Справа № 645/3063/19
Провадження № 4-с/645/8/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2023 року м.Харків

Фрунзенський районний суд м.Харкова у складі судді Алтухової О.Ю., перевіривши матеріали скарги представника боржника ОСОБА_1 адвоката Гулієва Іса Муса огли на дії/бездіяльність органу примусового виконання,

Скаржник: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ,

Приватний виконавець: Кудряшов Дмитро Вячеславович, м.Харків, вул. Університетська, 33, офіс 7,

Стягувач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ,-

в с т а н о в и в:

07 липня 2023 року на адресу Фрунзенського районного суду м.Харкова через систему «Електронний суд» надійшла скарга представника боржника ОСОБА_1 адвоката Гулієва І.М. на дії/бездіяльність органу примусового виконання.

Вимоги скарги полягають у наступному:

1. Поновити строки представнику боржника на подачу скарги на дії приватного виконавця.

2. Зупинити реалізацію майна фактично вилученого 30.11.2021 року у боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , державним виконавцем Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Кошелєвою О.С. відповідно до постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника від 30.11.2021, а також того ж самого майна відповідно до постанови про опис та арешт майна боржника № 71867125 від 17.05.2023 у виконавчому провадженні № 71626568.

3. Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича в рамках виконавчого провадження № 71626568 у частині винесення постанови про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФОП ОСОБА_4 для проведення оцінки майна у виконавчому провадженні № 71626568 незаконними та скасувати постанову.

4. Визнати результати звіту про оцінку майна від 17.06.2023 у виконавчому провадженні № 71626568 - недійсними.

5. Визнати дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича в рамках виконавчого провадження № 71626568, в частині винесення постанови про опис та арешт майна боржника № 71867125 від 17.05.2023 - неправомірними.

6. Постанову приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Кудряшова Дмитра Вячеславовича в рамках виконавчого провадження № 71626568 про опис та арешт майна боржника № 71867125 від 17.05.2023 скасувати.

7. Вилучене майно повернути боржнику ОСОБА_1 .

Перевіривши скаргу та додані до неї документи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до статті 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У другому пункті своєї скарги скаржник просить суд зупинити реалізацію майна, фактично вилученого 30.11.2021 року, проте не надає доказів коли йому стало відомо про винесеня постанови про опис майна боржника від 30.11.2021 року.

У скарзі зазначено, що 27.07.2023 року родичі боржниці ОСОБА_1 у поштовій скрині виявили конверт з повідомленням про результати оцінки майна, датоване 23.06.2023 року.

Проте, згідно з даними трекінгу Укрпошти за № 390 дане повідомлення було вручене особисто 26.06.2023 року.

Доказів на підтвердження наявності порушень оператором поштового зв`язку вимог Правил надання послуг поштового зв`язку суд у не надано.

Зі змісту скарги представника ОСОБА_1 вбачається, що сторона боржника не вважає строки звернення до суду зі скаргою пропущеними, оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізналася лише 27.07.2023 року від своїх родичів і скарга подана у 10-ти денний строк.

Однак, суд не може погодитися з доводами скаржника, оскільки матеріали справи містять відомості, що повідомленням про результати оцінки майна, датоване 23.06.2023 року, особисто отримане адресатом, який в даному випадку є ОСОБА_1 , 26.06.2023 року. Час же коли про порушення прав останньої дізнався представник ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не має значення для суду, оскільки останній не є особою, зазначеною у ст. 447 ЦПК України, а лише представляє інтереси такої особи.

Згідно з ч. 1 ст. 449 ЦПК скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Відповідно до ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частиною 2 ст. 126 ЦПК України передбачено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Разом із тим, згідно роз`яснень, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 6, при вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язків сторін у справі, визначених Цивільним процесуальним кодексом України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

Тому у разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку. Зазвичай це обставини, що не залежать від волі такої особи.

Норми цивільного процесуального законодавства не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі підстави визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.

При цьому поважними причинами пропущення строку є обставини, що позбавили особу можливості подати заяву у визначений законом строк, вони об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення заявника і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або суттєво ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

У Рішенні в справі "Мельник проти України" від 28 березня 2006 року, заява N 23436/03 ЄСПЛ зазначено: "Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А N 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі N 755/8494/16-ц вказано про те, що відповідно до сталої практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див., mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_11 проти України" (974_256) (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява N 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

У постанові Великої палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі N 320/7888/16-ц вказано, що стосується дотримання процесуальних строків, то, слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання скарги.

Окрім того, направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника (виконавця), а тому не може свідчити про неправомірність його дій (близькі за змістом правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі N 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду в постанові від 04.02.2022 у справі № 925/308/13-г зазначила, що за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 341 Господарського процесуального кодексу України, суд доходить висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні; доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо. У цьому висновку Суд враховує, що процесуальні норми створюються для забезпечення належного відправлення правосуддя і сторони повинні очікувати їх застосування задля забезпечення дотримання принципу юридичної визначеності. Отже, під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 341 Господарського процесуального кодексу України, необхідно враховувати поведінку скаржника (чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження тощо). У висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, суд звертається до правової позиції Верховного Суду, викладеної, зокрема, в постановах від 14.08.2019 у справі № 910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17, від 12.10.2021 у справі № 918/333/13-г.

Суд зазначає, що поновлення пропущеного строку для подання скарги відбувається виходячи із поважності причин його пропуску. Поважними визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для вчинення процесуальних дій.

Отже, вирішуючи це питання, суд, з урахуванням конкретних обставин справи, має оцінити на предмет поважності причини пропуску встановленого законом процесуального строку, і в залежності від встановленого - вирішити питання про поновлення або відмову у поновленні цього строку.

З огляду на викладене вище, суд вважає клопотання про поновлення строку на подання скарги необґрунтованим та не вбачає підстав для поновлення строку для подання скарги, що тягне за собою залишення її без розгляду у зв`язку з пропуском строку на її подання.

Керуючись ст. 126, 127, 353, 354, 447, 449 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Відмовити представнику скаржниці в поновленні строків на подачу скарги на дії приватного виконавця.

Скаргу представника боржника ОСОБА_1 адвоката Гулієва Іса Муса огли на дії/бездіяльність органу примусового виконання - залишити без розгляду.

Роз`яснити, що особи, заяви яких залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, мають право звернутися до суду повторно.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення та підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 07.07.2023 року.

Суддя: