ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7884/23 Справа № 202/5423/22 Суддя у 1-й інстанції - Слюсар Л. П. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голубніченко Владислав Олегович, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року в цивільній справі номер 202/5423/22 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 10.06.2021 року близько 10 годині 00 хвилин позивач разом із своїм рідним братом ОСОБА_3 та з вихованцем - собакою породи такса на кличку «Беня» приїхали в гаражний кооператив «Каштан 1», за адресою: АДРЕСА_1 , де знаходиться належний позивачу на праві власності гараж № НОМЕР_1 . Автомобіль позивача знаходився поруч з гаражем, та він з братом займалися господарськими роботами. Собака «Беня» вибіг з автомобіля і ліг у тіні поруч з гаражем, де знаходилось його місце, на відстані 1 метр від воріт гаражу № НОМЕР_1 . Проїжджа частина між гаражами у ГБК «Каштан 1» складає 8 метрів.

Сусід по гаражу, власник гаражу № НОМЕР_2 ОСОБА_1 , приблизно 10 годині 30 хвилин виїхав із гаражу на автомобілі «КІА СОРЕНТО», сам зачинив свій гараж, сів за кермо автомобіля та почав рух по території ГК «Каштан» та здійснив наїзд на лежачого поряд зі стіною гаража позивача собаку «Беню». Після наїзду відповідач зупинив автомобіль, вийшов з нього та сказав, що він не побачив собаку та не навмисно здійснив наїзд. Відповідач в присутності позивача та свідка, визнав свою вину у спричиненні тілесних ушкоджень собаці (в результаті яких собака згодом померла) та обіцяв заплатити кошти за лікування собаки, сів у свій автомобіль та поїхав з місця скоєння правопорушення. Позивач зазначав, що витратив на лікування свої собаки грошові кошти в розмірі 22613,00 грн. Крім того, внаслідок неправомірних дій відповідача позивачу було завдано моральну шкоду, яка полягає в емоційному стресі, душевних стражданнях, негативних емоціях, переживаннях яких позивач зазнав у зв`язку з втратою своєї собаки, відсутність поруч живої істоти, з якою прожив сім років. Також, був порушений звичний та розмірений спосіб життя позивача, виникла необхідність докладання додаткових зусиль для його нормалізації, а саме лікування та витрачання додаткових сил, часу, коштів для покращання здоров`я, погіршення якого у позивача прямо пов`язане зі смертю собаки та відбулось після смерті собаки « ОСОБА_4 ».

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача майнову шкоду в розмірі

22613,00 грн, моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн та витрати на професійну правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальні збитки у розмірі 22613,00 грн, моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн та судові витрати по справі розмірі 6984,80 грн, а саме: судовий збір в розмірі 1984,80 грн, витрати на правову допомогу в розмірі 5000,00 грн.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Голубніченко В.О., подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року у справі №202/5423/22, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на надання професійної правничої допомоги.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду першої інстанції приймалося з неправильним застосуванням норм матеріального права, а також без врахування обставин, які мають суттєве значення для справи, а отже таке рішення не може залишатись в силі та підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Позивачем належних доказів на обґрунтування обставин до суду надано не було. Наїзд транспортним засобом відповідача, в тому числі причина отримання травм та смерть собаки, також встановлена не була та ґрунтується виключно на припущеннях позивача. Не доведений також і причинно-наслідковий зв`язок між діями відповідача та спричиненою шкодою, оскільки не доведено, що отримання травми та смерть собаки сталось з вини відповідача та в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Не надано позивачем доказів та не встановлено судом, що позивач є власником собаки. Усі обставини отримання собакою травм під час обставин, зазначених позивачем, а саме наїзд транспортним засобом відповідача на собаку під час ДТП стали відомі суду виключно зі слів позивача, при цьому будь-яких переконливих доказів на підтвердження зазначених ним обставин матеріали справи не містять.

Відповідач не має ніякого відношення, до дорожньо-транспортної пригоди, яка нібито зі слів позивача, відбулася 10.06.2022 року, крім того транспортний засіб марки «KIA-COРEНТО», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , а також водій ОСОБА_1 в червні місяці 2022 року в жодній дорожньо-транспортній пригоді участь не приймав. Будь-якої розмови між відповідачем та позивачем 10.06.2022 року не відбувалось та взагалі відповідач не пам`ятає чи користувався він в цей день транспортним засобом чи ні.

Позивач зі своїм братом постійно погрожують відповідачу фізичною розправою, фізично перешкоджають користуванню гаражу, що продовжується до теперішнього часу.

23 квітня 2022 року відповідач звернувся до відділу поліції №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області з заявою про погрози фізичної розправи.

30 травня 2022 року відповідач звернувся до голови гаражного кооперативу «Каштан-1» із заявою про врегулювання конфлікту, який ініціюється з боку позивача. Дане питання виносилося на обговорення на зустрічі між головою гаражного кооперативу «Каштан-1» та сторонами. Однак конфлікт між сторонами вирішений не був.

Транспортний засіб марки «Kia Sorento», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , на ім`я ОСОБА_1 мав поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР.203467902 від 06.04.2021 року виданий ПрАТ СК «ПЗУ України», який діяв з 07.04.2021 року по 06.04.2022 року включно. Відповідно до зазначеного полісу, страхову сума на одного потерпілого: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складає суму в розмірі 260000,00 грн; за шкоду, заподіяну майну 130000,00 грн.

Таким чином, оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в ПрАТ СК «ПЗУ України», то потерпіла особа має звернутися до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування в межах страхового ліміту та встановлених строків. Так як, розмір матеріальної шкоди пред`явлений позивачем в розмірі 22613,00 грн, яка не перевищує розмір страхового ліміту в розмірі 130000,00 грн, тому пред`явлена вимога посередньо до відповідача є безпідставною.

Суд першої інстанції не з`ясував, чим підтверджується факт заподіяння потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин та якими діями / бездіяльністю / вони завдані, ступінь вини заподіювана, яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі він оцінює пов`язані з ними втрати та з чого при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного спору.

Позивачем не було надано до суду, а ні узгодження з клієнтом фіксованої або розрахованої суми адвокатського гонорару, не надано акту виконаних робіт, а також підтвердження фактичних витрат на професійну правничу допомогу.

Натомість надано квитанцію від 24.06.2022 року про сплату грошових коштів в розмірі 5000,00 грн. Однак з даної квитанції не вбачається, що саме сплачено позивачем, в квитанції зазначено, що вона видана - ОСОБА_2 та не зазначено, що саме ним сплачено, а відтак відсутні докази фактично понесених витрати.

Всі доводи сторони позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог ґрунтуються на особистих переконаннях та припущеннях.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, судове рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року по цивільній справі №202/5423/22 - без змін.

В судових засідання свідки підтвердили, що собака по кличці «Беня» належить позивачу, та надали пояснення, що поруч з належним йому гаражем у собаки «Беня» було облаштовано місце, на якому собака відпочивала та охороняла гараж.

Повідомленням начальника відділення поліції №2 від 28.07.2022 року за №43.2/3836 встановлено місце, дату, час скоєння наїзду на собаку по кличці «Беня» автомобілем під керуванням відповідача.

Відповідач в травні 2022 року на зборах гаражного кооперативу «Каштан 1» визнав свою вину в скоєнні наїзду на собаку позивача, погодився виплатити 3000,00 грн шкоди, яку не сплатив (докази в матеріалах справи - пояснення свідків, довідка голови правління ГК.).

До суду першої інстанції позивач надав не лише рахунки на сплату лікування собаки, в матеріалах справи знаходяться також квитанції та чеки про сплату коштів, які в повному обсязі підтверджують розмір сум стягнутих судом на користь позивача.

В передбаченому законом порядку ДТП не оформлено тому, що відповідач навмисно не викликав поліцію, обіцяв позивачу сплатити спричинену матеріальну шкоду, але не сплатив та таким чином навмисно тягнув час, щоб збіг термін притягнення відповідача до адміністративного покарання за скоєну дорожньо-транспортну пригоду.

Відповідач вказує, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована ПрАТ СК «ПЗУ України», тому позивачу необхідно звернутись до страхової компанії. Проте, факт залишення місця ДТП та не повідомлення до страхової компанії про ДТП тягне за собою відмову у страхових виплатах відповідно умов типового договору страхування.

Поліція провела перевірку заяви відповідача про погрози з боку позивача та відповідно до висновку поліції №6377, яка провела перевірку заяви відповідача встановлено, що жодних доказів стосовно погроз з боку позивача не встановлено.

Доводи апелянта про невідповідність форми квитанції про сплату витрат на правничу допомогу діючому законодавству України є безпідставними, оскільки в матеріалах справи знаходяться свідоцтво, ордер, витяг з угоди з адвокатом, квитанція, тобто всі документи, які передбачені законодавством України для участі адвоката в суді.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ОСОБА_2 є власником собаки породи такса, кличка «Беня» (а.с. 13-14).

10.06.2021 року ОСОБА_2 звернувся до клініки ветеринарної хірургії лікаря ОСОБА_5 для лікування собаки породи такса по кличці Беня, причина звернення - потрапила до клініки після ДТП, діагноз: розрив черевної стінки, перелом кісток тазу. Проведено рентген, хірургічне лікування. Відповідно до довідок клініки ветеринарної хірургії лікаря ОСОБА_5 проводилось лікування з 10.06.2022 року по 10.07.2022 року. Загальна вартість лікування згідно з рахунками складає 21958,00 грн (а.с. 10, 21-50).

Відповідно до чеку ветеринарної клініки «PRIDE» від 14.07.2021 року проведена евтаназія невиліковно хворої собаки породи такса, кличка «Беня», та сплачено 655,00 грн (а.с. 51).

Повідомленням відділення поліції №2 від 28.07.2022 року за №43.2/3836 встановлено місце, дату, час скоєння наїзду автомобіля на собаку по кличці «Беня» (а.с. 17-18).

24.04.2022 року затверджено висновок поліції №6377 з якого вбачається, що відповідно до проведеної перевірки за заявою відповідача, жодних доказів стосовно погроз з боку позивача не встановлено (а.с. 83).

До матеріалів справи долучено консультаційний висновок спеціаліста лікаря-психотерапевта Сарапіна П.В. та виписку з історії хвороби ОСОБА_2 (а.с. 100, 101)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості саме в такому обсязі, встановлення факту заподіянню позивачу матеріальної та моральної шкоди.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав, на який поширюється правовий режим речі.

Отже, собака є майном, об`єктом права власності людини, яке остання здійснює відповідно до закону на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб. І як власнику речі (собаки) згідно зі ст. 317 ЦК України лише її господарю належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із частинами 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже, діюче законодавством містить указівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до частин першої третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з положеннями частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується особою, що її завдала за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, наданих у пункту 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником собаки породи такса, кличка «Беня».

10.06.2021 року ОСОБА_2 звернувся до клініки ветеринарної хірургії лікаря ОСОБА_5 для лікування собаки породи такса по кличці Беня, причина звернення - потрапила до клініки після ДТП, діагноз: розрив черевної стінки, перелом кісток тазу. Проведено рентген, хірургічне лікування. Відповідно до довідок клініки ветеринарної хірургії лікаря ОСОБА_5 проводилось лікування з 10.06.2022 року по 10.07.2022 року. Загальна вартість лікування згідно з рахунками складає 21958,00 грн

Відповідно до чеку Ветеринарної клініки «PRIDE» від 14.07.2021 року проведена евтаназія невиліковно хворої собаки породи такса, кличка «Беня» та сплачено 655,00 грн.

Повідомленням відділення поліції №2 від 28.07.2022 року за №43.2/3836 встановлено місце, дату, час скоєння наїзду автомобіля на собаку по кличці «Беня».

З пояснень свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вбачається, що вони були присутні на зустрічі щодо врегулювання конфлікту між сторонами, який відбувся 10.06.2022 року внаслідок травмування собаки позивача, за участю голови гаражного кооперативу Каштан, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , та на якій відповідач ОСОБА_1 погодився сплатити 3000 грн.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і апеляційний суд, що внаслідок події, яка відбулася 10 червня 2021 року, відповідачем було завдано позивачу матеріальну та моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню. Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з врахуванням вимог розумності і справедливості.

Щодо доводів апеляційної скарги про недоведеність понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Згідно з витягом з угоди про повноваження адвоката при наданні юридичної допомоги від 24 червня 2022 року, укладеної між адвокатом Бурбою Ю.А. та ОСОБА_2 , оплата за виконану роботу здійснюється за домовленістю сторін (а.с. 14).

Відповідно до квитанції від 24.06.2022 року ОСОБА_2 відповідно до угоди про надання юридичних послуг від 24 червня 2022 року за підготовку документів та участь у суді першої інстанції адвокату Бурбі Ю.М. сплачено 5000,00 грн (а.с. 16).

Верховний Суд в постанові від 02 грудня 2021 року у справі №280/5176/20 дійшов висновку, а саме, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Тому, враховуючи вимоги діючого законодавства, оцінюючи наявні у справі докази, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким також погоджується апеляційний суд, про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Відтак доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими та не заслуговують на увагу.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами, та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Крім того, згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати відповідача ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат

Голубніченко Владислав Олегович, залишити без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: