Провадження № 4-с/679/1/2023
Справа № 679/725/23
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

26 червня 2023 року місто Нетішин

Суддя Нетішинського міського суду Хмельницької області Грибанова Л.О., розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Агбонгале Л.С., на дії державного виконавця,

встановив:

19 червня 2023 року до Нетішинського міського суду зі скаргою на дії державного виконавця звернувся заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Агбонгале Л.С.

Зі змісту скарги вбачається, що заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Агбонгале Л.С., вважає необхідним визнати дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (місто Київ) Мойсеєнка В.В. про відмову у знятті арешту з майна неправомірними та зняти арешт з нерухомого майна: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить заявникові на праві приватної власності, який накладений постановою про арешт майна боржника №41164211 від 29 травня 2014 року.

Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суд, вивчивши матеріали скарги, скерованої до суду, встановив:

відповідно до копії Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 11 листопада 2022 року, заявнику ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 ,

відповідно до копії Вироку Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 березня 2013 року, зміненому Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 01 листопада 2013 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ст.307 ч.2 КК України (в редакції від 21 січня 2010 року), ст.311 ч.2, ст.317 ч.2 КК України, з призначенням ОСОБА_1 , на підставі ст.70 ч.1, ст.70 ч.4 КК України, остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією всього, належного на праві власності, майна, крім житла.

на підставі виконавчого листа №1/679/8/2013, виданого 02 грудня 2013 року Нетішинським міським судом Хмельницької області, у Подільському відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) відкрито ВП №41164211 щодо конфіскації всього, належного ОСОБА_1 на праві власності, майна, крім житла,

09 листопада 2016 року у ВП №41164211 винесено постанову про повернення виконавчого документа у ВП №41164211 стягувану,

згідно інформації Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ) від 17 січня 2023 року 09 листопада 2016 року виконавчий документ у ВП №41164211, відкритому на підставі виконавчого листа №1/679/8/2013, виданого 02 грудня 2013 року Нетішинським міським судом, повернуто стягувачу, відповідно до ст.47 ч.1 п.2 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон №606-XIV).

Так, у відповідності до положень Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди, і делегування функцій судів, а також, привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення, і, у передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (ст.124 Конституції України).

При цьому, судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом (ст.125 Конституції України).

І суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також, справ про адміністративні правопорушення, у відповідності до положень ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що визначає спеціалізацію судів.

Тож, судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів, і критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто, передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства є предмет спору та суб`єктний склад і характер спірних правовідносин у їх сукупності.

Зі змісту скерованої до Нетішинського міського суду скарги вбачається, що заявник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Агбонгале Л.С., оскаржує дії виконавця в частині арешту, накладеного в порядку виконання вироку суду про конфіскацію майна, як додаткового покарання, порядок оскарження яких урегульовано Законом України №1404-VIII від 02 червня 2016 року «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII), відповідно до якого положень якого визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження, і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб (далі рішення) це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими, відповідно до цього Закону, а також, рішеннями, які відповідно до цього Закону, підлягають примусовому виконанню (ст.1 ч.1).

Примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках, на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях, у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень НБ України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень ЄСПЛ з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ», а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень (ст.3 ч.1 Закону №1404-VIII).

Відповідно до ст.74 ч.1, ст.74 ч.2 Закону №1404-VIII рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі, постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

І тому необхідно відмежовувати випадки звернення до суду зі скаргою в порядку судового контролю за виконанням судових рішень (рішень, ухвал, постанов судів різних юрисдикцій) та в порядку оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби при виконанні рішень інших органів (постанов, наказів, ухвал та інших документів), які є виконавчими документами і підлягають примусовому виконанню, відповідно до ст.3 Закону №1404-VIII.

Водночас, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їхні права чи свободи (ст.447 ЦПК України), тобто, за визначеними правилами судове рішення має бути ухвалено виключно відповідно до положень ЦПК України.

Питання про конфіскацію майна вирішується у порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України (далі КПК України) та Кримінально-виконавчим кодексом України (далі КВК України).

Покарання у виді конфіскації майна може бути застосовано та полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого, при цьому, якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються (ст.59 КК України).

Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, відповідно до порядку виконання покарання у виді конфіскації майна, після набрання вироком законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу, у разі відсутності у справі опису майна засудженого надсилається довідка про те, що опису майна не проводилося (ст.48 КВК України із змінами, внесеними, згідно із Законом № 1404-VIII).

Конфіскації підлягає майно, що є власністю засудженого, в тому числі його частка у спільній власності, статутному фонді суб`єктів господарської діяльності, гроші, цінні папери та інші цінності, включаючи ті, що знаходяться на рахунках і на вкладах чи на зберіганні у фінансових установах, а також майно, передане засудженим у довірче управління, при цьому, не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні, і перелік такого майна визначається законом України (ст.49 КВК України).

І спори, пов`язані з конфіскацією майна, вирішуються в порядку, встановленому законом.

Тож, встановивши, що предметом оскарження не є дії органу досудового розслідування в частині накладення арешту на майно заявника ОСОБА_1 , зокрема, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що належить останньому на праві власності житло, під час провадження досудового розслідування, в рамках кримінального провадження, за яким ухвалено вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 22 березня 2013 року, відповідно до норм КПК України, до того ж, з урахуванням призначеного за вказаним вироком покарання, яке означено як у виді позбавлення волі на строк 6 років, з конфіскацією всього, належного на праві власності, майна, крім житла, суд вважає, що скарга заявника ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Агбонгале Л.С., на дії державного виконавця не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тож, посилання заявника ОСОБА_1 на приписи ст.ст.447-449 ЦПК України, як на обґрунтування підсудності, а саме, що скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції, є безпідставними, оскільки, не ґрунтуються на вимогах закону, так як виконавчий лист був виданий на виконання вироку в частині конфіскації майна, а не на виконання судового рішення у цивільній справі.

Відповідно до вимог ст.535 КПК України судове рішення, що набрало законної сили, якщо інше не передбачено цим Кодексом, звертається до виконання не пізніш як через три дні з дня набрання ним законної сили або повернення матеріалів кримінального провадження до суду першої інстанції із суду апеляційної чи касаційної інстанції, у разі, якщо судове рішення або його частина підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, суд видає виконавчий лист, який звертається до виконання в порядку, передбаченому законом про виконавче провадження.

Приписами діючого кримінального процесуального законодавства, зокрема, ст.537 КПК України урегульовані питання, які вирішуються судом під час виконання вироків, з визначенням порядку вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, передбаченого ст.539 КПК України, при цьому, зазначеними нормами закону не встановлено порядок оскарження дій державного виконавця та порядок скасування арешту майна, накладеного в рамках виконавчого провадження державним виконавцем в порядку виконання вироку в частині конфіскації майна як виду покарання, крім того, означене не можна також і віднести до інших питань про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконання вироку (ст.537 п.14) КПК України).

Крім того, положеннями КПК України не встановлено порядок оскарження рішення, дій або бездіяльності органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб стосовно виконання судового рішення щодо конфіскації майна у кримінальному провадженні, до того ж, у кримінальному процесуальному законодавстві відсутнє і посилання на можливість розгляду визначених питань за правилами ЦПК України.

Водночас, у відповідності до положень ст.18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», що визначає спеціалізацію судів, на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження, поширюється юрисдикція адміністративних судів, згідно зі ст.19 ч.1 п.1 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України).

Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також, якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб (ст.287 ч.1 КАС України).

Приймаючи до уваги вищевикладене, а також, враховуючи, що у скерованій до Нетішинського міського суду заяві ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Агбонгале Л.С., оскаржуються дії державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (місто Київ), прийняті в рамках виконавчого провадження, під час виконання судового рішення, ухваленого за нормами КПК України, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки, відповідно до положень ст.186 ч.1 п.1) ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , що учасник виконавчого провадження, на підставі положень ст.287 КАС України, має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, у порядку адміністративного судочинства, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено його права, свободи чи інтереси.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 186, 258-260 ЦПК України, суд

постановив:

У відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Агбонгале Л.С., на дії державного виконавця, відмовити.

Роз`яснити заявнику ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Агбонгале Л.С., що означені у скарзі питання є предметом юрисдикції адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду.

Суддя: