справа №176/2347/23
провадження №2/176/1025/23
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2023 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області

у складі: головуючої судді Павловської І.А.,

з участю секретаря Ніколенко М.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справи у м. Жовті Води в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держаного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

До Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держаного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 05 травня 2017 року він працював на ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в якості водія автотранспортних засобів, а з 03 вересня 2018 року майстра з експлуатації та ремонту машин і механізмів відділу експлуатації автотранспортного господарства ДП «Схід ГЗК».

Позивач вказує, що 19 червня 2023 року, після того як він відмовився підписати нову редакцію посадової інструкції, наказом виконуючого обов`язки генерального директора ДП «Схід ГЗК» №1003-ОС його звільнено з роботи у зв`язку з відмовою від продовження роботи у зв`язку із зміною істотних умов праці ч. 6 ст. 36 КЗпП.

18 липня 2023 року позивач звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ДП «Схід ГЗК» про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначає, що ухвалою суду від 03 серпня 2023 року по справі №176/1696/23 позовна заява позивачу повернута у відповідності до ст. 185 ЦПК України у зв`язку з тим, що у встановлений судом термін позивач не усунув недоліки позовної заяви та роз`яснено можливість повторно звернутись до суду. Наголошує, що матеріали справи йому були повернуті судом лише 12 вересня 2023 року під розписку в канцелярії Жовтоводського міського суду.

Окрім того, зазначає, шо у відповідності до ст. 233 КЗпП України для звернення до суду у справах про звільнення встановлено місячний строк, який на цей день позивачем фактично пропущений. Вважає, що вказаний строк пропущено з поважних причин, про що подав відповідне клопотання.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вважає своє звільнення незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства, тому просив поновити його на роботі на посаді майстра з експлуатіціїта ремонту машин і механізмів відділу експлуатації автотранспортного господарства ДП "Схід ГЗК" та стягнути з відповідач на свою користь середній заробітрк за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 25 вересня 2023 року по справі відкрито провадження та визначено проводити судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

20 листопада 2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволені позовних вимого відмовити у повному обсязі та застосувати позовну давність до позовних вимог позивача, оскільки вони подані з порушенням строків зазначених в ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Враховуючи, що справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Так, відповідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що у період з 05 травня 2017 року по 19 червня 2023 року ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з Держаним підприємствм «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.9-10).

Як вбачається з матеріалів справи, 17 квітня 2023 року Наказом №109 було затверджено нову редакцію посадової інструкції позивача, однак останній відмовився ставити особистий підпис та дату ознайомлення з інструкцією.

Згідно наказу № 1003 о/с від 19 червня 2023 року позивач звільнений з роботи на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України, у зв`язку з відмовою від продовження роботи зв`язку із зміною істотних умов праці ч. 6 ст. 36 КЗпП (а.с.29).

З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Відповідно до статті 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У статті 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу видати працівнику в день звільнення належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у статті 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно п.4 постанови Пленуму Верховного Суду від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», встановлений ст. 233 КЗпП України строк звернення до суду застосовується судом незалежно від заяви сторін і пропущення такого строку є самостійною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. У разі пропуску передбачених строків звернення до суду за вирішенням трудового спору суд з`ясовує не лише причини пропуску зазначеного строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін. При пропуску строку без поважних причин суд наводить у рішенні мотиви, чому він вважає неможливим його поновити, та зазначає, що відмовляє в позові саме з цих підстав.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішенні судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України).

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 751/1198/18.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Згідно з вимогами статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не наведено переліку поважних причин для поновлення строку звернення з заявою про вирішення спору, оскільки їх поважність має визначається в кожному випадку, залежно від конкретних обставин.

При цьому поважними причинами пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Отже, підстави пропуску строку можуть бути визнані поважними у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом строк, подання позову. Тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження рішення роботодавця щодо звільнення у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі з поважних причин.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 673/723/20.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року в справі Красношапка проти України вказано, що робітник, який вважає себе незаконно звільненим роботодавцем, має значний особистий інтерес у отриманні судового рішення щодо правомірності такої міри.

Судом встановлено, що позивачу про своє звільнення стало відомо 19.06.2023 року, що підтверджується поясненнями ОСОБА_1 в доданому до позовної заяви клопотанні.

Окрім того, в позовній заяві позивач посилається на те, що 18 липня 2023 року він звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом до ДП «Схід ГЗК» про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Ухвалою суду від 03 серпня 2023 року по справі №176/1696/23 позовна заява позивачу повернута у відповідності до ст. 185 ЦПК України у зв`язку з тим, що у встановлений судом термін позивач не усунув недоліки позовної заяви, та роз`яснено можливість повторно звернутись до суду. Матеріали справи йому були повернуті судом лише 12 вересня 2023 року під розписку в канцелярії Жовтоводського міського суду. Вважає, що строк для звернення до суду з позовною заявою ним пропущений з поважних причин. Таким чином просив його поновити.

Позивач повторно звернувся до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вказаню позовною заявою лише 19 вересня 2023 року.

Наведені позивачем причини для поновлення строку звернення до суду, суд вважає неповажними, оскільки ОСОБА_1 був звільнений з роботи 19.06.2023 року, будь-яких непереборних та об`єктивних перешкод, які не залежали від волі особи та які б перешкоджали позивачу в реалізації його права щодо оскарження рішення роботодавця, щодо його звільнення в місячний строк позивачем не наведені та судом не встановлені.

Як зазначалось судом, поважними визнаються лише обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій.

Натомість, позивач як у клопотанні про поновлення строку на звернення до суду, так і в позовній заяві не вказав, які саме об`єктивні поважні (непереборні) причини унеможливили його звернення до суду у встановлений процесуальним законодавством строк.

Позивач не навів змістовних і вагомих доводів, підтверджених належними та допустимими доказами, щодо вчинення ним всіх необхідних і можливих дій, які вказують на бажання реалізувати його процесуальні права з метою їх захисту в судовому порядку.

Таким чином, суд не вбачає підстав для поновлення ОСОБА_1 строку для звернення до суду із зазначеним позовом.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі слід відмовити, у зв`язку з пропуском строків звернення до суду.

У свою чергу, відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Таким чином, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу стягується тільки у разі поновлення на роботі, як взаємопов`язаної вимоги.

Отже, позовні вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у контексті цієї справи є похідною від вимоги про поновлення на роботі, оскільки її вирішення напряму залежить від вирішення питання поновлення на роботі.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі № 753/5516/20.

Враховуючи викладене, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 141, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 233, 234 КзПП України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держаного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Жовтоводського міського суду

Дніпропетровської області Інна ПАВЛОВСЬКА