справа № 760/2795/22 головуючий у суді І інстанції Оксюта Т.Г.
провадження № 22-ц/824/6632/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Мариненко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Мірводою Анною Миколаївною, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Сенс Банк» (зміна найменування з акціонерного товариства «Альфа-Банк»), третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна, про визнання припиненими правовідносин за кредитним та іпотечним договором,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до АТ «Альфа Банк» в якому просить суд: визнати припиненими правовідносини за кредитним договором №800002599 від 06.11.2007, що укладений між ОСОБА_1 та AT «Альфа Банк»; визнати припиненою іпотеку за іпотечним договором №800002599-И від 06.11.2007, що укладений між ОСОБА_1 та AT «Альфа Банк».

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.11.2007 між ОСОБА_1 та AT «Альфа банк» було укладено кредитний договір №800002599, до якого в подальшому сторонами вносились зміни та доповнення, що є його невід`ємними частинами, за умовами якого відповідач надав позивачу кредитні кошти у розмірі 648 000,00 доларів США, строком до 06 листопада 2017 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 12,5 % на рік.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06.11.2007 між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки №800002599-И, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В.

Відповідно до п.3.1. іпотечного договору позивач передав в іпотеку відповідачеві квартиру, що складається із шести кімнат, загальною площею 210,30 кв.м. та житловою площею 129,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

31.01.2019 AT «Альфа Банк» скористався своїм правом позасудового врегулювання спору та в рахунок виконання основного зобов`язання звернув стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», шляхом набуття у власність квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного застереження, що міститься в договорі іпотеки №80002599-И від 06.11.2007.

Згідно наявної інформації в реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про право власності/довірчої власності: 30142947, дата, час державної реєстрації права власності за AT «Альфа Банк» 31.01.2019 року, 12:56:27.

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експертно-експлуатаційний центр» - звіту про оцінку майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , від 31.01.2019 №848, ринкова вартість майна станом на 31.01.2019 становить 6 295 126,00 гривень.

Відповідач 31.01.2019 в порядку, встановленому ЗУ «Про іпотеку», скористався своїм правом та задовольнив забезпечені іпотекою вимоги до позивача за основним зобов`язанням - кредитним договором №800002599 від 06.11.2007 в позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором №800002599-И від 06.11.2007.

Незважаючи на те, що відповідач задовольнив забезпечені іпотекою вимоги за основним зобов`язанням, станом на даний час приватним виконавцем Виконавчого округу міста Києва Кісельовою В.В. в межах виконавчого провадження №61851720 здійснюються дії щодо арешту та реалізації всього майна позивача за тим самим кредитним договором №800002599 від 06.11.2007, що призводить до істотних порушень прав та законних інтересів позивача.

Право власності на предмет іпотеки було набуто відповідачем 31.01.2019, отже позасудове врегулювання було фактично завершено з моменту державної реєстрації права власності на предмет іпотеки.

Позивач зазначає, що внаслідок набуття банком у позасудовому порядку права власності на нерухоме майно (предмет іпотеки) відповідно до укладеного між сторонами іпотечного договору та враховуючи відсутність інших предметів іпотеки за іншими іпотечними договорами, зобов`язання позичальника за кредитним договором є припиненими.

На підставі зазначеного позивач просить про задоволення позову.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна, про визнання припиненими правовідносин за кредитним та іпотечним договором відмовлено.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , через представника - адвоката Мірводу Анну Миколаївну, подав апеляційну скаргу.

У апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року у справі № 760/10244/16 було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 25 січня 2021 року. Вважає, що вказана обставина свідчить про те, що на момент прийняття оскаржуваного рішення в даній справі відпала правова підстава, яка б підтверджувала наявність права власності у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по частині квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Апелянт наголошує, що наявність запису про реєстрацію права власності у реєстрі речових прав на нерухоме майно не слід ототожнювати з підставами набуття права власності (документом, яким посвідчується право власності), сам по собі запис у реєстрі речових прав на нерухоме майно за відсутності правової підстави набуття права власності не є підставою виникнення права власності.

