Номер провадження: 22-ц/813/7867/23
Справа № 521/8299/23
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.А.,

представників ОСОБА_1 адвоката Пошали К.С., адвоката Миколюка А.П.,

представника ОСОБА_2 адвоката Желобницького Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року, постановлену під головуванням судді Гуревського В.К., про закриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання права власності,

встановив:

28.03.2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку однокімнатної квартири (а.с.1-11).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року провадження у даній справі було відкрито (а.с.84-85).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року провадження у даній справі було закрито (а.с.204-209).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року, та просить направити справу до суду першої інстанції для подальшого розгляду (а.с.213-216).

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Желобницький Я.С., посилаючись на законність оскаржуваної ухвали, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін (а.с.230-232).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вірно виходив із того, що у даній справі наявні правові підстави для закриття провадження, у зв`язку із наявністю судового рішення, яке набрало законної сили, ухваленого з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_2 у якому просила:

- встановити факт проживання однієї сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з листопада 2019 року по 1 листопада 2020 року;

- визнати придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 50,8 кв. м. та житловою 17,1 кв. м. за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку однокімнатної квартири за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 50,8 кв. м. та житловою 17,1 кв. м.

Як було вказано вище, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 29 березня 2023 року провадження у даній справі було відкрито (а.с.84-85).

Разом з тим, з матеріалів вбачається, що в провадженні Малиновського районного суду м. Одеси раніше вже перебувала цивільна справа № 521/14522/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна шляхом визнання права власності на частку майна.

Як вбачається зі змісту позовних вимог у вказаній справі, позивач просила:

-встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 04 травня 2007 року по 01 листопада 2020 року;

-визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.09.2022 року у вищевказаній справі №521/14522/21, залишеного без змін постановою Одеського апеляційного суду від 24.01.2023 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 були задоволені частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 04 травня 2007 року по листопад 2019 року. В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено (а.с.121-150).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вищевказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01.09.2022 року у справі № 521/14522/21, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), про той самий предмет (вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю, яка охоплює в тому числі період: листопад 2019 року по 01 листопада 2020 року; вимога про визнання спільною сумісною власністю квартиру за адресою АДРЕСА_1 та вимога про визнання права власності на 1/2 частки вказаної квартири), з тих самих підстав (вимоги позивача в обох випадках обґрунтовані тими ж обставинами, та вона посилається на ті ж самі докази).

Отже, у даній справі, ОСОБА_1 фактично дублює позовні вимоги, які вже були предметом судового розгляду у справі №521/14522/21.

Так, за змістом рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.09.2022 року, вимогу стосовно встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, починаючи з листопада 2019 року по листопад 2020 року, суд визнав такою, що не підтверджена належними доказами.

У даній справі, в частині вищевказаних позовних вимог, позивач посилається на те, що факт спільного проживання буде підтверджений показаннями свідків, спільними фотографіями, буде надано документ щодо укладення церковного шлюбу тощо.

Однак, як було вказано вище, по даному факту вже було ухвалено судове рішення.

Стосовно вимоги щодо визнання придбання квартири за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 50,8 кв. м. та житловою 17,1 кв. м. за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , то за змістом рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 01.09.2022 року, позивачем не було надано доказів ні свого доходу, ні доказів ведення спільного господарства з відповідачем, ні спільного бюджету, ні придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Крім того, посилання позивача на укладення нею в квітні 2020 року договору медичного страхування, в якому відповідач був зазначений в якості члена її сім`ї, запису відповідача до лікаря, отримання нею на свій телефон повідомлення про дату прийому та отримання ним медичної допомоги також не може свідчити про факт спільного проживання позивача та відповідача станом на 10.07.2020 року, тобто на день придбання квартири АДРЕСА_2 , оскільки вказані послуги надавалися одноразово та не можуть свідчити про постійне проживання сторін.

У даній справі, позивач посилається на те, що ці обставини будуть фактично підтверджені доказами, які вже досліджувалися в рамках справи № 521/14522/21.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що фактично ставиться питання щодо переоцінки судом доказів, які вже досліджувалися, і по яким вже було ухвалено судове рішення, яке набрало законної сили.

При цьому сторона позивача в разі отримання доказів, які не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі позивачу на час розгляду справи, має право на звернення до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Стосовно доводів апелянта про те, що основним предметом доказування в цій справі є саме економічна складова, а саме потік грошових коштів та доведення, що саме за рахунок коштів, отриманих від продажу квартир, що належали родині позивача, подружжя ОСОБА_4 змогли придбати спірну квартиру, а не за гроші запозичені чи зароблені відповідачем, то суд першої інстанції вірно виходив із того, що зі змісту рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 01.09.2022 року вбачається, що сторонами не було надано доказів, що грошові кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_3 , були поділені між ними порівну та що за ці кошти була придбана спірна квартира.

Крім того, слід зазначити, що сторона скаржника не була позбавлена можливості надати додаткові доводи і заперечення під час розгляду справи №521/14522/21, в частині обставин придбання спірної квартири та походження грошових коштів.

Питання придбання спірної квартири за спільні кошти також вже досліджувалися судом в рамках справи № 521/14522/21.

Таким чином, вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частку однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 50,8 кв. м., житловою площею 17,1 кв.м., є повністю тотожними за обома позовами.

Відповідно до пунктів 33, 34 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 19 лютого 2009 року у справі «Христов проти України» принцип юридичної визначеності, згідно з яким у разі остаточного вирішення спору судами, їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Даний принцип вимагає поваги до принципу resjudicata, тобто поваги до остаточного рішення суду.

Згідно із цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі.

Згідно до п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що «предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу».

Отже, відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 08.04.2020 року у справі № 910/16868/19, від 12.08.2020 року у справі № 347/2115/17, від 10.06.2020 року у справі № 366/2099/17, від 04.05.2020 року у справі № 153/1368/17, від 27.05.2020 року у справі № 761/35475/18, від 13.05.2020 року у справі № 265/4455/19.

Закриття провадження у справі - це одна з форм закінчення розгляду цивільної справи без винесення рішення суду у зв`язку з виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість подальшого судового розгляду справи.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у даній справі на підставі п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти постановленої ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвала прийнята у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 05 вересня 2023 року про закриття провадження у справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення через відпустку судді Сегеди С.М., та відкликання його із відпустки, складено 28.12.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький