Справа № 297/3187/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., СОБОСЛОЯ Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на ухвалу судді Берегівського районного суду Михайлишина В.М. від 2 жовтня 2023 року, повний текст якої складено 3 жовтня 2023 року, про повернення заяви у цивільній справі № 297/3187/23 за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

встановив:

АТ «Акцент-Банк» (АТ «А-Банк») 16.08.2023 пред`явило до ОСОБА_1 зазначений позов мотивуючи таким.

26.04.2021 ОСОБА_1 приєдналася до Умов і Правил надання банківських послуг в А-Банку, уклала з банком кредитний договір, їй був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 44,40% річних, умови кредитування були зафіксовані в підписаному позивачкою паспорті споживчого кредиту.

Банк свої зобов`язання за договором виконав, надав кредитні кошти, а відповідачка свої порушила і спричинила виникнення боргу, що станом на 23.07.2023 склав 11662,43 грн, із яких заборгованість: за кредитом 6987,88 грн, за відсотками 4675,55 грн, штраф 0,00 грн.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань, на передбачене законом і договором право вимагати дострокового стягнення всього заборгованого за кредитним договором та сплати неустойки, діючи на захист свої цивільних прав як кредитора, позивач АТ «А-Банк» просив стягнути з відповідачки ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором від 26.04.2021 без номера у розмірі 11662,43 грн із вищеперерахованими її складовими та покласти на неї судові витрати.

Ухвалою судді Берегівського районного суду від 15.09.2023 позовну заяву АТ «А-Банк» було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення копії ухвали.

Залишаючи заяву без руху, суддя суду першої інстанції вказав на її невідповідність вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки до позовної заяви підписаної представником АТ «А-Банк» Шкапенком О.В., долучено лише копію довіреності, видану позивачем, втім за відсутності наказу про прийняття на роботу або контракту щодо ОСОБА_2 вона не може бути доказом, який підтверджує повноваження представника, а доказів про те, що Шкапенко О.В. є адвокатом, не надано.

Ухвалою судді Берегівського районного суду від 02.10.2023 позовну заяву АТ «А-Банк» визнано неподаною та повернуто позивачу.

Повертаючи АТ «А-Банк» позовну заяву суддя суду першої інстанції виходив із того, що зазначені в ухвалі від 15.09.2023 про залишення заяви без руху недоліки не були виправлені, вимоги ухвали не були виконані, оскільки докази належного представництва позивача в справі не були надані.

Позивач АТ «А-Банк» оскаржив ухвалу судді як постановлену з порушенням норм процесуального права, обґрунтовує апеляційну скаргу таким.

Позовна заява була підписана представником банку за довіреністю, яка відповідно до ст. 177 п. 7 ЦПК України, була долучена до позовної заяви, при цьому, представник не стверджував, що він представляє інтереси банку в порядку самопредставництва.

Довіреність від імені банку підписав голова правління банку Кандауров Ю.В., на підтвердження його повноважень на надання довіреностей банком надано витяг зі Статуту. Отже підстав сумніватися в достовірності поданої довіреності у судді не було.

Твердження про те, що представляти інтереси банку за довіреністю може лише адвокат, який має надати докази такого свого статусу, не ґрунтуються на нормах ЦПК України. Цивільним процесуальним законом передбачено, що юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі, зокрема, через свого представника. У малозначних справах представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 ЦПК України.

Враховуючи, що ціна позову становить 11662,43 грн, справа є малозначною.

Таким чином, представництво у суді в цій справі може здійснюватися не лише адвокатом, а й іншим представником на підставі наявних у неї повноважень, що підтверджується й численною практикою Верховного Суду.

Позивач просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи скарги, перевіривши матеріали справи суд приходить до такого.

Відповідно до норм ЦПК України:

завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави;

суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі;

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, пропорційність (ст. 2 ч.ч. 1, 2, ч. 3 п.п. 1, 6);

кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ст. 4 ч. 1);

суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 10 ч.ч. 1, 2);

суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (ст. 12 ч. 5 п.п. 1, 3, 4);

головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи (ст. 214 ч. 2).

За змістом ст. 2, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 12 ч. 5, ст.ст. 43, 49, ст. 185 ч. 1 ЦПК України, суд (суддя) зобов`язаний забезпечити учасникам процесу, зокрема позивачу, можливість здійснення процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, дії, вимоги і процесуальні рішення суду (судді) повинні бути ясними і зрозумілими для учасника процесу, суд (суддя) повинен діяти у зрозумілий для сторін спосіб, передбачений процесуальним законом, зокрема, повинен чітко вказати на конкретні недоліки заяви, що саме і уможливлює їх виправлення, сторона повинна мати можливість належно виконати конкретні та обґрунтовані вимоги суду (судді). В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, тобто, мають бути зазначені конкретні відомості щодо питання, яке вирішується, та конкретні підстави, що потягли залишення заяви без руху.

Вимоги до позовної заяви та документів, що до неї додаються, встановлені ст.ст. 175-177 ЦПК України і передбачають, серед іншого, що:

позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником;

позовна заява повинна містити перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви;

до позовної заяви, підписаної представником позивача, додається довіреність чи інший документ, що підтверджує повноваження представника позивача (ст. 175 ч. 2, ч. 3 п. 8, ст. 177 ч. 7).

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху;

в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху;

якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 ЦПК України, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві (ст. 185 ч.ч. 1, 2, 3 ЦПК України).

АТ «А-Банк» подало до Берегівського районного суду позов про стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором загальною сумою 11662,43 грн (а.с. 1-4). Заяву підписав представник банку Шкапенко О.В., до заяви банк додав копію довіреності (додаток № 15 до позовної заяви) якою було уповноважено ОСОБА_2 діяти від імені банку.

У наявних на час апеляційного розгляду справи матеріалах довіреність на ім`я ОСОБА_2 відсутня, оскільки матеріали позову були повернуті АТ «А-Банк».

Ухвалою судді Берегівського районного суду від 15.09.2023 позовну заяву АТ «А-Банк» було залишено без руху з наданням позивачу строку для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення копії ухвали.

Залишаючи ухвалою від 15.09.2023 суддя суду першої інстанції вказав на її невідповідність вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, оскільки до позовної заяви долучено лише копію довіреності, видану позивачем, втім за відсутності наказу про прийняття на роботу або контракту щодо ОСОБА_2 вона не може бути доказом, який підтверджує повноваження представника, а доказів про те, що Шкапенко О.В. є адвокатом, не надано (а.с. 7-8).

Однак, в ухвалі судді взагалі не зазначено, про яку довіреність ідеться, жодні її реквізити, зміст тощо в ухвалі не вказані, тому суддя не встановив конкретні факти та обставини, що мають значення при вирішенні процесуального питання, і, відповідно, не вмотивував свою ухвалу щодо конкретних недоліків заяви відповідно до вимог ст. 260 та інших норм ЦПК України. Цим по суті суддя постановив неясне та незрозуміле процесуальне рішення, що фактично унеможливило належне усунення недоліків заяви.

На виконання ухвали про залишення заяви без руху АТ «А-Банк» надіслав заяву від 27.09.2023 із посиланням на передбачену ст. 58 ч. 3 ЦПК України можливість представництва позивача в процесі представником на підставі довіреності, до якої додав і наказ по банку від 10.03.2020 № Е.АВ-ПП-2020-22935448 про призначення ОСОБА_2 керівником напрямку технологій стягнення проблемної заборгованості (а.с. 10, 11).

Визнаючи неподаною та повертаючи АТ «А-Банк» заяву ухвалою від 02.10.2023 суддя суду першої інстанції виходив із того, що зазначені в ухвалі від 15.09.2023 про залишення заяви без руху недоліки не були виправлені, при цьому, в ухвалі так само, як і в ухвалі від 15.09.2023, не йдеться про конкретну довіреність, її реквізити та зміст (а.с. 14-18).

Погодитись із таким вирішенням процесуального питання неможливо. Окрім наведеного вище апеляційний суд зауважує таке.

Відповідно до ст. 131-2 Конституції України виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення; законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Підпункт 11 пункту 16-1 Розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, який набрав чинності з 30.09.2016, передбачає, що представництво відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 131-1 та ст. 131-2 Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01.01.2017; у судах апеляційної інстанції - з 01.01.2018; у судах першої інстанції - з 01.01.2019; представництво органів державної влади та органів місцевого самоврядування в судах виключно прокурорами або адвокатами здійснюється з 01.01.2020.

За приписами ст. 237 ч.ч. 1, 3, ст. 238 ч. 1, ст.ст. 239, 244, 245, 246 ЦК України, ст. 58 ч.ч. 1, 2, ст. 60 ч. 2, ст. 62 ч. 1 п. 1, ч.ч. 3, 4 ЦПК України:

представник створює, змінює, припиняє цивільні та процесуальні права і обов`язки особи, яку він представляє;

сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника;

особиста участь у справі особи не позбавляє її права мати в цій справі представника;

під час розгляду справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу;

юридичну особу в суді може представляти особа, повноваження якої на представництво підтверджуються, зокрема, довіреністю, виданою юридичною особою.

Із 29.12.2019 набрали чинності зміни до ст. 58 ЦПК України, якими частину 3 цієї статті викладено в такій редакції: «Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника.».

Тобто, умови самопредставництва юридичної особи в цивільному процесі були певним чином розширені та конкретизовані, що, втім, не змінило загальні правила і суть такого представництва юридичної особи.

Таким чином, юридична особа може брати участь у цивільному процесі як в порядку самопредставництва, так у відповідних випадках і через представника, уповноваживши останнього на це належним чином, зокрема, шляхом видачі довіреності. Самопредставництво юридичної особи та представництво через уповноваженого представника ані не виключають одне одного, ані не перешкоджають як роздільній, так і спільній участі відповідних представників у процесі.

Трактування питання представництва юридичної особи у спосіб, який по суті виключає можливість представництва юридичної особи через уповноваженого представника, який не є адвокатом, шляхом видачі такому довіреності, з тим, що юридична особа може діяти в процесі лише в порядку самопредставництва або представництва її адвокатом, суперечить закону, штучно обмежує права юридичної особи в процесі та на доступ до правосуддя, а також маніпулятивне в цій справі, позаяк не враховує її малозначність і «випускає» зі змісту частини 3 статті 58 ЦПК України формулювання «або через представника».

Європейський Суд з прав людини неодноразово формулював позиції про те, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (зокрема, справи Perez de Rada Cavanilles v. Spain, Miragall Escolano v. Spain), зазначав, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (зокрема, справи Zubac v. Croatia, Bмleљ and Others v. the Czech Republic, Walchli v. France).

Позиція ЄСПЛ у багатьох справах свідчить про те, що одною з основних складових права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Мотиви, з яких суддя суду першої інстанції визнав неподаною та повернув позивачеві заяву, не ґрунтуються на законі, судове рішення ухвалене за надмірно формального та помилкового тлумачення норм процесуального права і не відповідає завданню цивільного судочинства.

Беручи до уваги, що справа, яка розглядається, є малозначною відповідно до установлених цивільним процесуальним законом правил, представництво в ній позивача АТ «А-Банк» може здійснюватися як у порядку самопредставництва, так і через уповноваженого на це довіреністю Товариства представника.

Визначивши для своїх процесуальних рішень такі підстави суддя суду першої інстанції неправильно застосував норми процесуального права.

Оскільки інші підстави для визнання неподаною та повернення заяви в оскарженій ухвалі не наведені, а для застосування тих, якими була вмотивована ухвала, передбачених цивільним процесуальним законом підстав не було, доводи апеляції слід визнати обґрунтованими.

Відтак, оскільки вирішення процесуальних питань, що випливають із факту пред`явлення позову, належать до компетенції суду першої інстанції (ст. 23 ч. 1, ст.ст. 184-187 ЦПК України), апеляцію на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України слід задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції від 02.10.2023 про визнання заяви неподаною та повернення її позивачу скасувати, справу в частині питання про відкриття провадження передати для продовження розгляду до того ж суду.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» задовольнити, ухвалу судді Берегівського районного суду від 2 жовтня 2023 року скасувати, справу в частині питання про відкриття провадження передати для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, і оскарженню не підлягає.

Судді