Окрім того, апелянт вказував, що відповідач 31 січня 2019 року, добровільно, виходячи з власних інтересів, скористався своїм правом та задовольнив забезпечені іпотекою вимоги за основним зобов`язанням - кредитним договором № 800002599 від 06 листопада 2007 року, укладеним між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 , в позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором № 800002599-И від 06 листопада 2007 року. Посилаючись на постанову Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 759/6703/16-ц, вказував, що за змістом ст.ст. 1, 33, 36 Закону України «Про іпотеку» використання позасудового врегулювання способу звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умови іпотечного договору, яка містить застереження про задоволення вимог іпотекотержателя, незалежно від наявності інших предметів іпотеки по іншим іпотечним договорам, призводить до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням. Також, зазначаючи правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в справі № 761/36873/18 від 22 лютого 2022 року, зазначав, зокрема, про те, що позивач має право заявити позов про припинення зобов`язання у зв`язку із його виконанням (звернення стягнення на предмет іпотеки).

Зважаючи на викладене та те, що право власності на предмет іпотеки було набуто відповідачем 31 січня 2019 року, апелянт вважає, що 31 січня 2019 року припинилися зобов`язання за кредитним договором № 800002599 від 06 листопада 2007 року у зв`язку із завершенням позасудового врегулювання шляхом набуття АТ «Альфа Банк» права власності на іпотечне майно в силу положень ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку». На думку апелянта, 31 січня 2019 року припинена іпотека за іпотечним договором №800002599-И від 06 листопада 2007 року, укладеним між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 , у зв`язку із набуттям іпотеко держателем права власності на предмет іпотеки в силу положень абзацу 4 ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Поряд з цим, апелянт також зазначав, що суд першої інстанції не розглянув клопотання про витребування доказів, яке заявлялося позивачем, що призвело до порушення принципу змагальності, повноти дослідження обставин справи. Звертає увагу апеляційного суду на те, що позивач не мав змоги самостійно надати документи, які зберігаються у суб`єкта державної реєстрації, який забезпечує зберігання реєстраційної справи в паперовій формі.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою та надано строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

24 березня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . У вказаному відзиві Акціонерне товариство «СЕНС БАНК» заперечувало проти поданої апеляційної скарги та вважало, що вона не підлягає задоволенню.

При цьому відповідач зазначав, що позивач не здійснив повного погашення заборгованості за Кредитним договором, на даний час кредит позичальником не погашений, іпотека не є припиненою та є дійсною.

Також відповідач надав Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Вказував, що на даний час квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у спільній частковій власності, частина квартири належить ОСОБА_1 , а ще частина - ОСОБА_2 . Вважає, що підстава внесення цього запису не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, що сторони даного договору повернулися у попередній стан, адже таке повернення відбулося не на підставі судових рішень у справі № 760/10224/16. Звертає увагу апеляційного суду на те, що реєстратором було поновлено у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис, що передував реєстрації права власності на предмет іпотеки за Банком, з тією ж самою підставою, на якій попередній запис був зроблений. Вважає, що навіть якщо після винесення остаточного рішення у справі № 760/10224/16 цей запис (за яким власниками майна у рівних частинах стали позивач та його дружина) буде скасовано, то право власності перейде до іпотекодателя (яким є позивач) як до одноосібного власника, а не до Банку.

Посилаючись на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений в постанові від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц, зазначав, що у Цивільному кодексі України та в Законі України «Про іпотеку» відсутня така підстава для припинення іпотеки як сплив позовної давності за вимогами кредитора за основним зобов`язанням. Відповідач вважає, що оскільки строк дії іпотечного договору сторонами не встановлено, кредитор не отримав задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки або у будь-який інший спосіб, а основне зобов`язання не є виконанням та не припинилося, то підстав для припинення зобов`язання та іпотеки немає.

Відповідач просив суд врахувати правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 17 лютого 2021 року у справі № 520/472/17.

На думку відповідача, позивачем не були дотримані вимоги ст. 13 ЦК України, тому суд має відмовити позивачу в захисті його права та інтересу.

Разом з тим, відповідач звертав увагу апеляційного суду на зміну назви відповідача та просив врахувати даний факт при розгляді справи. Обґрунтовував тим, що загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК». Вказував, що сама лише зміна найменування юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи. Зміна найменування тягне за собою необхідність у державній реєстрації змін до установчих документів в порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань». Водночас, зміна найменування юридичної особи не впливає на правоздатність цієї особи, оскільки залишається однією й тією ж особою, з тим же ідентифікаційним кодом незалежно від найменування. Така ж правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 914/3587/14 та від 23 грудня 2021 року у справі № 910/14944/13.

У судовому засіданні представник апелянта просив апеляційну скаргу задовольнити на підставі наведених в ній доводів.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 06.11.2007 між ОСОБА_1 та AT «Альфа банк» було укладено кредитний договір №800002599, до якого в подальшому сторонами вносились зміни та доповнення, що є його невід`ємними частинами, за умовами якого відповідач надав позивачу кредитні кошти у розмірі 648 000,00 доларів США, строком до 06 листопада 2017 року зі сплатою процентної ставки у розмірі 12.5 % на рік.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 06.11.2007 між позивачем та відповідачем було укладено договір іпотеки №800002599-И, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою С.В.

Відповідно до п.3.1. договору іпотеки, позивач передав в іпотеку відповідачеві квартиру, що складається із шести кімнат, загальною площею 210,30 кв.м. та житловою площею 129,40 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/13367/14-ц від 16.12.2014 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №800002599 від 06.11.2007 в сумі 6 626 371,50 грн. та судовий збір в сумі 3 654,00 грн.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В. від 15.04.2020 відкрито виконавче провадження №61851720 по примусову стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №800002599 від 06.11.2007 в сумі 6 626 371,50 грн. та судового збору в сумі 3 654,00 грн.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В. від 29.04.2020 в межах виконавчого провадження №61851720 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

В подальшому, 31.01.2019 AT «Альфа Банк» скористався своїм правом та в рахунок виконання основного зобов`язання звернув стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 ЗУ «Про іпотеку», шляхом набуття у власність квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі іпотечного застереження, що міститься в договорі іпотеки №80002599-И від 06.11.2007.

Відповідно до висновку суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Експертно-експлуатаційний центр» - звіту про оцінку майна: квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , від 31.01.2019 №848, ринкова вартість майна станом на 31.01.2019 становить 6 295 126,00 гривень.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, позивач не здійснив повного погашення заборгованості за кредитним договором №800002599, укладеним 06.11.2007 між ОСОБА_1 та AT «Альфа банк». Наявність заборгованості за кредитним договором, яка не погашена, свідчить про те, що зобов`язання за цим кредитним договором не припинилися. Оскільки кредит позичальником не погашений, іпотека не є припиненого та є дійсною.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 279199773 від 12.10.2021, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині.

Предмет іпотеки вибув з власності AT «Альфа-Банк», сторони були повернуті у попереднє становище, жодних достатніх та допустимих доказів виконання зобов`язання у інший спосіб позивачем до суду надано не було.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що строк дії іпотечного договору сторонами не встановлено, кредитор не отримав задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки або у будь-який інший спосіб у повному обсязі, а основне зобов`язання не є виконаним та не припинилося, таким чином підстави для припинення зобов`язання та іпотеки відсутні, позивачем не було доведено обставин на які позивач посилався при зверненні до суду з даним позов, зокрема наявність відповідного порушення відповідачем прав, свобод або інтересів позивача.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

За приписами статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно статті 3 ЗУ «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Підстави припинення іпотеки визначено у статті 17 Закону України «Про іпотеку», яка містить виключний перелік підстав такого припинення, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України, зокрема припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Звертаючи до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вказував, що відповідач 31 січня 2019 року в порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку», скористався своїм правом та задовольнив забезпечені іпотекою вимоги до позивача за основним зобов`язанням - кредитним договором №800002599 від 06.11.2007 в позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором №800002599-И від 06.11.2007, тому, враховуючи відсутність інших предметів іпотеки за іншими іпотечними договорами, зобов`язання позичальника за кредитним договором є припиненими.

Однак, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, номер інформаційної довідки: 279199773 від 12.10.2021, квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 частині.

Посилання апелянта на скасування рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 червня 2020 року у справі № 760/10244/16 апеляційний суд до уваги не бере, погоджуючись з позицією відповідача, викладеною у відзиві на апеляційну скаргу про те, що підстава внесення цього запису не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, що предмет іпотеки вибув з власності AT «Альфа-Банк», сторони були повернуті у попереднє становище, адже таке повернення у попередній стан відбулося не на підставі судових рішень у справі № 760/10224/16. При цьому в разі скасування такого запису, право власності перейде до іпотекодателя, тобто до позивача у даній справі.

Поряд з цим апеляційний суд критично оцінює довід апелянта про те, що оскільки відповідач 31 січня 2019 року, добровільно, виходячи з власних інтересів, скористався своїм правом та задовольнив забезпечені іпотекою вимоги за основним зобов`язанням - кредитним договором № 800002599 від 06 листопада 2007 року, укладеним між АТ «Альфа Банк» та ОСОБА_1 , в позасудовому порядку шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за іпотечним договором № 800002599-И від 06 листопада 2007 року, що відповідно, свідчить про відсутність правових підстав для стягнення суми заборгованості за кредитним договором, яка залишилася.

Так, згідно правових висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18 (провадження № 14-121цс21) оскільки іпотекодержатель звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору на підставі договору, то правові підстави для стягнення суми заборгованості за кредитним договором, яка залишалася після реалізації предмета іпотеки, відсутні, адже такі вимоги є недійсними.

Водночас зі встановлених у даній обставин вбачається, що рішенням Солом`янського районного суду м. Києва у справі №760/13367/14-ц від 16.12.2014 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором №800002599 від 06.11.2007 в сумі 6 626 371,50 грн. та судовий збір в сумі 3 654,00 грн.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В. від 15.04.2020 відкрито виконавче провадження №61851720 по примусовому стягненню з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором №800002599 від 06.11.2007 в сумі 6 626 371,50 грн. та судового збору в сумі 3 654,00 грн.

Постановою приватного виконавця Виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В. від 29.04.2020 в межах виконавчого провадження №61851720 накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .

Тобто, станом на 31.01.2019 позивач мав заборгованість перед відповідачем по основному зобов`язанню в розмірі 6 626 371,50 грн., тоді як вартість предмета іпотеки станом на 31.01.2019 становить лише 6 295 126,00 грн., тобто на 331 245,50 грн. менше, що свідчить про те, що існуюча заборгованість не була повністю погашена за рахунок предмета іпотеки.

Поряд з цим, доказів здійснення повного погашення заборгованості за кредитним договором №800002599, укладеного 06 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та AT «Альфа банк» в розмірі 6 626 371,50 грн. позивачем не надано.

А наявність заборгованості за кредитним договором, яка не погашена, на думку апеляційного суду свідчить, що зобов`язання за цим кредитним договором не припинилися.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Крім того, колегія суддів враховує правовий висновок Верховного Суду № 524/3490/17-ц від 27.03.2019 року, згідно якого: «Із урахуванням того, що доводи касаційної скарги є ідентичними доводам позовної заяви та апеляційної скарги заявника, яким судами надана належна оцінка, Верховний Суд доходить висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх».

Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

За наведених обставин доводи апеляційної скарги колегією суддів розцінюються критично і до уваги не приймаються, оскільки зводяться лише до переоцінки доказів та тлумачення норм права на розсуд апелянтів, однак при цьому не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та жодним чином не спростовують висновків суду, викладених в рішенні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Мірводою Анною Миколаївною, - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 06 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова