Ухвала

05 липня 2023 року

м. Київ

справа № 517/445/21

провадження № 61-9216ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни на заочне рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила: стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» (далі - ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний») на свою користь 10 015,20 грн страхового відшкодування як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду та 21 000 грн страхового відшкодування витрат на поховання; стягнути з ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» на свою користь в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 10 015,20 грн страхового відшкодування як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду та 75 114 грн страхового відшкодування за втрату годувальника; стягнути з ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» на свою користь в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 10 015,20 грн страхового відшкодування як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду та 75 114 грн страхового відшкодування за втрату годувальника.

Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що 07 липня 2019 року на вулиці Шкільній в селі Майорське Захарівського району Одеської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на мотоблок, під керуванням водія ОСОБА_5 , внаслідок чого останній від отриманих тілесних ушкоджень помер у лікарні ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона є дружиною загиблого, а ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 - його малолітніми дітьми. Їй та дітям спричинено значної та непоправної шкоди, яка проявилася в моральних стражданнях та у втраті дітьми годувальника. 07 липня 2019 року за фактом настання вказаної дорожньо-транспортної пригоди було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000677 з кваліфікацією за статтею 286 Кримінального кодексу України та розпочато досудове розслідування. За результатами проведеного досудового розслідування за фактом зазначеної дорожньо-транспортної пригоди, за наслідками якої вбачаються ознаки кримінального правопорушення за статтею 286 Кримінального кодексу України, було винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000677 з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 284 Кримінального процесуального кодексу України. Цивільно-правова відповідальність водія ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 07 липня 2019 року була застрахована у ПрАТ «СК «АСКО-Донбас Північний» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АО4043. Викладене свідчить, що вона та її малолітні діти мають всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їм шкоду.

Заочним рішенням Фрунзівського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 15 травня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ієговської А. О. залишено без задоволення, а заочне рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2021 року - без змін.

16 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Ієговська А. О. подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на заочне рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) - 2 684 грн.

Ціна позову в цій справі становить 201 273,60 грн (10 015,20 + 21 000 + 10 015,20 + 75 114 + 10 015,20 + 75 114), що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн). Тобто справа № 517/445/21 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга містить посилання на випадки, передбачені підпунктами а), в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Необхідність розгляду справи в касаційному порядку представник ОСОБА_1 - адвокат Ієговська А. О. мотивувала тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки судами попередніх інстанцій не враховано, що мотоблок в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є транспортним засобом, який має бути застрахованим та не підпадає під дію цього закону. Тобто відповідальність водія ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом та був учасником дорожньо-транспортної пригоди, в якій загинув ОСОБА_5 , не виключається, так як відсутні обставини непереборної сили. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Таким чином, наявна судова практика може сприяти страховим компаніям у безпідставних відмовах у виплаті решти страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілих. Проаналізувавши Єдиний державний реєстр судових рішень, вона не знайшла жодного висновку Верховного Суду, в якому викладено правову позицію у відносинах між водієм мотоблоку та водієм автомобіля, та висновку про те, чи є мотоблок транспортним засобом. Крім цього, справа має для позивача виняткове значення, оскільки суди попередніх інстанцій фактично позбавили її права на отримання 201 273,60 грн страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю фізичної особи. Також її малолітні діти стали у ранньому віці напівсиротами та позбавлені фінансової підтримки від батька.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Наведені заявником обставини, передбачені підпунктом а) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки Верховним Судом вже викладено висновок щодо віднесення мотоблоку до транспортних засобів. Так, в постанові Верховного Суду від 09 лютого 2023 року у справі № 152/285/21 зазначено, що доводи засудженого у касаційній скарзі про те, що мотоблок не є транспортним засобом, є неприйнятними. Згідно з приміткою до статті 286 Кримінального кодексу України під транспортними засобами в цій статті та статтях 2861, 287, 289, і 290 цього Кодексу слід розуміти всі види автомобілів, трактори та інші самохідні машини, трамваї і тролейбуси, а також мотоцикли та інші механічні транспортні засоби. Відповідно до Правил дорожнього руху до механічних транспортних засобів належить будь-який транспортний засіб, який приводиться у рух за допомогою двигуна. Враховуючи технічні характеристики мотоблоку марки «Зубр Q78E», зазначені у висновку товарознавчої експертизи, останній приводиться у рух за допомогою двигуна, має причеп для перевезення речей, тощо, а тому цей мотоблок є механічним транспортним засобом, отже предметом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 289 Кримінального кодексу України. Таким чином, суди попередніх інстанцій обґрунтовано вказали на те, що спірні правовідносини врегульовані статтею 1188 Цивільного кодексу України, яка передбачає, що обов`язковою умовою відповідальності за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (що мало місце в цьому випадку), є вина завдавача шкоди, тоді як встановлено відсутність вини ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді. При цьому, викладаючи висновок про віднесення мотоблоку до транспортних засобів, суд апеляційної інстанції обґрунтовано вказав на висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, згідно з яким, транспортний засіб кваліфікується як джерело підвищеної небезпеки не лише через його можливість рухатись, а взагалі через його конструктивні особливості, що зумовлює наявність у власника або особи, яка володіє відповідним транспортним засобом на іншому правовому титулі, обов`язків, що опосередковують необхідність недопущення завдання шкоди іншим особам, (зокрема, необхідність дотримання низки технічних вимог, порушення яких може мати наслідком ймовірне неконтрольоване завдання шкоди). Касаційна скарга не містить доводів про наявність протилежних висновків Верховного Суду, що свідчить про відсутність підстав для формування єдиної правозастосовчої практики.

З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги також не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом в) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є. Формулювання в касаційній скарзі «суди попередніх інстанцій фактично позбавили позивача права на отримання 201 273,60 грн страхового відшкодування», за встановлення судами попередніх інстанцій факту відсутності у позивача такого права, не свідчить про наявність взаємозв`язку між зазначеними грошовими коштами і майновим станом позивача.

В резолютивній частині постанови Одеського апеляційного суду від 15 травня 2023 року зазначено, що вона не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів». Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Ієговської А. О. про поновлення строку на касаційне оскарження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни на заочне рішення Фрунзівського районного суду Одеської області від 20 жовтня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 15 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АСКО-Донбас Північний» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко