Провадження № 2/201/3720/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

13 грудня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі головуючого судді Наумової О.С., за участю секретаря судового засідання Моренко Д.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (третя особа - Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради) про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_1 , третя особа - Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (а.с. 1 - 5).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з 15.09.2007р. по він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2012р. по справі №412/11715/2012 шлюб розірвано.

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні відносини між сторонами припинені з травня 2011 року, з того часу син ОСОБА_3 постійно проживає з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки відповідачка повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться життям та здоров`ям сина, не допомагає матеріально та її фактичне місце проживання невідоме з 2011 року.

На підтвердження факту проживання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач надав суду акти обстеження умов проживання від 08.01.2020р. та 11.08.2023р., складених управлінням-служби у справах дітей Новокодацького району м. Дніпра, а також рішення виконавчого комітету Новокодацького району у м. Дніпрі від 27.01.2020р. №48.

Позивачем забезпечено своєму синові ОСОБА_3 належний доступ до освіти, медичного обслуговування, утримання тощо.

Також за сином доглядають його батьки, які проживають за адресою: АДРЕСА_2 З 2011 року позивач проживає однією сім`єю з ОСОБА_4 , з якою одружився і яка також допомагаєу вихованні сина. ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача з ОСОБА_4 , народився син ОСОБА_5 .

З 09.03.2022р. позивача призвано на військову службу. Оскільки відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина ОСОБА_3 , позивач просив суд позбавити її батьківських прав. Також просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 аліменти щомісячно по 3000 грн., на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

22.11.2023р. від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про розгляд справи №201/11818/23 без його участі, без фіксації технічними засобами, позивач підтримав повністю позовні вимоги та просив суд їх задовольнити (а.с. 65).

В судові засідання, призначені на 02.11.2023р., 22.11.2023р. та на 13.12.2023р. відповідачка не з`явилась, про дати та час слухання справи повідомлялась належним чином, шляхом направлення повідомлень про виклик до суду на підтверджену адресу місця реєстрації відповідачки (а.с. 51), про що в матеріалах справи наявні відповідні докази - довідки про причини повернення/досилання поштових відправлень за №№685 (повернення з причини неправильно зазначеної/відсутньої адреси), 751 (повернення з причини відсутності адресата за вказаною адресою), 721 (повернення за закінченням зберігання) (а.с. 55, 57, 59 - 62, 70, 72, 73 - 75).

У відповідності до вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку.

Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

При цьому, розумним, зокрема вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. З урахуванням практики Європейського суду з прав людини критеріями розумних строків у цивільних справах є: правова та фактична складність справи; поведінка заявника, а також інших осіб, які беруть участь у справі, інших учасників процесу; поведінка органів державної влади (насамперед суду); характер процесу та його значення для заявника (справи "Федіна проти України" від 02.09.2010р., "Смірнова проти України" від 08.11.2005р., "Матіка проти Румунії" від 02.11.2006р., "Літоселітіс Проти Греції" від 05.02.2004р.).

Судом також було відзначено, що з практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення положення "розумний строк" вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ. Критеріями оцінки розумності строку є, зокрема складність справи та поведінка заявників.

Так, у справі "Хосце проти Нідерландів" 1998 суд вирішив, що тривалість у 8,5 років є розумною у контексті статті 6 Конвенції, у зв`язку зі складністю справи, а у справі "Чірікоста і Віола проти Італії", 15-річний строк розгляду визнано Європейським судом з прав людини виправданим, у зв`язку з поведінкою заявників.

З метою належного повідомлення всіх учасників справи про день, час та місце розгляду справи в умовах воєнного стану, а також, надання можливості сторонам скористатись процесуальними правами, визначеними статтями 43 та 49 Цивільного процесуального кодексу України, та з метою дотримання принципів цивільного судочинства, а саме: рівності усіх учасників перед законом і судом та змагальності, ухвалою суду від 03.10.2023р. відкрито провадження у справі № 201/11818/23, вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Підготовче судове засідання по справі було призначено до розгляду в межах розумного строку на 02.11.2023р. о 11 год. 20 хв., зобов`язано орган опіки та піклування Адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради надати письмовий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 у відношенні її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 54).

20.11.2023р. від представника третьої особи - ОСОБА_6 (заступника начальника відділу захисту прав дітей управління служби у справах дітей органу опіки і піклування Новокодацького району Дніпровської міської ради, яка діє на підставі доручення від 09.01.2023р. №3/11-6, виданого Адміністрацією Новокодацького району Дніпровської міської ради) до суду надійшла заява про розгляд справи №201/11818/23 за відсутності представника третьої особи, просила задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 (а.с. 66 - 67).

Представник третьої особи надала суду висновок органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 21.11.2023р. №3/9-213 (а.с. 68 - 69).

Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що відповідач, виходячи з положень ч. 8, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, згідно зі ст. 280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні (стаття 89 ЦПК України), вирішуючи справу, виходить з такого.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2012р. по справі №412/11715/2012 задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу (а.с. 9 - 10).

Як видно з вищевказаного судового рішення 15.09.2007р. укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , який зареєстрований Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області за актовим записом №525, від якого мають - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також судовим рішенням по справі №412/11715/2012 встановлено, що спільне життя у сторін не склалося, сімейно-шлюбні стосунки припинені з травня 2011 року, коли відповідачка зібрала речі та переїхала до міста Орджонікідзе, тому з даного часу вони проживають окремо (а.с. 9 - 10).

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, адже їх істину вже встановлено у рішенні чи вироку, і немає необхідності встановлювати їх знову. Отже, обставини, встановлені рішенням суду у порядку цивільного, господарського або адміністративного судочинства не доказуються при розгляді інших цивільних справ, в яких беруть участь ті ж особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Наведене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 23.02.2022р. у справі № 554/8632/18.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів..

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно з ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків по вихованню дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав.

В матеріалах справи міститься Повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №1 від 29.07.2023р., виданого Соборним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та копія свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в Книзі реєстрації народжень 25.02.2009р. зроблено відповідний актовий запис за №285, батько: ОСОБА_1 , мати: ОСОБА_1 , виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 25.02.2009р., серія НОМЕР_1 (а.с. 11 - 13).

Згідно акту обстеження умов проживання від 08.01.2020р. управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради, складеного на підставі заяви ОСОБА_1 , з метою підтвердження місця проживання дитини разом з батьком проведено обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із батьком, ОСОБА_1 . Також за вказаною адресою проживають ОСОБА_5 - син ОСОБА_1 , ОСОБА_4 - дружина ОСОБА_1 (шлюб не зареєстровано). Зі слів заявника ОСОБА_1 мати ОСОБА_3 - ОСОБА_1 не мешкає з дитиною з серпня 2012 р., життям дитини не цікавиться. ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_1 за обстежуваною адресою (а.с. 14).

Висновком управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 08.01.2020р. про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України встановлено, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із батьком, ОСОБА_1 (а.с. 17).

Рішенням виконавчого комітету Новокодацької районної у м. Дніпрі ради від 27.01.2020р. №48 затверджено висновок управління-служби у справах дітей Новокодацької районної у м.Дніпрі ради від 08.01.2020р. про підтвердження місця проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , для її тимчасового виїзду за межі України (а.с. 16).

Актом обстеження житлово-побутових умов від 11.08.2023р. управління-служби у справах дітей адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради, проведено обстеження умов проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено, що житло розміщене у 2-х поверховому будинку, складається з 4-х кімнат: на 1 поверсі розміщені: кухня, коридор, 2 кімнати, санвузол, вітальня; 2 поверх: сумісний санвузол, спальня. Умови проживання задовільні, в будинку зроблений ремонт, побутова техніка та необхідні меблі в наявності. Для виховання та розвитку дитини створено такі умови: окрема кімната, спальне місце, сезонний одяг та взуття, куточок для навчання. За цією адресою мешкають: батько ОСОБА_1 - військовослужбовець, ОСОБА_3 - син, місце навчання СЗШ № 143, 9 клас, ОСОБА_5 - син місце навчання СЗШ № 143, 3 клас, ОСОБА_4 - дружина батька, не працює. Зі слів батька ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 - ОСОБА_1 не мешкає з дитиною з 2012 року, не приймає участі у вихованні та утриманні свого сина, не цікавиться життям дитини. За результатом обстеження, на момент виходу спеціалістів для дитини створені належні умови для розвитку та проживання, батько в повній мірі займається вихованням та утриманням дитини (а.с. 15).

Згідно висновку органу опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради від 21.11.2023р. №3/9-213, комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування, розглянувши на засіданні комісії з питань захисту прав дитини (протокол від 08.11.2023р. № 11) ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2023р. по справі №201/11818/23 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 у відношенні до її неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та проаналізувавши всі надані документи, встановила: батьки дитини: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.10.2012р. шлюб між батьками розірвано. Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з батьком, ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання задовільні. Дитина забезпечена всім необхідним для виховання та розвитку, в окремій кімнаті є ліжко, шафа для одягу, стіл, стілець, сезонний одяг та взуття, особисті речі. Батько ОСОБА_1 мобілізований та проходить військову службу. На час проходження служби, вихованням дитини займається мачуха, ОСОБА_4 . Згідно інформації КЗО «Середня загальноосвітня школа №143» ДМР від 13.07.2023р. №246 мати, ОСОБА_1 не підтримує зв`язок зі школою, не цікавиться успіхами сина. Також враховані пояснення сусідів про те, що мати дитини ОСОБА_1 тривалий час участі у вихованні сина не приймає, не відвідує його.

ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , місце проживання невідоме.

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в бесіді зі спеціалістами управління-служби у справах дітей повідомив, що бачив, матір давно, вона з ним не спілкується, не телефонує.

Виходячи з вищенаведеного, керуючись ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради вважає за доцільне в інтересах дитини позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у відношенні до неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 68 - 69).

За письмовими поясненнями ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , мати ОСОБА_3 - ОСОБА_1 не опікується сином, участі у його вихованні не приймає, на зв`язок не виходить, місце її перебування невідоме. Вихованням та забезпеченням сина займається виключно його батько ОСОБА_1 та родина (а.с. 19 - 20, 27 - 46).

Згідно декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу №0001-К9Н9-9АА0 від 17.02.2021р. (далі - декларація), ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримує медичні послуги у Комунальному некомерційному підприємстві «Дніпровський центр первинної медико-санітарної допомоги №5» Дніпровської міської ради. Згідно п. 1.12.1 декларації довіреною особою пацієнта для повідомлення у разі настання екстреного випадку є - ОСОБА_4 (а.с. 21).

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 4472 від 12.06.2023р., за адресою: АДРЕСА_2 , до складу сім`ї входять: ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 - співвласник, ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_7 - дружина співвласника, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 - син співвласник, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - онук (а.с. 18).

В матеріалах справи також наявна копія свідоцтва про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що в Книзі реєстрації народжень 28.10.2014р. зроблено відповідний актовий запис за № 1581, батько: ОСОБА_1 , мати: ОСОБА_4 , виданого Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції від 28.10.2014р., серія НОМЕР_2 (а.с. 22).

15.06.2022р. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 15.06.2022р., актовий запис №456 (а.с. 23).

Згідно із довідкою Соборного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 15.06.2023р. №3296, ОСОБА_1 , відповідно до наказу начальника Соборного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки міста Дніпра Дніпропетровської області від 09.03.2022р. № 51 призваний на військову службу під час мобілізації у воєнний час та направлений для проходження військової служби у команду НОМЕР_3 (а.с. 24).

Також в матеріалах справи міститься копія військового квитка серії НОМЕР_4 від 09.03.2023р. на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 25).

Доводи позивача про те, що мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_1 не підтримує зв`язок із закладом освіти, де навчається її син, а також не цікавиться успіхами дитини, не з`являється на батьківські збори, підтверджуються листом Комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня школа №143» Дніпровської міської ради від 13.07.2023р. №246 (а.с. 26).

Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 15, 16 постанови № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні по справі «Хант проти України» від 07.12.2006р. (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992р., Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 07.08.1996р., п. 78).

Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26.10.2006р.; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21.06.2007р.).

З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків (див., наприклад, справу «К. А. проти Фінляндії», № 27751 /95, п. 92, ЄСПЛ 2003-I). Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (див., наприклад, справу «Мозер проти Австрії», № 12643/02, п. 68, від 21.09.2006р.; згадані вище рішення у справі «Валлова і Валла проти Чеської Республіки» пп. 73 - 76, та у справі Гавелка та інші, п. 61).

Із рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року вбачається, що вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Окрім того, суд має виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги.

В даному випадку, згідно з наданими доказами суд приходить до висновку, що відповідачка дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей, не піклується про стан його здоров`я, хоча мала би це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина, ніякого інтересу до дитини не проявляє.

З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідачки відповідатиме інтересам дитини.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 3 ст. 181, ч. 1 ст. 184 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від пред`явлення позову.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено у 2023 році прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років з 1 січня - 2833 гривень.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі в межах платежу за один місяць.

Отже, визначений позивачем розмір аліментів на утримання його дитини у розмірі 3000 грн. щомісячно не суперечить вимогам закону та має задовольняти потреби дитини у повному обсязі.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат, відповідно до ст. 141 ЦПК України, ст. 2 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, ч. 4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч. 1 ст. 280, ст.ст. 281-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Адміністрація Новокодацького району Дніпровської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , у відношенні її неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок), щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, а саме з 28 вересня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення у межах суми платежу за один місяць - допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Копії цього рішення суду направити сторонам.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме, заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 22 грудня 2023 року.

Суддя Наумова О.С.