Справа № 675/1698/22
Провадження № 2/675/159/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" травня 2023 р. Ізяславський районний суд Хмельницької області в складі головуючої судді - Янішевської О. С., секретаря судового засідання Беліци М. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження у м. Ізяславі в порядку, передбаченому ч. 2 ст. 247 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

21 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з ОСОБА_3 , мотивуючи це тим, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, який був укладений 11 квітня 1999 року між позивачкою та громадянином Литовської Республіки ОСОБА_3 актовим записом № 832 від 13 квітня 1999 року у Відділі запису актів цивільного стану міста Вільнюс.Від цього шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивачка вказує, що сімейне життя з відповідачем не склалось через те, що вони різні за характером люди з різними поглядами на життя, шлюб носить формальний характер. Сімейні стосунки припинені та більше не поновлювались. Позивачка наполягає, що подальше перебування у шлюбі з громадянином Литовської республіки ОСОБА_3 неможливе.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, звернулася до суду з письмовою заявою, в якій просила справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала.

Представник позивачки ОСОБА_5 просив справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги, заявлені позивачкою, підтримав.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи повідомленим про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог Договору між Україною та Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.

З огляду на неявку учасників у судове засідання, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі на підставі наданих письмових матеріалів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що сторони у справі ОСОБА_1 громадянка України та ОСОБА_2 громадянин Литовської Республіки, перебувають у шлюбі, який було укладено 11 квітня 1999 року та зареєстровано 13 квітня 1999 року Відділом запису актів цивільного стану міста Вільнюс, актовий запис про укладення шлюбу № 832, що підтверджується свідоцтвом про одруження, копія якого додана до матеріалів справи.

Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, копія якого додана до матеріалів справи.

Спір про місце проживання дитини відсутній.

Приватноправові відносини, що склалися між сторонами є відносинами з іноземним елементом, а тому регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право».

Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі (частина 1статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право»).

Між Україною і Литовською Республікою укладений Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 20 листопада 1994 року № 3737/12.

Відповідно до статті 26 цього Договору особисті та майнові правовідносини подружжя визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої воно має постійне місце проживання.

Якщо один з подружжя проживає на території однієї Договірної Сторони, а другий - на території іншої Договірної Сторони і притому вони обоє мають одне і те ж громадянство, то їх особисті та майнові правовідносини визначаються законодавством тієї Договірної Сторони, громадянами якої вони є.

Якщо один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї, а другий - на території іншої Договірної Сторони, то їх особисті та майнові правовідносини визначаються

законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мали своє останнє спільне місце проживання.

Відповідно до статті 27 вказаного Договору, якщо на момент подання заяви про розірвання шлюбу один з подружжя є громадянином однієї Договірної Сторони, а другий - іншої Договірної Сторони і один з них проживає на території однієї, а другий на території іншої Договірної Сторони, то компетентні установи обох Договірних Сторін. При цьому вони застосовують законодавство своєї держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу щодо підстав недійсності шлюбу.

Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином (ст. 60 Закону).

Згідно ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

Особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Тому, у разі якщо подружжя є громадянами однієї держави, їх спільним особистим законом вважається право такої держави. Якщо ж подружжя, що є громадянами різних держав, спільно проживали на території України і на час розірвання шлюбу хоча б один з них продовжує проживати на її території, то розірвання шлюбу здійснюється за законодавством України.

З урахуванням викладеного, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є громадянами різних держав і на час розгляду справи позивачка продовжує проживати на території України, то розірвання шлюбу сторін у цій справі має здійснюватись за законодавством України.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушувати до припинення шлюбних відносин, примушувати до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення (ст. 112 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Судом встановлено, що причиною припинення шлюбних відносин подружжя є непорозуміння, відсутність дружніх стосунків між подружжям.

Позивачка наполягала на розірванні шлюбу, що відповідає її дійсній волі.

Як зазначено у позові, і що не було спростовано відповідачем, сімейні стосунки між подружжям припинені, подружжя проживає окремо один від одного, спільне господарство ними не ведеться, примирення небажане та неможливе, на теперішній час шлюб має лише формальний характер, отже його збереження суперечитиме інтересам подружжя та інтересам їх неповнолітньої дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

За таких обставин суд вважає, що позовна заява обґрунтована, відповідає вимогам закону та інтересам подружжя, а тому підлягає задоволенню.

Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Керуючись ст. ст. 105, 109, 110, 112, 114, 115 Сімейного кодексу України та ст. ст. 12, 13, 81, 141, 247, 263, 265 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт № НОМЕР_1 , виданий 11 травня 2023 року органом 6820, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспортні дані відсутні, громадянин Литовської Республіки, особистий код НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_2 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 13 травня 1999 року Відділом запису актів цивільного стану міста Вільнюс актовим записом № 832, між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. С. Янішевська