ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Лобова О.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2023 року та апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2023 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2022 по 14.08.2022 включно в розмірі 93 663,71 грн, а також моральної шкоди 20 000 грн.

Згідно з уточненими позовними вимогами (а.с. 189), прохав допустити рішення суду до негайного виконання в межах виплати за один місяць в розмірі 63 449,61 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2021 у справі № 554/8601/21 визнано незаконним та скасовано наказ АТ КБ «ПриватБанк» № Э.DN-УВ-2021-7112961-п від 09.08.2021 про звільнення ОСОБА_1 та поновлено позивача на роботі на посаді начальника Відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління АТ КБ «ПриватБанк» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу. Додатковим рішенням суду від 28.04.2022 у справі встановлено: середня заробітна плата позивача обчислена з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передували дню звільнення позивача з роботи, у період з 10.06.2021 по 09.08.2021 у розмірі 105 828,94 грн без врахування нарахованих та утриманих сум податків і зборів із суми заробітної плати шляхом арифметичного підрахунку судом (105 828,94 грн : відпрацьовано 43 робочих дні = середньоденна заробітна плата 2 519,73 грн). Постановою Полтавського апеляційного суду від 27.07.2022 рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2021 та додаткове рішення від 28.04.2022 року у вказаній справі залишені в силі.

З указаним розрахунком позивач не погоджується, оскільки він робився із сум, з яких відраховані податки, тому вважає, що для обрахунку середньоденної заробітної плати необхідно виходити із суми виплачених коштів із врахуванням податків - 129 920,70 грн (129 920,70 грн : відпрацьовано 43 робочих дні = середньоденна заробітна плата 3 021,41 грн).

Просив стягнути із відповідача за період із 01.07.2022 по 14.08.2022 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за 31 робочий день (липень 2022 року - 21 день, та серпень 2022 року - 10 днів), що дорівнює 93 663,71 грн. (3 021,41 грн х 31 робочий день).

Також, просив стягнути із відповідача витрати за надання йому правової допомоги у сумі 9 500,00 грн.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2023 року позовну заяву в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди залишено без розгляду за заявою позивача (а.с. 235-237).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01 липня 2022 року по 14 серпня 2022 року включно у розмірі 78 111,63 грн та витрати за надання правничої допомоги у сумі 9 500 грн, а всього 87 611,63 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 2 684,00 грн.

Додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року допущено негайне виконання рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2023 року у справі № 554/14343/22 у частині виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один календарний місяць у сумі 52 914,33 грн.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 прохав рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 30 947,30 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позовних вимог.

Вказував, що місцевий суд не врахував, що стягнення з відповідача заборгованості у справі № 554/8601/21 за час вимушеного прогулу проводилось без врахування податків і зборів, а у справі № 554/527/23 з урахуванням нарахованих та утриманих податків та зборів, а справа № 554/14343/22 не містить тотожних підстав позовних вимог, як у справі № 554/8601/21.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» прохали судові рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вказували, що місцевий суд не врахував, що рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2021 у справі № 554/8601/21 щодо поновлення ОСОБА_1 на роботі не було допущено до негайного виконання, а тому у них не виникло обов`язку поновлювати його на роботі до набрання рішенням суду законної сили. Вважали, що у них виник обов`язок по сплаті середнього заробітку лише з часу набрання цим рішенням законної сили, тобто з 28.07.2022 по день фактичного виконання судового рішення - 14.08.2022.

Також, в апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» зазначено на те, що суд першої інстанції невірно визначив середньоденний заробіток ОСОБА_1 керуючись судовим рішенням у справі № 554/8601/21, яке не можна визнавати преюдиційним. Вважали, що при обрахунку середнього заробітку за основу необхідно було брати заробітну плату позивача за червень та липень 2021 року.

Не враховано місцевим судом, що позивач в порушення вимог ст. 233 КЗпП України пропустив тримісячний строк звернення до суду з даним позовом, який сплив 24.11.2022, а до суду позивач звернувся 28.11.2022.

Вказували, що позивач був поновлений на роботі наказом від 15.08.2022, копія якого вручена позивачу 23.08.2022, тому строк позовної давності розпочався 24.08.2022.

Вказували про відсутність підстав для допуск судового рішення до негайного виконання та неврахування місцевим судом, що в провадженні суду вже перебувала справа № 554/7376/22 з тотожними вимогами та по якій вже було відкрито провадження у справі.

Невірно суд визначив розмір судового збору, який підлягав стягненню на користь держави.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

АТ КБ «ПриватБанк» у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 прохали його апеляційну скаргу залишити без задоволення та задовольнити апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк». З апеляційної скарги ОСОБА_1 слідує, що він фактично не погоджується із застосованим судом першої інстанції розміром середньоденної заробітної плати із рішень у справі № 554/8601/21. ОСОБА_1 помилково визначає, що суд першої інстанції у рішенні від 20.03.2023 відмовив Йому у задоволенні позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 30 947,30 грн, але оскаржуване рішення суду не містить у резолютивній частині відмови у задоволенні позову в зазначеній позивачем частині. Сума стягнення, визначена судом в оскаржуваному рішенні, різниться із заявленими позивачем вимогами у зв`язку із тим, що судом першої інстанції було застосовано розмір середньої заробітної плати, встановлений рішеннями у справі № 554/8601/21.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом установлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.11.2021 у справі № 554/8601/21, яке залишено без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 27.07.2022, позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приват Банк», третя особа: Полтавська обласна організація Всеукраїнської професійної спілки працівників АТ КБ «Приватбанк» про поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ АТ КБ «ПриватБанк» за № Э.DN-УВ-2021-7112961-п від 09.08.2021 про звільнення ОСОБА_1 .

Поновлено ОСОБА_1 на роботі в АТ КБ «ПриватБанк» на посаді начальника Відділу правового забезпечення Центрального макрорегіонального управління АТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с. 6-16).

Згідно з додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2022 стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 403 156,80 грн за період з 10.08.2021 по 08.04.2022 (день постановлення рішення).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 430 ЦПК України, допущено негайне виконання рішення суду в частині виплати заробітної плати ОСОБА_1 в межах платежу за один місяць в розмірі 55 434,06 грн.

Відповідно до наказу АТ КБ «ПриватБанк» № Э.28.0.0.0/1-7333328 від 15.08.2022, ОСОБА_1 поновлено на попередній роботі на посаді начальника відділу Центрального макрорегіонального відділення (а.с. 29, 109).

Наказ направлено на адресу ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку 16.08.2022 (а.с. 110-112) та отримано останнім 23.08.2022 (а.с. 113).

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2022 по 14.08.2022, місцевий суд виходив з того, що додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2022, яке є преюдиційним, при вирішенні питання щодо розміру середньомісячної заробітної плати визначено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 2 519,73 грн. Рішення набрало законної сили 27.07.2022.

Зважаючи на те, що рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі було постановлено 18.11.2021, набрало законної сили 27.07.2022, а на роботі працівника фактично поновлено 15.08.2022, із відповідача на користь позивача, внаслідок визнання судом незаконності наказу про звільнення, підлягає стягненню середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, за період із 01.07.2022 (21 робочий день) по 14.08.2022 (10 робочих днів) у сумі 78 111,63 грн. ((21+10) х 2 519,73 грн).

Місцевий суд, з посиланням на постанову Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21), яка відступила від висновку Об`єднаної палати Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду, викладеного у постанові від 10.10.2019 у справі № 369/10046/18 (провадження № 61-9664сво19), задля формування єдиної судової практики щодо застосування частини другої статті 233 КЗпП України, та дійшла висновку, що середній заробіток за час вимушеного прогулу є, по суті, неотриманою заробітною платою за невиконання трудової функції не з вини працівника, на яку поширюються норми законодавства про оплату праці, ухвалив додаткове рішення, яким допустив рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць до негайного виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стягнув з відповідача на користь держави витрати по сплаті судового збору.

Також, суд першої інстанції вважав доведеними належними доказами витрати позивача на професійну правничу допомогу адвоката у справі (на підтвердження витрат до суду надано копію договору про надання правової допомоги від 04.09.2022; копію проміжного акту прийому-передачі виконаних робіт від 02.03.2023 на загальну суму 9 500,00 грн; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю адвокатом Кушнаренком С.А.), тому дійшов висновку про стягнення із відповідача на користь позивача 95 00,00 грн.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів і вимог апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У відповідності до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Місцевий суд вірно встановив, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 на момент звільнення його з роботи, становила 2 519,73 грн, що було встановлено додатковим рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 28.04.2022 у справі № 554/8601/21, та яким було стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 403 156,80 грн за період з 10.08.2021 по 08.04.2022 (день постановлення рішення). Зі змісту судового рішення вбачається, що суд вже вирішував спір між сторонами щодо розміру середньоденного заробітку ОСОБА_1 на момент його звільнення, при цьому, суд керувався вимогами постанови Кабінету міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року.

При цьому, як вбачається зі змісту судового рішення, суд надавав оцінку доводам сторін щодо розміру середнього заробітку ОСОБА_1 .

За таких обставин, доводи апеляційних скарг сторін щодо невірного визначення розміру середньоденної заробітної плати позивача на момент його звільнення з роботи є необґрунтованими.

Щодо оскарження додаткового рішення.

Місцевий суд, допускаючи рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць до негайного виконання, вірно врахував висновки Великої Палати Верховного Суду, висловлені в постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 (провадження №14-47цс21), вірно визначив правову природу середнього заробітку за час вимушеного прогулу за частиною 2 статті 235 КЗпП України, що за своєю сутністю є заробітною платою, а відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу, в свою чергу, п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України передбачає, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині є необґрунтованими. Суд мав право допустити судове рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць до негайного виконання.

Щодо застосування строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» щодо пропуску тримісячного строку позовної давності звернення до суду із вказаним позовом свого підтвердження не знайшли.

Відповідно до постанови Кабінету міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин.

Згідно із Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX), в тому числі, і до глави XIX КЗпП України (Прикінцеві положення ), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтею 233 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний період виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу та на час звернення позивача до суду охоплюється періодом дії карантину.

Щодо доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» щодо інших порушень норм процесуального права, апеляційний суд зазначає, що дійсно в провадженні Октябрського районного суду м. Полтави перебувала справа № 554/7376/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості та моральної шкоди, вимоги по якій були ідентичними, та по якій судом було відкрито провадження у справі. Однак, на час ухвалення місцевим судом судового рішення, що переглядається, та апеляційного розгляду справи, ухвалою суду від 10 січня 2023 року позовна заява була залишена без розгляду.

За таких обставин, підстави для скасування судового рішення відсутні. Апеляційний суд зазначає, що у справі № 320/5807/19, на яку посилається апелянт (АТ КБ «ПриватБанк»), наявні інші фактичні обставини справи (суд в іншій справі ухвалив судове рішення по суті спору).

Щодо доводів апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про порушення норм процесуального права при здійсненні судом першої інстанції розподілу судових витрат.

Здійснюючи розподіл судового збору за подачу позову до суду, судом першої інстанції стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір у сумі 2 684,00 грн, пославшись на ч. 1 ст. 141 ЦПК України, однак не обґрунтувавши свого висновку.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто 78 111,63 грн середнього заробітку за час вимушеного прогулу, замість заявленого до стягнення - 93 663,71 грн.

Таким чином, позовні вимоги задоволено на 83 % (із розрахунку: 78 111,63 : 93 663,71 х 100).

При зверненні до суду позивачем судовий збір не сплачувався, хоча підлягав сплаті, оскільки пільга щодо сплати судового збору, передбачена пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», стосується позовних вимог про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі і не поширюється на вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування роботодавцем моральної шкоди. (постанова КЦС ВС від 02.02.2022 у справі № 705/2159/19).

Відповідно, судовий збір за подачу позову до суду в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача, АТ КБ «ПриватБанк», на користь держави пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме у сумі 823,69 грн (із розрахунку: 992,40 х 83%), а з ОСОБА_1 на користь держави необхідно стягнути 168,71 грн.

Відповідно, зменшенню підлягає і стягнута з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог з 9 500 грн до 7 885 грн (із розрахунку: 9 500 х 83%).

Таким чином, рішення суду першої інстанції в резолютивній частині щодо стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судового збору у сумі 2 684,00 грн слід змінити, зменшивши суму до 823,69 грн, та в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 також слід змінити, зменшивши суму з 9 500 грн до 7 885 грн.

Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині є частково обґрунтованими.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення місцевого суду по суті позовних вимог ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права - підстави для його зміни чи скасування в цій частині відсутні.

Разом із тим, за результатом апеляційного перегляду знайшло своє підтвердження порушення судом першої інстанції норм процесуального права під час здійснення розподілу судових витрат, понесених позивачем.

Порушення норм процесуального права, зокрема, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, є підставою для зміни судового рішення.

Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки рішення суду першої інстанції підлягає зміні лише в частині судових витрат за доводами апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», апеляційну скаргу банку слід задовольнити частково. Однак, рішення суду в частині розподілу судових витрат судовим збором за апеляційне оскарження не облагається, підстави для відшкодування судових витрат, понесених АТ КБ «ПриватБанк» під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, підстави для відшкодування судових витрат, понесених ним під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, п. 4 ч. 1, ч. 4 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2023 року - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2023 року та додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2023 року в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01 липня 2022 року по 14 серпня 2022 року включно у розмірі 78 111,63 грн залишити без змін, а в частині стягнення витрат за надання правничої допомоги у сумі 9 500 грн - змінити, зменшивши суму до 7 885 грн, а всього сягнувши 85 996,63 грн.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 березня 2023 року в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судового збору у сумі 2 684 грн змінити, зменшивши суму до 823,69 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави частину судового збору за подачу позову до суду у сумі 168,71 грн.

Додаткове рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 29 березня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 червня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

О.А. Лобов