстрації: м.Харків, вул.Велика Панасівська, 129, .

Повний текст рішення складено 28.12.2023.

Суддя Д.М. Савченко