Справа № 131/715/23
Провадження № 22-ц/801/2462/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 рокуСправа № 131/715/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 131/715/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2023 року, ухвалене у складі судді Олексієнка О. Ю. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» (далі ФК «Фінтраст Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивований тим, що 05 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус України» укладенно електронний договір № 4876674 про надання споживчого кредиту на суму 15 000 грн, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,90 % в день.

ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачкою виконало, шляхом зарахування кредитних коштів на її платіжну картку.

17 січня 2023 року між «ТОВ» «Авентус Україна» та ТОВ «ФК Фінтраст Україна» укладено договір факторингу, за умовами якого відступлено право вимоги за указаним кредитним договором.

Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідачка належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 07 червня 2023 року має заборгованість за кредитним договором у розмірі.

Станом на дату звернення до суду заборгованість відповідача перед позивачем складає 63 083,84 грн, з яких: 15 000 грн - тіло кредиту, 34 200, грн - проценти за користування кредитом, 11 906,40 грн - інфляційні витрати та 1 977,44 грн - три відсотки річних.

Посилаючись на ці обставини, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором № 4876674 від 05 жовтня 2021 року у розмірі 63 083, 84 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» заборгованість за кредитним договором № 4876674 від 05 жовтня 2021 року у розмірі 63 083,84 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

між сторонами укладено договір про банківські послуги;

у порушення умов і правил надання банківських послуг відповідачка свої зобов`язання за договором не виконала, не повернула надані їй кредитні кошти у строки, передбачені кредитним договором, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість;

боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2023 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 23 550 грн, з яких: 15 000 грн тіло кредиту; 8 550 грн проценти за користування кредитом.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 23 листопада 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27 листопада 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав неповної сплати судового збору.

30 листопада 2023 року на виконання вимог ухвали ОСОБА_1 подала оригінал квитанції про доплату судового збору.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження у цій справі, надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 18 грудня 2023 року справу призначено до розгляду на 28 грудня в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга, мотивована тим, що:

судом першої інстанції не було досліджено усі обставини справи;

матеріали справи не містять доказів пролонгації договору, продовження строку користування кредитом;

у період дії в Україні воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, встановленої статтею 625 ЦК України, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки за таке прострочення;

суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірне підвищення банком відсоткової ставки, оскільки свою згоду на її збільшення вона не давала;

заявлений позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу є завищеним та неспівмірним з предметом позову;

матеріали справи не містять доказів сплати понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» указує, що:

рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

доводи апеляційної скарги спростовуються наявними в матеріалах справи доказами;

нараховані відсотки не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором;

право позивача на стягнення заборгованості з відповідачки підтверджено належними та допустимими доказами.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 05 жовтня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 4876674, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 15 000 грн, строком на 30 днів, тип процентної ставки фіксована.

Мета кредиту: споживчі (особисті) потреби. Орієнтована реальна ставка 24 079,41 % річних, за зниженою ставкою 7 497,59 % річних.

Відповідно до пункту 1.5.1. договору стандартна процентна ставка становить 1,90 % в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п. 4.2 Договору, у межах нового строку кредиту, якщо відбулася автопролонгація, відповідно до п. 4.3 договору.

Згідно з пунктом 2.1. договору, кошти кредиту надаються товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту.

Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році (пункт 3.1. Договору).

Договір підписано ОСОБА_1 електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора.

З картки обліку договору слідує, що відповідачка не здійснювала оплату та не виконувала обов`язків, покладених на неї кредитним договором, у зв`язку з чим, відповідно до положень пункту 4.3 договору про надання споживчого кредиту відбулась автопролонгація цього договору.

17 січня 2023 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 17.01/23-Ф за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» відступило ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги до відповідача.

З витягу з Реєстру боржників до договору факторингу № 17.01/23-Ф від 17 січня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4876674 від 05 жовтня 2021 року, в загальному розмірі 63 083,84 грн, з яких: 15 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 34 200 грн - заборгованість за відсотками.

Позиція суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд у складі у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами справи, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною четвертою статті 19 ЦПК України встановлено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що дана справа є малозначною, розгляд апеляційної скарги здійснюється в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 3 Закону України «Про електрону комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина друга статті 639 ЦК України).

Згідно статті 652 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) указується особа, яка створила замовлення.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості(статі 6, 627 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги по суті - це договірна передача зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Частиною першою статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки за кредитним договором № 4876674 від 05 жовтня 2021 року в розмірі 63 083,84 грн, з яких: 15 000 грн - заборгованість за основною сумою боргу; 34 200 грн - заборгованість за відсотками.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У порушення норм закону та умов договору відповідачка зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно встановив, що укладений між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 кредитний договір № 4876674 від 05 жовтня 2021 року підписаний в електронній формі, відповідачка отримала від товариства суму позики, однак вчасно її не повернула, а ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право грошової вимоги до відповідачки, та дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за договором кредиту у сумі 49 200,00 грн, з яких: 15 000 грн - тіло кредиту, 34 200 грн - проценти за користування кредитом.

Переглядаючи рішення суду в частині стягнення з відповідачки нарахованих інфляційних втрат та 3 % річних, апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим.

Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачкою умов кредитного договору.

Інших підстав, які б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.

Отже позивач має право вимагати від відповідачки сплати 3 % річних за період прострочення грошового зобов`язання та інфляційних втрат.

Разом з тим, відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року на території України з 24 лютого 2022 року строком на 90 днів введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Указане позивачем не ураховано та протиправно здійснено розрахунок інфляційних втрат за період з березня 2022 року по квітень 2023 року та розрахунок 3 % річних за період з 03 лютого 2022 року до 07 червня 2023 року.

Колегія суддів наводить власний розрахунок 3 % річних за період з 03 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року.

Нарахування 3 % річних за порушення грошового зобов`язання розраховується таким чином:

сума заборгованості 49 200,00 грн х 3 % : 100 : 365 = 4,04 грн х 21 дні прострочення (за період з 03 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року) = 84,92 грн.

Отже 3 % річних становить 84,92 грн та підлягає стягненню з відповідачки.

Указані обставини неправильно встановлені судом першої інстанції під час вирішення питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідачки інфляційних втрат та 3 % річних, унаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про повне задоволення позовних вимог у цій частині.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги у цій частині обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відтак, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за період з березня 2022 року по квітень 2023 року та часткового задоволення вимог позивача в частині стягнення з ОСОБА_1 3 % річних за період з 03 лютого 2022 року до 23 лютого 2022 року у сумі 84,92 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про правомірне підвищення банком відсоткової ставки, оскільки свою згоду на її збільшення відповідачка не надавала є безпідставними та не заслуговують на увагу, оскільки нарахування відсотків за користування кредитом здійснювалось відповідно до пункту 1.5.1 договору про надання споживчого кредиту № 4876674 з яким відповідачка була ознайомлена у момент його укладення, про що свідчить її електронний підпис.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявлений позивачем розмір судових витрат є завищеним та неспівмірним з цією справою, а також відсутні докази сплати таких витрат не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Відповідно до положень частин першої, третьої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно статті 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

З матеріалів справи слідує, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», в силу статті. 134 ЦПК України у позовній заяві указав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно частин першої, другої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною третьої статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:

1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;

2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;

3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно вимог статей 137, 141 ЦПК України на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правничої допомоги, рахунки тощо.

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 зроблено висновок, що:

«витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено».

На підтвердження заявлених витрати на професійну правничу допомогу позивачем подано до суду першої інстанції:

ордер серії АН № 1075167 від 07 червня 2023 року про надання правничої (правової) допомоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» у Іллінецькому районному суді Вінницької області адвокатом Крюковою М. В.;

договір № 07/07-2022 про надання правової допомоги від 07 липня 2022 року, який укладений між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Крюковою М. В.;

звіт про надання правової допомоги від 07 липня 2023 року, згідно договору № 07/07-2022 від 07 липня 2023 року, згідно з яким загальна вартість витрат на правничу допомогу складає 8 000 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має керуватися такими критеріями: дійсність витрат, необхідність витрат, розумність розміру витрат, співмірність витрат.

ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції аргументованого клопотання про зменшення судових витрат на оплату правничої допомоги.

Колегія суддів вважає, що надані позивачем докази підтверджують витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката та є обґрунтованими.

Ураховувавши складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг, їх характер та необхідність, а також критерій розумності розміру понесених, або тих які будуть понесені стороною витрат, пов`язаність цих витрат з розглядом справи, відсутність аргументованого клопотання відповідачки про зменшення розміру заявлених витрат, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про стягнення з відповідачки витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Разом з тим, указаний розмір витрат на правову допомогу підлягає перерахунку, пропорційно задоволеним вимогам.

Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності суми витрат на правову допомогу у вказаному розмірі апеляційний суд не бере до уваги, оскільки заперечуючи зазначений розмір витрат відповідачкою не надано належних, достатніх і допустимих доказів на підтвердження неспівмірності таких витрат.

Отже обставини на які посилається відповідачка в апеляційній скарзі, як на підставу перегляду судового рішення в частині порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права частково знайшли своє підтвердження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема, справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Оскільки при вирішенні справи суд допустився порушень норм матеріального та процесуального права, тому рішення суду підлягає скасуванню.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки інфляційних втрат та 3 % річних та розподілу судових витрат підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про часткове задоволення цих позовних вимог. У решті рішення суду залишити без змін.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовується в частині стягнення з відповідачки інфляційних втрат та 3 % річних з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а тому апеляційний суд скасовує це ж рішення в частині розподілу судових витрат та змінює їх розподіл.

Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Матеріалами справи встановлено, що позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було сплачено судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 147,20 грн, який підлягає стягненню з відповідачки пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог (78,13 %).

Отже стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягає судовий збір у розмірі 1 677,60 грн (2 147,20 грн х 78,13 %)

До інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, відносяться, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Позивачем ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» були понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 8 000 грн.

Отже стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволеної частини позовних вимог (78,13 %) у розмірі 6 250,40 грн (8 000 грн х 78,13 %).

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплочено 4 026 грн.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково (21,87 %), то з ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на її користь слід стягнути 880,49 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 31 жовтня 2023 року в частині позовних вимог про стягнення інфляційних втрат, 3% річних та розподілу судових витрат скасувати й ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 3% річних у розмірі 84,92 грн.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних втрат у розмірі 11 906,4 грн відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 1 677,60 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви та 6250,40 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 880,49 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК