Провадження №2/932/570/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря судового засідання: Дубовик К.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 : ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 : ОСОБА_5 ,

третьої особи: ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , Державного нотаріуса Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Людмили Григорівни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової Ольги Валеріївни, третя особа ОСОБА_6 про усунення перешкод у володінні і розпорядженні нерухомим майном, -

В С Т А Н О В И В :

на розгляду в суді перебувала справа за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса ДМНО Щетілової Ольги Валеріївни, треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними.

Третя особа ОСОБА_7 заявила самостійні вимоги до відповідачів ОСОБА_8 та державного нотаріуса Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Людмили Григорівни, в якому просить усунути перешкоди ОСОБА_7 у розпорядженні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом:

- визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину від 12.09.2018, виданого державним нотаріусом Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Черновською Людмилою Григорівною та зареєстрованого в реєстрі за №2-2198 на ім`я ОСОБА_8 на 60/100 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасування рішення державного реєстратора державного нотаріуса Сьомої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Людмили Григорівни № 42964932 від 12.09.2018 про державну реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права власності за ОСОБА_8 на 60/100 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також ОСОБА_7 заявила вимоги до відповідачів ОСОБА_4 та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової Ольги Валеріївни, в якому просить усунути перешкоди ОСОБА_7 у розпорядженні домоволодінням АДРЕСА_1 шляхом:

- визнання недійсним договору дарування від 06 жовтня 2018 р. 60/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_8 в особі представника за довіреністю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , посвідченого 06 жовтня 2018 р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Щетіловою Ольгою Валеріївною, про що до реєстру внесено запис за №10924;

- скасування рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової Ольги Валеріївни № 43383560 від 06.10.2018 про реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 на 60/100 частки домоволодіння, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 24.03.2022 позов ОСОБА_7 прийнято до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_8 .

Ухвалою суду від 04.11.2022 закрито підготовче провадження, справу призначено до розгляду по суті. Вказаною ухвалою визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_8 в судове засідання.

Ухвалою суду від 29.06.2023 провадження у справі в частині позову ОСОБА_8 до ОСОБА_4 , приватного нотаріуса ДМНО Щетілової Ольги Валеріївни, треті особи ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними залишено без розгляду.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що на підставі договорів купівлі-продажу, по частині, позивач набула у власність домоволодіння АДРЕСА_1 . На підставі рішення Дніпровської міської ради від 23.05.2018 позивач набула право на земельну ділянку за вказаною адресою. Вже після набуття позивачем права власності на садибу в цілому право власності на 60/100 частин за вказаною адресою зареєстровано за ОСОБА_8 , яка відчужила їх в корись ОСОБА_4 . При зверненні до нотаріусу для відчуження свого майна позивачу було відмовлено через реєстрацію права власності на 60/100 домоволодіння за відповідачем. З метою захисту свого права власності на садибу позивач звернувся до суду.

В обґрунтування відзиву відповідач ОСОБА_8 вказує про безпідставність вимог до неї та просить задовільнити позовні вимоги до ОСОБА_4 .

Відповідачі ОСОБА_4 , Державний нотаріус Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Л.Г. та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова О.В. правом на подання відзиву не скористалися.

Третьою особою заперечень не подано.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги позову навів обґрунтування, аналогічне позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_8 просив задовільнити позов в часині вимог до ОСОБА_4 , в решті відмовити. Навів підстави, аналогічні викладеним у відзиві.

Представник ОСОБА_4 заперечила проти задоволення позову, зазначила, що рішенням Бабушкінського районного суд м. Дніпропетровська від 25.11.1986 за ОСОБА_9 визнано право власності на 60/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відтак ОСОБА_8 правомірно успадкувала таку частку будинку. Належним способом захисту порушеного права позивача має бути віндикаційний позов.

Третя особа ОСОБА_6 заперечив проти позову.

Відповідачі Державний нотаріус Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Черновська Л.Г. та приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Щетілова О.В. в судове засідання не з`явилися.

Обставини, встановлені судом.

Із інформації від 15.02.2022 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 вбачається наявність наступних записів:

- реєстраційний номер нерухомого майна 101, від 12.09.2018 на домоволодіння загальною площею 73,1 кв.м., житлова 45 кв.м., житловий будинок А-1, сарай Б, вбиральня В, сарай Г, вбиральня Е, споруди 1-9, мощення І, ІІ, за ОСОБА_4 на 60/100 частин на підставі договору дарування від 06.10.2018;

- попередній запис щодо цього ж майна від 12.09.2018 за ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 12.09.2018;

- реєстраційний номер нерухомого майна 101, земельна ділянка за ОСОБА_7 на підставі рішення ДМР від 23.05.2018;

- реєстраційний номер нерухомого майна 101, від 08.06.2018 на домоволодіння загальною площею 45,2 кв.м., житлова 17,9 кв.м., житловий будинок Ж-1, вбиральня К, душ Л, навіс М, споруди 1, 2, 3, за ОСОБА_7 на підставі двох договорів купівлі-продажу від 10.01.2018, по частині кожен;

- попередній запис щодо цього ж майна від 21.11.2017 за ОСОБА_10 на підставі висновку щодо технічної можливості виділу в натурі об`єкта нерухомого майна від 27.01.2017, договору дарування від 19.05.2009, декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09.02.2011;

- в реєстрі прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер нерухомого майна 24334345, від 12.09.2018 на домоволодіння загальною площею 73,1 кв.м., житлова 45 кв.м.: від 17.06.2009, два рази по 40/100 частин за ОСОБА_10 та від 24.09.2008 на 40/100 частин за ОСОБА_11 .

У договорах купівлі-продажу будинку в користь позивача вказано опис об`єкту: житловий будинок Ж-1 загальною площею 45,2 кв.м., житлова 17,9 кв.м., вбиральня К, душ Л, навіс М, споруди 1, 2, 3.

У договорі дарування 60/100 частин будинку ввід ОСОБА_8 в користь ОСОБА_4 вказано опис об`єкту: житловий будинок А-1 загальною площею 73,1 кв.м., житловою 45 кв.м., сарай Б, вбиральня В, сарай Г, вбиральня Е, споруди 1-9, мощення І, ІІ.

Аналогічний опис об`єкта вказано й у свідоцтві про право на спадщину від 12.09.2018. Підставою належності майна спадкодавцю вказано рішення Бабушкінського районного народного суду м. Дніпропетровська від 25.11.1986, зареєстрованого в КП «Дніпропетровське міжміське ДТІ» 26.02.1987, записано в реєстрову книгу за №473-53.

Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.01.2022 ОСОБА_7 відмовлено у посвідчені договору відчуження 100% частики майна за адресою: АДРЕСА_1 у зв`язку із реєстрацією права власності на 60/100 частин за ОСОБА_4 .

Рішенням Бабушкінського районного народного суду м. Дніпропетрвоська від 25.11.1986, ухваленим за наслідками розгляду спору між ОСОБА_9 , ОСОБА_12 та ОСОБА_11 , визнано договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 дійсною, визнано за ОСОБА_9 право власності на 60/100 частин вказаного будинку.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 3 969,60 грн.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За приписами ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.

Власний інтерес заінтересованої особи полягає втому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав. (Правова позиція Верховного суду України у справі № 6-605цс16 від 25.05.2016, постанова Великої палати Верховний Суду від 18.04.2018 № 439/212/14-ц|14-75цс18, постанови Верховного Суду від 18.07.2018 по справі № 750/2728/16-ц, провадження № 61-8888св18, від 04.07.2018 по справі № 462/4611/13-ц, провадження № 61-6130св18).

Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

Створення системи реєстрації прав на нерухоме та рухоме майно розпочалося 18.02.1998 із прийняттям Кабінетом Міністрів України прийняв постанову N192.

Державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття такого права з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18 а також у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 06 жовтня 2021 року у справі № 910/13574/20.

У відповідності до приписів статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10.02.2010), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі №347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Висновки суду.

Завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

У даній справі позивач вказує, що він є власником будинку та господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 . Одночасно право власності на 60/100 цього майна зареєстровано за відповідачами, що дає йому право оскаржити таку реєстрацію правовстановлюючі документи відповідачів.

Разом із тим, із правовстановлюючих документів позивача (що відповідають опису майна в Державному реєстрі), позивач є власником: житлового будинку Ж-1 загальною площею 45,2 кв.м., житловою 17,9 кв.м., вбиральні К, душу Л, навісу М, споруд 1, 2, 3.

В свою чергу правовстановлюючі документи відповідачів (що відповідають опису майна в Державному реєстрі) стосуються: житловий будинок А-1 загальною площею 73,1 кв.м., житловою 45 кв.м., сарай Б, вбиральня В, сарай Г, вбиральня Е, споруди 1-9, мощення І, ІІ.

Відтак вбачається, що сторони спору є власниками різного нерухомого майна за однією адресою.

На правильність цього висновку вказує також той факт, що будинок А-1 існував ще у 1985 році. Тоді як право власності на будинок Ж-1 виникло на підставі в т.ч. декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09.02.2011.

Відтак позивачем не доведено, що відповідачами порушено, не визнано або оспорено його права, свободи чи інтереси. Сторонам слід привести в порядок нумерацію будинків та внести відповідні зміни до державного реєстру.

Тому позов не може бути задоволеним.

Окрім того суд звертає увагу, що право відповідача на майно першочергово виникло на підставі рішення суду і таке право на даний час має визнаватися державою (в силу вказаних норм закону). Більше того відповідне рішення суду зареєстровано Бюро технічної інвентаризації.

Крім того суть державної реєстрації прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.

Тому доводи позивача про відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів на підставі вказаного рішення не беруться судом до уваги.

Інші доводи сторін спору не впливають на вирішення спору, тому їх аналіз суд не здійснює.

Враховуючи, що суд відмовляє в задоволенні позову, сплачений позивачем судовий збір не підлягає відшкодуванню. Інших судових витрат не заявлено.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , Державного нотаріуса Сьомої Дніпровської державної нотаріальної контори Дніпровського міського нотаріального округу Черновської Людмили Григорівни, приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Щетілової Ольги Валеріївни, третя особа ОСОБА_6 про усунення перешкод у володінні і розпорядженні нерухомим майном відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення проголошено 07.07.2023

Суддя: В.І. Цитульський