КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_______________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3182/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Баллі Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кравця Дмитра Миколайовича на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 5 грудня 2022 року (суддя Юзькова О.Л.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

у липні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про поновлення його на посаді начальника управління міської станції захисту зелених насаджень Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» з 18 червня 2021 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що він працював у Київському комунальному об`єднанні зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» на посаді начальника управління міської станції захисту зелених насаджень, але наказом №1008-п від 1 листопада 2019 року до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення. На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року у цивільній справі №761/45743/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року, його було поновлено на роботі.

Позивач зазначав, що наказом генерального директора КО «Київзеленбуд» від 28 грудня 2020 року його було направлено до ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» на навчання і перевірку знань з питань охорони праці, наказом від 4 лютого 2021 року №33-п його відсторонено від роботи без збереження заробітної плати на підставі ч. 4 ст. 113 КЗпП України, а 18 червня 2021 року його було звільнено відповідно до наказу №151-п на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та відмовою у переведенні на іншу посаду.

Позивач посилався на те, що 14 січня 2021 року йому було запропоновано пройти на базі ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» перевірку знань з питань охорони праці, результати проходження перевірки атестаційною програмою були оцінені та визначені як успішні, проте на підставі листа КО «Київзеленбуд» від 16 січня 2021 року №077/226-147 результати перевірки було скасовано.

Позивач стверджував, що на виконання наказу КО «Київзеленбуд» від 18 січня 2021 року №19-п «Про направлення на перевірку знань з охорони праці», 20 січня 2021 року ним було пройдено перевірку знань з питань охорони праці, проте вказаний наказ не мав жодних правових наслідків, оскільки засіданням комісії з перевірки знань з питань охорони праці,оформленим протоколом від 15 січня 2021 року №81-12-21, було зазначено, що пройдений курс з охорони праці він не знає.

Позивач зазначав, що лист №077/226-147, яким відповідач ініціював скасування результатів перевірки знань з питань охорони праці, датується 16 січня 2021 року. Лист, яким повідомлялось про скасування результатів перевірки знань з питань охорони праці отримано КО «Київзеленбуд» 18 січня 2021 року, а протокол №81-12-21 засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці датується 15 січня 2021 року, що свідчить про існування між КО «Київзеленбуд» та ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» попередньої домовленості, що результати перевірки його знань з питань охорони праці у будь-якому випадку будуть визнані, як негативні.

Позивач зазначав, що відповідачем 4 лютого 2021 року його відсторонено від роботи без збереження заробітної плати до дати проходження повторного навчання та перевірки знань з питань охорони праці. Листом від 4 березня 2021 року №007/226-820 його попереджено про звільнення з посади у зв`язку із невідповідністю займаній посаді, обґрунтовуючи це його неявкою на повторну перевірку знань з питань охорони праці.

Позивач стверджував, що всупереч ч. 7 ст. 18 Закону України «Про охорону праці», відповідач не попереджав його про скасування наказу №33 в частині припинення простою та не виносив відповідного наказу про направлення його на повторне навчання та перевірку знань з питань охорони праці.

Позивач зазначав, що оскільки відповідач припинив виплату заробітної плати, він влаштувався в ТОВ «Група Почайна» на посаду директора за сумісництвом, пройшов навчання та перевірку знань з охорони праці та отримав відповідні посвідчення.

Позивач зазначав, що однією з підстав винесення оскаржуваного наказу №151-п є акт від 20 січня 2021 року, в якому зазначено, що 20 січня 2021 року він не прибув до атестаційного класу ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека». Разом з цим, зазначений акт є сфальсифікованим, оскільки 21 січня 2021 року він, використовуючи власний логін та пароль, здійснив вхід до системи електронного документообігу «АСКОД» та сфотографував на власний мобільний телефон екран комп`ютера, на якому відображалось, що підписант акту від 20 січня 2021 року ОСОБА_2 повідомляв генеральному директору КО «Київзеленбуд» Королю О.В., що у визначений час ОСОБА_3 прибув для проходження перевірки знань, але пройшов її не в повному об`ємі.

Позивач вважав, що дії КО «Київзеленбуд» вкотре підтверджують висновок, який було висловлено колегією Київського апеляційного суду у постанові від 11 лютого 2021 року у справі №761/45743/19, про упередженість в ставленні до нього адміністрації роботодавця.

Також позивач зазначав, що в проваджені Шевченківського районного суду міста Києва знаходиться цивільна справа №761/11402/21 за його позовом до КО «Київзеленбуд» про скасування наказів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним відстороненням. В рамках зазначеної справи ним оспорюється законність, зокрема, наказу від 28 грудня 2020 року №1058-п «Про направлення на навчання і перевірку знань з питань охорони праці» в частині його направлення до ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» на навчання і перевірку знань з питань охорони праці та наказу від 4 лютого 2021 року №33-п про його відсторонення від роботи.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 5 грудня 2022 року у

задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кравець Д.М. просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подачу позовної заяви та апеляційної скарги.

Представник позивача стверджує, що суд першої інстанції не дослідив, не надав жодної правової оцінки та не врахував обставин справи та доказів, а саме:

1. Лист ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека», в якому вказано, що 14 січня 2021 року ОСОБА_3 отримав позитивні результати перевірки знань з питань охорони та відповідних правил безпечної експлуатації обладнання і виконання робіт підвищеної небезпеки, однак такі результати були скасовані на підставі абзацу 4 п. 5.3. розділу 5 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці;

2. Окреме доручення №05/03 від 16 січня 2021 року, в якому вказано, що ОСОБА_3 прибув в ТОВ «Професійна безпека» 14 січня 2021 року;

3. Письмові пояснення ОСОБА_1 щодо окремого доручення №05/03 від 16 січня 2021 року, в якому вказано, що представником ТОВ «НВЦ «Професійна безпека» було запропоновано та дозволено пройти 14 січня 2021 року перевірку знань;

4. Лист Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» №303-814 від 22 лютого 2022 року, в якому вказано, що в інформаційно-телекомунікаційній системі «Єдиний інформаційний простір територіальної громади міста Києва» (АСКОД) зберігається реєстраційна карта та надається копія цієї реєстраційної картки, в якій вказано, що ОСОБА_3 навчання пройшов, іспити по всіх темах успішно здав;

5. Фотографії процесу навчання та складання іспитів ОСОБА_4 , з яких вбачається процес проходження навчання і складання іспитів, ідентифікація ОСОБА_1 , його фото, назви курсів, щодо яких було навчання та складання іспитів, результати у відсотках;

6. Лист Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» №303-1522 від 17 червня 2022 року та надані скриншоти реєстраційної картки №077/226/144 від 18 січня 2021 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 навчання пройшов, іспити по всіх темах успішно здав.

Представник позивача зазначає, що в абзаці 4 п. 5.3. розділу 5 Типового положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці вказано, що перевірка знань з питань охорони праці посадових осіб, які пройшли навчання в навчальних центрах, проводиться комісією відповідного територіального органу Держпраці за участю представників інших органів державного управління охороною праці або комісією, створеною місцевим органом виконавчої влади за участю відповідних профспілок. Однак, вказаний пункт не регулює питання щодо скасування результатів перевірки знань, тому результати перевірки знань та успішне складання іспитів по всіх темах у позивача, що було здійснено з 14 січня 2021 року, повинні бути враховані судом.

Представник позивача зазначає, що суд першої інстанції, як на підставу відмови в задоволенні позову, посилався на обставини, які встановлені в рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 20 січня 2022 року у цивільній справі №761/11402/21 та зазначав, що вони не підлягають доказуванню на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Разом з тим, вказане судове рішення оскаржується ОСОБА_1 в апеляційному порядку, а тому підстави для застосування ч. 4 ст. 82 ЦПК України відсутні.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» - адвокат Білий А.І. просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, посилаючись на те, що аргументуючи апеляційну скаргу тим, що судом першої інстанції при постановленні рішення не надано жодної правової оцінки листу ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека», окремому дорученню №05/03 від 16 січня 2021 року, письмовим поясненням ОСОБА_5 щодо вказаного окремого доручення, листу Комунального підприємства «Головний інформаційно-обчислювальний центр» №303-814 від 22 лютого 2022 року, фотографіям процесу навчання та складання іспитів ОСОБА_1 , останнім умисно замовчується факт того, що дані обставини і докази досліджувалися Шевченківським районним судом міста Києва у цивільній справі №761/11402/21 та мають преюдиційне значення для розгляду даної справи.

Представник відповідача стверджує, що правомірність винесення відповідачем наказу від 4 лютого 2021 року №33-п про відсторонення позивача від роботи була предметом судового розгляду в межах цивільної справи №761/11404/21 та підтверджується рішенням суду першої інстанції від 20 січня 2022 року, яке набрало законної сили 25 лютого 2022 року, а отже з урахуванням ч. 4 ст. 82 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню.

Представник відповідача зазначає, що рішення про те, що ОСОБА_1 не пройшов перевірку знань з охорони праці, яке стало підставою для винесення наказів про відсторонення і подальше його звільнення, прийнято суб`єктом владних повноважень, чиє рішення не скасоване і не оскаржене. Доказів оскарження і скасування даного рішення в адміністративному порядку позивач не надав.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та його представника - адвоката Кравця Д.М., які підтримали апеляційну скаргу, пояснення представника відповідача - адвоката Криган Л.А., яка просила залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника управління міської станції захисту зелених насаджень Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд».

Наказом генерального директора Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» № 1058-п від 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 направлено в Товариство з обмеженою відповідальністю «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» на навчання і перевірку знань з питань охорони праці.

Згідно витягу з протоколу № 81-12-21 засідання комісії з перевірки знань з питань охорони праці від 15 січня 2021 року ОСОБА_1 правила охорони праці не знає.

Наказом генерального директора Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» № 19-п від 18 січня 2021 року начальника управління міської станції захисту зелених насаджень ОСОБА_1 направлено на повторну перевірку знань з питань охорони праці в ТОВ «Навчально-виробничий центр «Професійна безпека» 20 січня 2021 року.

З наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 19 січня 2021 року та зазначив, що з ним не згодний.

Наказом генерального директора Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» № 33-п від 4 лютого 2021 року визнано незадовільним результат перевірки знань з питань охорони праці ОСОБА_1 та відсторонено ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати з 5 лютого 2021 року до дати проходження ним повторного навчання та перевірки знань з питань охорони праці.

З наказом ОСОБА_1 був ознайомлений 4 лютого 2021 року.

Листом від 10 лютого 2021 року відповідач повідомив ОСОБА_1 про необхідність проходження повторного навчання і повторної перевірки знань з питань охорони праці, який був отриманий позивачем в цей же день.

Згідно листа ТОВ «НВЦ «Професійна безпека» повторна перевірка знань ОСОБА_1 з охорони праці була призначена на 12 лютого 2021 року, на яку ОСОБА_1 не з`явився.

4 березня 2021 року ОСОБА_1 відповідачем направлено попередження-пропозиція про наступне звільнення з роботи з посади начальника управління міської станції захисту зелених насаджень у зв`язку з виявленою невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації, що перешкоджає продовженню даної роботи, на підставі пункту 2 частини 1 статті 40 КЗпП України. Одночасно ОСОБА_1 був запропонований перелік вакантних посад. Підставою для направлення попередження зазначено незадовільний результат перевірки знань з питань охорони праці та неявку ОСОБА_1 на повторну перевірку знань з питань охорони праці.

Лист отриманий ОСОБА_1 6 березня 2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Повторне попередження-пропозиція було направлена на поштову адресу ОСОБА_1 17 березня 2021 року та ним отримано 20 березня 2021 року.

Отримання листів попереджень-пропозицій позивачем не заперечувалося.

Позивач будь-якої відповіді з приводу листів попереджень-пропозицій відповідачу не надав (не зазначив чи згоден на переведення на запропоновані вакансії).

Наказом генерального директора Київського комунального об`єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень міста «Київзеленбуд» № 151-п від 18 червня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади начальника управління міської станції захисту зелених насаджень з 18 червня 2021 року за пунктом 2 статті 40 КЗпП України у зв`язку із невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації та його відмовою від переведення на іншу посаду.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року (справа № 761/11402/21) відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання незаконними та скасування наказів відповідача № 1058-п від 28 грудня 2020 року та № 33-п від 4 лютого 2021 року.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що звільнення ОСОБА_1 відбулося без порушення норм трудового законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи, наданим сторонами доказам та ґрунтується на нормах матеріального права.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку, зокрема, виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню цієї роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов`язків вимагає доступу до державної таємниці.

Частина друга статті 40 КЗпП України передбачає, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 21 постанови від 06

листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при розгляді справ про звільнення за пунктом 2 частини першої статті 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов`язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров`я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у зв`язку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі. Висновки атестаційної комісії щодо кваліфікації працівника підлягають оцінці у сукупності з іншими доказами у справі.

Згідно зі статтею 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до частини сьомої статті 153 КЗпП України на роботодавця покладається обов`язок проведення інструктажу (навчання) працівників з питань охорони праці, протипожежної безпеки.

Згідно зі статтею 159 КЗпП України працівник зобов`язаний: знати і виконувати вимоги нормативних актів про охорону праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту; додержувати зобов`язань щодо охорони праці, передбачених колективним договором (угодою, трудовим договором) та правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємства, установи, організації; проходити у встановленому порядку попередні та періодичні медичні огляди; співробітничати з власником або уповноваженим ним органом у справі організації безпечних та нешкідливих умов праці, особисто вживати посильних заходів щодо усунення будь-якої виробничої ситуації, яка створює загрозу його життю чи здоров`ю або людей, які його оточують, і навколишньому природному середовищу, повідомляти про небезпеку свого безпосереднього керівника або посадову особу.

У розділі IV посадової інструкції начальника управління міської станції захисту зелених насаджень передбачено обов`язок останнього знати правила й норми охорони праці, виробничої санітарії та протипожежного захисту, а розділ ІІ цієї інструкції визначає, що начальник управління контролює дотримання з боку підпорядкованих працівників управління МСЗЗН правил та вимог з охорони праці на виробництві.

За змістом частини першої статті 14 Закону України «Про охорону праці» працівник зобов`язаний, зокрема знати і виконувати вимоги нормативно-правових актів з охорони праці, правила поводження з машинами, механізмами, устаткуванням та іншими засобами виробництва, користуватися засобами колективного та індивідуального захисту.

Відповідно до частин першої, п`ятої статті 18 Закону України "Про охорону праці" працівники під час прийняття на роботу і в процесі роботи повинні проходити за рахунок роботодавця інструктаж, навчання з питань охорони праці, з надання першої медичної допомоги потерпілим від нещасних випадків і правил поведінки у разі виникнення аварії. Порядок проведення навчання та перевірки знань посадових осіб з питань охорони праці визначається типовим положенням, що затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони праці. Не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 січня 2022 року у справі № 761/11402/21 встановлена правомірність наказу відповідача № 1058-п від 28 грудня 2020 року, на підставі якого ОСОБА_1 був направлений на навчання і перевірку знань з питань охорони праці.

Також судовим рішенням визнаний правомірним наказ відповідача № 33-п від 4 лютого 2021 року про відсторонення ОСОБА_1 від роботи у зв`язку із незадовільним результатом перевірки знань з питань охорони праці до дати проходження ним повторного навчання та перевірки знань з питань охорони праці.

Рішення суду набрало законної сили і є обов`язковим до виконання.

Згідно ч. 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Зі змісту позовної заяви та доводів апеляційної скарги вбачається, що позивач вважає вищезазначені накази неправомірними і заявляє вимоги про повторну оцінку судом його доводів про неправомірність даних наказів.

Колегія суддів зазначає, що доводи позивача про проходження ним навчання та перевірку знань з охорони праці у січні 2021 року, отримання висновку про успішне проходження перевірки знань та неправомірне, на думку позивача, скасування рішення комісії про успішне проходження перевірки знань з охорони праці та подальше відсторонення від роботи, вже були предметом судового розгляду, суд надав їм правову оцінку під час розгляду справи № 761/11402/21 за участю, як позивача, так і відповідача, а відтак ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не має правових підстав для переоцінки цих доводів у рамках даної справи.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

У справі «Христов проти України» Європейським Суд з прав людини визначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка передбачає принцип юридичної визначеності, є одним з основоположних аспектів верховенства права, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії»).

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що наказ відповідача про відсторонення позивача від роботи у зв`язку із не проходженням ним повторного навчання та перевірки знань з охорони праці є правомірним.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції повинен був дослідити обставини справи проходження позивачем перевірки знань з охорони праці 14 січня 2021 року та надати належну правову оцінку доказам неправомірності вимоги відповідача до позивача стосовно проходження повторної перевірки знань з охорони праці, колегія суддів вважає безпідставними, так як це суперечить положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України.

Відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 18 Закону України «Про охорону праці» не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з охорони праці. У разі виявлення у працівників, у тому числі посадових осіб, незадовільних знань з питань охорони праці, вони повинні у місячний строк пройти повторне навчання і перевірку знань.

Відповідачем суду першої інстанції надані докази про повідомлення позивача про необхідність повторного проходження навчання та перевірки знань з питань охорони

праці, які були проігноровані ОСОБА_1 .

Роботодавець має право розірвати трудовий договір, якщо було виявлено невідповідність працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров`я, які перешкоджають продовженню цієї роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 40 КзпП.

Згідно з 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Отже, розірвання трудового договору за цією підставою допускається за умови, що працівника, стосовно якого виявлено невідповідність займаній посаді, неможливо перевести за його згодою на іншу роботу, яка відповідає його кваліфікації та процедуру звільнення може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Враховуючи поведінку ОСОБА_1 , роботодавцем направлено на його адресу пропозиції про переведення на інші посади та попереджено про його можливе звільнення у разі не проходження повторної перевірки знань з охорони праці, а також у разі відмови від переведення на запропоновані посади.

Згоди на переведення на запропоновані посади ОСОБА_1 не надано.

З наданих суду відповідачем доказів встановлено, що для належної перевірки знань ОСОБА_1 з охорони праці роботодавцем були створені всі необхідні умови, також відповідачем з метою позитивного вирішення питання щодо подальшої роботи ОСОБА_1 на підприємстві були запропоновані вакантні посади, які відповідали його досвіду та фаху, однак згоди на переведення позивач не надав.

Доказів, що ОСОБА_1 є членом будь-якої профспілкової організації, матеріали справи не містять і на вказані обставини позивач не посилався під час розгляду справи судом.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наказ про звільнення позивача був виданий відповідачем відповідно до вимог діючого трудового законодавства та звільнення позивача є правомірним, оскільки наявними у матеріалах справи доказами підтверджено, що відповідачем дотримано при звільненні позивача процедуру і порядок, передбаченні чинним законодавством про працю.

Посилання позивача на те, що у період відсторонення від роботи він влаштувався в ТОВ «Група Почайна» на посаду директора за сумісництвом та пройшов навчання і перевірку знань з охорони праці та отримав відповідні посвідчення, належними доказами не підтвердженні, оскільки матеріали справи не містять наказу про зарахування позивача на зазначену ним посаду, а також посадових обов`язків директора зазначеного товариства, що не дає можливості зробити висновок, що позивач працював за сумісництвом на аналогічній посаді, з якої був звільнений.

Згідно частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно встановив обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права та не допустив порушень норм процесуального права, тому підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравця Дмитра Миколайовича залишити без задоволення, рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 5 грудня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 5 липня 2023 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк