Справа № 309/3147/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 червня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів : Куштана Б.П., Кондора Р.Ю.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Аннишинець Микола Васильович, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2022 року у складі судді Ороса Я.В., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

встановив :

У серпні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги вмотивовано тим, що 14.03.2007 року Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк та відповідач ОСОБА_1 уклали Кредитний договір №96. Відповідно до умов договору Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 19 800,00 дол. США. Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит у сумі 19 800,00 дол.США. Відповідно до умов Кредитного договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені в кредитному договорі повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

17.12.2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні Ініціативи» було укладено договір відступлення прав вимоги відповідно до якого Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язувалось відступити Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за Кредитними договорам перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №96 від 14.03.2007 року Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи». Відповідно до зазначеного договору сторони свої зобов`язання повністю виконали - ТОВ «Кредитні Ініціативи» передало грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення.

Внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 96 від 14.03.2007 року позичальником згідно якого є ОСОБА_1 . Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними кредитним договором належать ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року, по справі № 309/118/14-ц з ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 96 від 14.03.2007 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки та зафіксовано суму заборгованості в розмірі 171 611,07 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 128117,08 грн., по відсотках 37616,10 грн., по комісії 1566,79 грн., пеня 4311,10 грн.

У зв`язку з невиконанням рішення суду та умов договору у відповідача виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду від 17.11.2015 року, яка з 01.11.2013 по липень 2020 року, становить -213 730,26 грн., та складається з : розрахунок заборгованості 3 % ст.625 ЦК на суму заборгованості - 32 086,75 грн.; - розрахунок заборгованості інфляційних витрат ст.625 ЦК на суму - 181 643,51 грн.

За вказаних обставин позивач ТзОВ «Кредитні ініціативи» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду від 17 листопада 2015 р., яка з 01.11.2013 р. по липень 2020 р. становить 213 730,26 грн. з яких: заборгованість 3% ст. 625 ЦК України у розмірі 32086 грн. 75 коп. та інфляційні витрати у розмірі 181643 грн. 51 коп.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2022 року заявлений позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду від 17 листопада 2015 р., яка з 01.11.2013 р. по липень 2020 р. становить 213730,26 грн. з яких заборгованість 3% ст. 625 ЦК України у розмірі 32086грн. 75 коп. та інфляційні витрати у розмірі 181643 грн. 51 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Аннишинець М.В., подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт вказує на те, що на рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17.11.2015 року жодних коштів з відповідачки не стягувалося, про що свідчить резолютивна частина рішення. Звертаючись до суду із даним позовом про стягнення 3% річних та інфляційних втрат позивач навмисно не згадав про рішення Хустського районного суду від 04.04.2011 року по справі №2-598/2011 року, з якого видно, що через невиконання зобов`язань за кредитним договором з ОСОБА_2 стягнуто на користь Банку заборгованість в розмірі 148196,58 грн., в тому числі і за рахунок реалізації предмету іпотеки. а з позовом про стягнення з відповідачки 3% річних та інфляційних витрат згідно статті 625 ЦК України позивач звернувся до суду 20.07.2021 року, з пропущенням 10 річного строку давності, про який він зазначав у суді першої інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, посилаючись на його законність і обґрунтованість.

Апелянт ОСОБА_1 , її представник адвокат Аннишинець М.В, в жодне судове засідання не з`явилися. Про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Представник апелянта надіслав суду чергове письмове клопотання про відкладення розгляду справи

З приводу неявки апелянта та її представника необхідно зауважити наступне.

Згідно із ч.3 п.п.10,11 ст.ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: розумність строків розгляду справи; неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ч.1, ч.2 п.1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Виходячи з наведеного, враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі відкрито у вересні 2022 року, розгляд справи раніше неодноразово відкладався за клопотанням представника апелянта, апеляційний суд дійшов висновку, що процесуальна поведінка апелянта та його представника спрямована на затягування і перешкоджання розгляду справи, суперечить завданню цивільного судочинства, і фактично є зловживанням процесуальними правами, а тому відхиляє клопотання про відкладення розгляду справи, та вважає за можливий розгляд даної справи у відсутності апелянта та його представника.

Представник ТзОВ «Кредитні ініціативи» Цимбал В.І. в судовому засіданні в режимі відеоконференції просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що 14.03.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та відповідачкою ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит №96, згідно умов якого Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк надав відповідачці кредит у сумі 19 800,00 дол. США, за користування яким встановлена процентна ставка в розмірі 11%, з кінцевим поверненням кредиту та процентів за ним не пізніше 13 березня 2027 року.

Відповідно до п.6.5 договору у випадку порушення позичальником строку погашення одержаного ним кредиту, він сплачує проценти в розмірі 3%річних від простроченої суми згідно ч.2 ст. 625 ЦК України.

Згідно з п. 6.9. договору, будь-які протиріччя, що можуть виникнути між Сторонами при виконанні умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років.

Відповідно до п.7.1 договору, цей договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами і діє до повного повернення Позичальником кредиту, сплати у повному обсязі процентів за користування ним, та до повного виконання Позичальником будь-яких інших грошових зобов`язань, прийнятих ним на себе згідно умов цього Договору.

Заочним рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 04 квітня 2011 року у справі №2-598/2011, яке набрало законної сили 15.04.2011 року, стягнуто з ОСОБА_2 , в тому числі і за рахунок реалізації предмету іпотеки на користь ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» заборгованість за договором про іпотечний кредит №96 від 14.03.2007 року 148 196,58 грн. та судові витрати.

Відповідачем ОСОБА_1 не подано жодних доказів, що рішення суду 04 квітня 2011 року у справі №2-598/2011, нею виконано, дані щодо виконання даного рішення суду відсутні.

17.12.2012 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ТОВ "Кредитні ініціативи" було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ "Кредитні ініціативи" набуло всіх прав вимоги Акціонерного комерційного промислово-інвестиційним банку за кредитними договорами, зокрема і за кредитним договором №96 від 14.03.2007 року, укладеним з відповідачкою ОСОБА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 17 листопада 2015 року у справі № 309/118/14-ц,, яке набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 96 від 14.03.2007 року, яка станом на 01.11.2013 року становить в розмірі 171 611,07 грн., та складається із заборгованості за кредитом - 128117,08 грн., по відсотках - 3616,10 грн., по комісії - 1566,79 грн., пеня - 4311,10 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки: будинок з надвірними спорудами загальною площею 171, 3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,45 га за цією ж адресою шляхом проведення прилюдних торгів згідно закону України «Про виконавче провадження» за початковими цінами будинковолодіння: не нижче ніж 218 000грн., а земельної ділянки : не нижче ніж 218 000грн., тобто за цінами встановленими п.1.2 договору іпотеки від 14.03.2007року. На час дії Закону України №1304/7 від 03.06.2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відстрочено виконання даного рішення.

Даним рішенням суду встановлено, що заборгованість відповідача за укладеним кредитним договором станом на 01.11.2013 року становить в розмірі 171 611,07 грн.

На виконання даного рішення, згідно виконавчого листа у справі № 309/118/14-ц, виданого 17.06.2016 року, відповідачем ОСОБА_1 сплачено: 19.10.2019 року 97 500грн, 14.04.2020 року 19 800грн., 20.07.2020 року 54 318грн., всього 171 611,07 грн., що стверджено відповідними квитанціями, які долучені відповідачем до відзиву на апеляційну скаргу.

Таким чином відповідачем виконано грошове зобов`язання за укладеним договором 20.07.2020року.

Згідно розрахунку за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду від 17.11.2015 року, позивач на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за період з 01.11.2013 року по липень 2020 року нарахував заборгованість у розмірі 213 730,26 грн., яка складається із: заборгованості 3 % на суму заборгованості - 32 086,75 грн.; заборгованості інфляційних втрат - 181 643,51 грн.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У ч.5 ст.11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) викладено висновки щодо застосування положень ст 625 ЦК України. Вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошові зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. За змістом ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором, невиконання якого зумовлює застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України. Крім того, правовий аналіз норм ст.ст.526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Оскільки заборгованість за кредитним договором № 96 від 14.03.2007 року, яка була встановлена рішенням суду 17 листопада 2015 року у справі № 309/118/14-ц, станом на 01.11.2013 року в розмірі 171 611,07 грн., відповідачкою повністю погашена 20.07.2020 року, суд першої інстанції дійшов пральних висновків, що нею допущено прострочення грошового зобов`язання та наявність підстав для цивільно-правової відповідальності відповідачки, передбаченої статтею 625 цього Кодексу.

Разом з тим, судом першої інстанції помилково стягнуто суми за прострочення грошового зобов`язання за період з 01.11.2013 року по липень 2020 року, з посиланням на п.6.9 договору, в якому встановлено строк позовної давності у 10 років.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п. 6.9. договору про іпотечний кредит, будь-які протиріччя, що можуть виникнути між сторонами при виконанні умов цього Договору, вирішуються шляхом переговорів між ними, а у випадку недосягнення згоди - у судовому порядку відповідно до чинного законодавства України. При цьому строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років.

За змістом даного пункту договору позовну давність у 10 років сторонами визначено при виникненні між ними протиріч щодо виконання умов, які сторонами зазначені в договорі.

Натомість, позивачем, виходячи із предмету та підстав позову, заявлено про стягнення інфляційний втрат і трьох процентних річних передбачених статтею 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання, встановленого рішенням суду від 17.11.2015 року, що є окремими, самостійними вимогами і видом цивільно правової відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, на які не поширюється п.6.9 договору, а застосовується загальна позовна давність у три роки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі №127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Статтею 267 ЦПК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки просив застосувати позовну давність щодо вимог позивача про стягнення заборгованості 3% річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України за період з 01.11.2013 року по 30.06.2018 року, та визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за ст.625 ЦК України за період з 01.07.2018 року по дату подання позову.

Згідно розрахунку позивача за період з 01.07.2018 року по 19.08.2021 року(дата подання позову) 3% річних - 8 156,27 грн., інфляційні втрати - 20320,21грн., всього 28 476,48 грн. Правомірність цього розрахунку відповідачем не спростовано.

В цій частині заявлений позов є обґрунтований і підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги, що рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 17.11.2015 року у справі № 309/118/14-ц жодних коштів з відповідачки не стягувалося, а такі стягнуті рішенням Хустського районного суду по справі № 2- 598/2011 р. від 04.04.2011 року, за яким позивачем пропущено строк звернення до суду із заявленим позовом, не заслуговують на увагу, оскільки позивач обґрунтовує вимоги,посилаючись на неналежне виконання відповідачем саме рішення суду від 17.11.2015 року у справі № 309/118/14-ц, за яким встановлено заборгованість за кредитним договором , було видано виконавчий лист і на виконання якого відповідачем вносилися кошти в погашення заборгованості за кредитним договором.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції, відповідно до ст.376 ЦПК України, підлягає зміні.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч.10 ст.141 ЦПК України).

Позивачем пред`явлено позов на суму 213730,26 грн.

Апеляційним судом задоволено вимоги позивача на суму 28 476,48 грн., що складає 13,32%

При пред`явленні позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3205,95 грн. За подачу апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір у розмірі 4809грн.

Загальний розмір судових витрат по справі становить 8014,95 грн., а отже на позивача слід покласти 86,68% від судових витрат 6947,35 грн., а на відповідача 13,32% судових витрат 1067,60 грн.

З огляду на викладене та враховуючи приписи ч.10 ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача слід стягнути різницю судових витрат у розмірі 3741,40 грн. (4809-1067,60).

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Аннишинець Микола Васильович, задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2022 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 мешканки АДРЕСА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» (ідентифікаційний код 35326253 адреса місцезнаходження 04655 м. Київ вул. Вікентія Хвойки № 21 МФО 300346 п/р № НОМЕР_2 ) заборгованість розраховану на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання встановленого рішенням суду від 17 листопада 2015 р., в розмірі 28 476,48 грн., з яких : 8156, 27 грн. 3% річних, 20320,21грн.- інфляційні втрати. В решті вимог відмовити.

Стягнути з ТзОВ «Кредитні ініціативи» (ідентифікаційний код 35326253 адреса місцезнаходження 04655 м. Київ вул. Вікентія Хвойки № 21 МФО 300346 п/р № НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 мешканки АДРЕСА_1 3741,40 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 03 липня 2023 року.

Головуючий :

Судді: