Постанова

28 червня 2023 року

м. Київ

справа № 373/892/20

провадження № 61-8197св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Дочірнє підприємство «Агрофірма «Іскра»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року у складі колегії суддів Гуля В. В., Матвієнко Ю. О., Мельника Я. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до судуз позовом до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» (далі - ДП «Агрофірма «Іскра») про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності на майно.

Позов обґрунтований тим, що він є власником цілісного майнового комплексу тракторної бригади, загальною площею 909,6 кв. м, на АДРЕСА_1 , якескладається з навісу для сільськогосподарської техніки, площа 715,5 кв. м, столярної майстерні, площа194,10 кв. м.

Під час розгляду справи № 373/1279/19 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Євросем» (далі - ПП «Євросем») про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням позивачу стало відомо, що належне йому вищезазначене майно перебуває також у власності юридичної особи.

Зокрема, на підставі договору купівлі- продажу цілісного майнового комплексу від 23 серпня 2007 року ДП «Агрофірма «Іскра» належить цілісний майновий комплекс тракторної бригади, що складається із механічної майстерні, площа 1593,80 кв. м, навісу для сільськогосподарської техніки, площа 715,5 кв. м, столярної майстерні, площа 194,10 кв. м, на АДРЕСА_1 .

Власником цьогомайна було Товариство з обмеженою відповідальністю «Племзавод «Шевченківський» (далі - ТОВ «Племзавод «Шевченківський»), отже, позивач і відповідач є власниками одного і того ж майна.

ТОВ «Племзавод «Шевченківський» під час вчинення правочину 23 серпня 2007 року не мало повного обсягу дієздатності для його вчинення, тому договір купівлі-продажу від 23 серпня 2007 року є недійсним.

З урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 23 серпня 2007 року, реєстровий номер 1-3592, укладений між ТОВ «Племзавод «Шевченківський» та ДП «Агрофірма «Іскра», на купівлю цілісного майнового комплексу, розташованого на АДРЕСА_1 ; скасувати державну реєстрацію права власності ДП «Іскра» на цей цілісний майновий комплекс, реєстраційний номер 312426.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року у позові відмовлено.

Відмовивши у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є власником нерухомого майнана АДРЕСА_1 .Позивач є власником нерухомого майна на АДРЕСА_1 .

Оспорюваний позивачем договір, на підставі якого відповідач набув право власності на майно, стосується нерухомого майнана АДРЕСА_1 .

Отже, місцезнаходження належних сторонам об`єктів нерухомості не є ідентичними.

Виходячи з однакової площі та назви належного позивачеві майна, а також площі й назви частини належного відповідачеві майна, суд першої інстанції припустив, що частина належного відповідачеві майна (навіс для с/г техніки, площею 715,5 кв. м. та столярна майстерня, площею 194,1 кв. м.) є тим самим майном, яке належить позивачеві.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року скасовано, ухвалено нове рішення про задоволення позову. Визнано недійсним договір купівлі-продажу цілісного майнового комплексу на АДРЕСА_1 від 23 серпня 2007 року, укладений між ТОВ «Племзавод «Шевченківський» та ДП «Агрофірма «Іскра». Скасовано державну реєстрацію права власності ДП «Іскра» на цей цілісний майновий комплекс.

Задовольнивши позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент вчинення оспорюваного договору, посвідченого 23 серпня 2007 року в. о. державного нотаріуса Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області Ткаченком О. А., реєстровий номер 1-3592, ТОВ «Племзавод «Шевченківський» не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності, оскільки це майно ОСОБА_1 придбав на торгах відповідно до свідоцтва про придбання майна від 11 вересня 2006 року.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2022 року ДП «Агрофірма «Іскра» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року, просило її скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особа, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржуване судове рішення є незаконним, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Обраний позивачем спосіб захисту визнання недійсним договору купівлі-продажу не є ефективним способом захисту, оскільки у разі задоволення позову не призведе до відновлення його прав на спірні нежитлові приміщення, а потребуватиме додаткових заходів судового втручання, які не стосуються прав та обов`язків позивача.

Єдиним належним способом захисту прав позивача, яке він вважає порушеними, є звернення до суду із вимогою про витребування майна.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження свого права власності на спірне нерухоме майно, не довів порушення його прав чи інтересів відповідачем, які є предметом позову.

Суд апеляційної інстанції, застосувавши положення Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не звернув увагу на те, що у матеріалах справи немає належних та допустимих доказів набуття позивачем права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, проте право власності відповідача на цілісний майновий комплекс тракторної бригади підтверджується як правовстановлюючими документами, так і фактом державної реєстрації.

Після оформлення договору купівлі продажу - цілісного майнового комплексу від 23 серпня 2008 та його державної реєстрації, предмет договору передано у фактичне користування покупцю, тобто ДП «Агрофірма «Іскра» відкрито та добросовісно використовує нерухоме майно із 29 квітня 2008 (дата реєстрації права власності).

Проте ОСОБА_1 ніколи не використовував спірне майно, а про наявність у нього суб`єктивних прав на майно він заявив лише в позовній заяві, яку подав у липні 2020 року, тобто після спливу 14 років з дня, коли, за його твердженням, він набув право власності.

ОСОБА_1 стверджує, що він має право власності на два об`єкта: навіс для с/г техніки (металокаркас) площею 715,50 кв. м, столярна майстерня площею - 194,10 кв. м на АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ТОВ «Племзавод «Шевченківський» належало на праві власності, а ДП «Агрофірма «Іскра» придбало - цілісний майновий комплекс тракторної бригади, що складається з тьох об`єктів: мех. майстерня площею 1593,80 кв. м., навіс для с/г техніки (металокаркас) площею 715,50 кв. м, столярна майстерня площею 194,10 кв. м на АДРЕСА_1 .

Поділ, виділ зазначеного майнового комплексу не здійснювався. Не здійснювалось також присвоєння окремої поштової адреси на кожен об`єкт, що входить у зазначений майновий комплекс, доказом чого є відомості зазначені в пункті 1.3. договору купівлі - продажу від 23 серпня 2007 року.

Позивач до матеріалів справи долучив лише дублікат свідоцтва про придбання майна, жодних інших доказів на підтвердження права власності для огляду та залучення не надавав, зокрема оригіналів документів, на підставі яких 11 вересня 2006 року було видано свідоцтво про придбання майна, що зареєстроване в реєстрі за № 1-3218; доказів оплати придбаного нерухомого майна; обґрунтованих пояснень щодо різниці в адресі об`єктів нерухомості відповідача та позивача; обґрунтованих пояснень щодо порядку реєстрації за ним 2 об`єктів нерухомості, тоді як TОB «Племзавод «Шевченківський» належав цілісний майновий комплекс з трьох об`єктів; пояснень щодо обставин втрати оригіналу свідоцтва про придбання нерухомого майна; обґрунтувань щодо придбання майна в період дії мораторію на задоволення вимог кредиторів.

Нерухоме майно не могло бути реалізоване виконавчої службовою та відповідно отримано позивачем у власність в серпні - вересні 2006 року, оскільки ухвалою Господарського суду Київської області № 110/26-2006 від 03 квітня 2006 року порушено провадження у справі про банкрутство ТОВ «Племзавод «Шевченківський», введено мораторій на задоволення вимог кредиторів, а згідно зі статтею 34 Закону України «Про виконавче провадження (в редакції станом на 2006 рік) виконавче провадження підлягало обов`язковому зупиненню у випадках порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника. Крім того, відповідно до частини четвертої статті 12 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції станом на 2006 рік) протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів забороняється стягнення на підставі виконавчих документів та інших документів, за якими здійснюється стягнення відповідно до законодавства.

У дублікаті свідоцтва при придбання майна від 11 вересня 2006 року, який зареєстрований в реєстрі за № 1-1386 та виданий ОСОБА_1 , відсутня адреса місцезнаходження майна, проте вона є ключової для ідентифікації об`єкта нерухомості. Також в свідоцтві про придбання та інших копій документів щодо придбання майна не зазначено з яких підстав з цілісного майнового комплексу тракторної бригади ТОВ «Племзавод «Шевченківський» у складі якого було три об`єкта (мех. майстерня, навіс для с/г техніки (металокаркас), столярна майстерня), позивач зміг набути тільки два останніх об`єкта без виділу та поділу об`єкта нерухомості.

Тобто позивач не надав відповідних правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності на нерухоме майно - навіс та столярну майстерню, тоді як реєстрація в реєстрі нерухомого майна не є безспірною ознакою його права власності на таке майно.

Нерухоме майно набуте ДП «Агрофірма «Іскра» та отримане ним у фактичне володіння, користування та розпорядження в межах ліквідаційної процедури шляхом викупу через аукціон, порядок проведення якого не оскаржувався та дій арбітражного керуючого з реалізації цілісного майнового комплексу тракторної бригади незаконними не визнавались.

Відповідно до ухвали Господарського суду Київської області від 27 березня 2013 року у справі № 110/26-2006/14/3 затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс ТОВ «Племзавод Шевченківський» станом на 27 березня 2013 року, ліквідовано юридичну особу - ТОВ «Племзавод Шевченківський». У мотивувальній частині цієї ухвали зазначено, що ліквідатор банкрута під час ліквідаційної процедури ТОВ «Племзавод Шевченківський» реалізував усе майно банкрута на загальну суму 1 883 377,90 грн.

Вказане також підтверджує правомірність набуття права власності відповідачем та відсутність прав власності у позивача на спірний об`єкт, оскільки в 2013 році при ліквідації ТОВ «Племзавод Шевченківський» суд перевірив належність на праві власності товаристу та порядок реалізації такого майна для задоволення вимог кредиторів.

Фактично суд апеляційної інстанції в оскаржувані постанові переглянув вказану ухвалу суду, чим порушив принцип res judicata.

Руденко Л. В. жодним чином не обґрунтував, а суд апеляційної інстанції не звернув увагу на те, яким чином права позивача будуть відновлені внаслідок визнання недійсним договору купівлі - продажу в частині продажу мех. майстерні А-1 площею 1593, 80 кв. м, оскільки в дублікаті свідоцтва позивача про придбання майна взагалі відсутня така нерухомість.

ОСОБА_1 не надав жодних доказів на підтвердження реєстрації ним будь - якого права власності на об`єкти нерухомого майна на АДРЕСА_1 , не вказав підстав з яких він не використовував спірне майно більше 16 років.

Суд апеляційної інстанції не розглянув клопотання про застосування позовної давності від 29 вересня 2020 року, яке подано до суду першої інстанції, не надав йому правової оцінки.

Суд апеляційної інстанції не врахував правових висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 16/1415/19, провадження № 12-80гс20, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, провадження № 14-208цс18, від 21 листопада 2018 року у справі № 674/31/15-ц, провадження № 14-288цс18, від 22 червня 2021 у справі № 200/606/18, провадження № 14-125цс20, від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-52гс20, від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц, провадження № 14-256цс18, від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18, провадження № 12-135гс19, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, провадження № 12-234гс18, у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18, провадження № 61-13667сво2, у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24 січня 2020 року у справі № 910/10987/18, у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2018 року у справі № 925/1121/17, від 17 квітня 2019 року у справі № 916/675/15, від 14 березня 2018 року у справі № 464/5089/15, провадження № 61-1256св18, у постановах Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року, провадження № 6-134цс12, від 16 листопада 2016 року, провадження № 6-2469цс16.

Суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання.

В описовій частині постанови відсутні посилання на процесуальні дії у справі щодо виклику сторін.

У матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення ДП «Агрофірма «Іскра» про призначення розгляду справи на 28 липня 2022 року.

Отже, суд апеляційної інстанції розглянув справу у судовому засіданні за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про місце, дату та час судового засідання, що є окремою та самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови.

Крім того, розглянувши справу за відсутності відповідача, який не був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, суд апеляційної інстанції не з'ясуваві усі обставини справи.

Аргументи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходив.

У додаткових поясненнях ДП «Агрофірма «Іскра» зазначило, що після ухвалення оскаржуваної постанови стало відомо, що 05 лютого 2007 року рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області у справі № 2-34/2007 визнано недійсним свідоцтво про придбання майна від 11 вересня 2006 року про право власності на навіс для сільськогосподарської техніки площею 715,5 кв. м та столярної майстерні площею 194,1 кв. м, яке видане ОСОБА_1 державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Воробей О. М., зареєстроване в реєстрі № 1321. Рішення набрало законної сили - 03 липня 2007 року.

15 вересня 2022 року представник ДП «Агрофірма «Іскра» у відповідь на адвокатський запит, що надсилався на адресу філії - Головного управління по м. Києву та Київській області AT «Ощадбанк» отримав копію рішення Переяслав- Хмельницького міськрайонного суду Київської області. Вказане рішення фактично отримано засобами поштового зв`язку 15 вересня 2022 року.

Отже, ОСОБА_1 не має права на спірне майно, своїми діями ввів в оману суддів Київського апеляційного суду.

Вказана обставина є істотною для вирішення справи та такою, що доводить легітимність договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи. Зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року до закінчення касаційного розгляду справи.

У грудні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 23 травня 2023 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.

У листопаді 2022 року ДП «Агрофірма «Іскра» звернулося до Верховного Суду із заявою про постановлення окремої ухвали.

Позиція Верховного Суду

Підстави відкриття касаційного провадження та межі розгляду справи

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Касаційне провадження відкрито з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, пунктом 3 частини третьої статті 411 ЦПК України.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Фактичні обставини справи

Суд першої інстанції встановив, що з наданих Переяслав-Хмельницькою районною державною нотаріальною конторою Київської області документів, зокрема й свідоцтва про право власності на цілісний майновий комплекс власником цілісного майнового комплексу тракторної бригади було ТОВ «Племзавод «Шевченківський» на підставі рішення Виконавчого комітету Шевченківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 22 січня 2001 року № 3.

До складу цілісного майнового комплексу входять механічна майстерня, площа 1 593,80 кв. м, навіс для сільськогосподарської техніки, площа 715,50 кв. м, столярна майстерня, площа 194,10 кв. м. за адресою: с. Шевченкове, Переяслав-Хмельницький район, Київська область.

Постановою Господарського суду Київської області від ТОВ «Племзавод «Шевченківський» № 110/2б-2006/14 від 05 червня 2007 року було визнано банкрутом (а. с. 45).

Згідно з протоколом від 28 серпня 2006 року № 2-415/4, затвердженого генеральним директором ДАК «Національна мережа аукціонних центрів», переможцем прилюдних торгів з продажу будівлі та споруди тракторної бригади, площа 909,6 кв. м (навіс для сільськогосподарської техніки - 715,5 кв.м, столярна майстерня - 194,1 кв. м), розташованої у с. Шевченкове Переяслав-Хмельницького району Київської області, став ОСОБА_1 .

Інформація про переможця цих прилюдних торгів підтверджується актом про проведення прилюдних торгів від 07 вересня 2006 року.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби Київської області від 07 вересня 2006 року було звільнене з-під арешту майно ТОВ «Племзавод «Шевченківський», реалізоване 28 серпня 2006 року ДАК «Національна мережа аукціонних центрів» на прилюдних торгах.

Відповідно до копії свідоцтва про придбання майна, виданого 11 вересня 2006 року державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори, реєстровий номер 1-1386, ОСОБА_1 є власником майна, що складається із будівель та споруд тракторної бригади, загальною площею 909,6 кв. м, що складається з такого: навіс для сільськогосподарської техніки, площа 715,5 кв. м, столярна майстерня, площа 194,1 кв. м, які були передані йому в рахунок погашення боргу на суму 47 050,00 грн, які раніше належали ТОВ «Племзавод «Шевченківський» на підставі свідоцтва про право власності, виданого Шевченківською сільською радою Переяслав-Хмельницького району Київської області 26 січня 2001 року.

Право власності позивача на вказане майно підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 лютого 2019 року № 154702028. Адреса місцезнаходження цьогомайна: АДРЕСА_1 .

Згідно з копією договору купівлі-продажу, посвідченого 23 серпня 2007 року в. о. державного нотаріуса Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Київської області Ткаченком О. А., реєстровий номер 1-3592, ДП «Іскра» придбало у ТОВ «Племзавод «Шевченківський» цілісний майновий комплекс тракторної бригади на АДРЕСА_1 , що складається із механічної майстерні, площа 1593,80 кв. м, навісу для сільськогосподарської техніки (металокаркас), площа 715,50 кв. м, столярної майстерні, площа 194,10 кв. м.

Право власності відповідача на це майно підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29 квітня 2008 року№ 18667975. Адреса розташування майна: АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ТОВ «Племзавод «Шевченківський» припинило свою діяльність 30 жовтня 2014 року (номер запису: 0000984).

Відповідно до копії рішення Шевченківської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 09 лютого 2016 року № 31-7-VII АДРЕСА_2 .

Згідно з довідкою Ташанської сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області від 16 липня 2020 року № 84 на АДРЕСА_3 розташований цілісний майновий комплекс тракторної бригади, який складається із механічної майстерні, навісу для сільськогосподарської техніки, столярної майстерні на АДРЕСА_3 , житловогобудинку, власником якого є ОСОБА_2 .

Суд апеляційної інстанції встановив, що згідно зі свідоцтвом про придбання майна від 11 вересня 2006 року позивачу належить право власності на майно, яке складається з: будівель та споруд тракторної бригади, загальна площа 909,6 кв. м., що складається: навіс для сільськогосподарської техніки, площа 715,5 кв. м, столярної майстерні, площа 194,10 кв. м, що належало TОB «Племзавод «Шевченківський» на підставі свідоцтва про право власності, виданого Шевченківською сільською радою 26 січня 2001 року, що розташоване за адресою: вул. Леніна, будинок б/н, с. Шевченкове.

На підставі договору купівлі-продажу цілісного майнового комплексу від 23 серпня 2007 року ДП «Агрофірма «Іскра» належить цілісний майновий комплекс тракторної бригади, в складі мех. майстерні площею 1 593,80 кв. м, навіс для с/г техніки метадокаркас) площею 715,50 кв.м, столярна майстерня (цегла) площею 194,10 кв. м, що належало ТОВ «Племзавод «Шевченківський» на підставі свідоцтва про право власності, виданого Шевченківською сільською радою 26 січня 2001 року, що розташоване на ву АДРЕСА_1 .

Згідно з актом про проведені прилюдні торги від 07 вересня 2006 року, на підставі якого видане свідоцтво про придбання майна від 11 вересня 2006 року, місцезнаходження майна, яке ОСОБА_1 придбав на прилюдних торгах, є ву АДРЕСА_1 .

Тотожність належного сторонам майна підтверджується матеріалами справи, а саме: ідентичність площі об`єкту нерухомості - навіс для с/г техніки (металокаркас) площею 715,50 кв. м, столярна майстерня (цегла) площею 194,10 кв. м; ідентичність правовстановлюючого документу, який був підставою для відчуження майнового комплексу (частини майнового комплексу у позивача) -свідоцтво про право власності, виданого Шевченківською сільською радою 26 січня 2001 року; ідентичність сторони продавця (первинного власника) - ТОВ «Племзавод «Шевченківський»; ідентичність адреси розташування об`єкта нерухомості на момент відчуження - АДРЕСА_1 ; показаннями свідка- старости с. Шевченкове, згідно з якими на території с. Шевченкове існує один єдиний майновий комплекс, інші об`єкти навіть зі схожими характеристиками відсутні, що унеможливлює виникнення у сторін права власності на різні об`єкти.

На момент виникнення права власності як у позивача, так і відповідача, об`єкт був розташований на АДРЕСА_1 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація є гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду по захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Вирішуючи спір, суд повинен дати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу позивача на момент його звернення до суду.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Згідно з частинами другою та третьою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальним правовим наслідком недійсності правочину (стаття 216 ЦК України) є реституція, яка застосовується як належний спосіб захисту цивільного права та інтересу за наявності відносин, які виникли в зв`язку з вчиненням особами правочину та внаслідок визнання його недійсним.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Верховний Суд зазначає, що спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Предметом позову у цій справі є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 23 серпня 2007 року, реєстровий номер 1-3592, укладеного між ТОВ «Племзавод «Шевченківський» та ДП «Агрофірма «Іскра». Позивач стверджує, що спірне майно належить на праві власності йому, отже, не може одночасно належати на праві власності відповідачу.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Відповідно до статті 657 ЦК України обов`язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин другої, третьої статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була його стороною. Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховний Суду від 18 квітня 2018 року у справі № 439/212/14-ц, провадження 14-75цс18, від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16-ц, провадження № 14-445цс19.

Відмовивши у позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є власником нерухомого майнана АДРЕСА_1 .Позивач є власником нерухомого майна на АДРЕСА_1 . Оспорюваний позивачем договір, на підставі якого відповідач набув право власності на майно, стосується нерухомого майнана АДРЕСА_1 .Отже, місцезнаходження належних сторонам об`єктів нерухомості не є ідентичним.

Задовольнивши позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що на момент вчинення оспорюваного договору ТОВ «Племзавод «Шевченківський» не мало необхідного обсягу цивільної дієздатності, що є підставою недійсності правочину.

Оцінивши доводи касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України задоволення позову судом можливе лише за умови доведення позивачем відповідно до вимог процесуального законодавства обставин щодо наявності в нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) зазначеного права (інтересу) відповідачем.

Позивач як на підставу позову посилався на те, що відповідно до свідоцтва про придбання майна від 11 вересня 2006 року він є власником двох об`єктів спірного майна: навіс для с/г техніки (металокаркас) площею 715,50 кв. м., столярна майстерня площею 194,10 кв. м. на АДРЕСА_1 .

На запит Верховного Суду Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд Київської області надіслав належним чином завірену копію рішення суду від 05 лютого 2007року у справі № 2-34/2007.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 05 лютого 2007 року у справі № 2-34/2007 визнано, зокрема, недійсним свідоцтво про придбання майна від 11 вересня 2006 року про право власності на навіс для сільськогосподарської техніки площею 715,5 кв. м та столярної майстерні площею 194,1 кв. м, яке видане ОСОБА_1 , державним нотаріусом Переяслав-Хмельницької районної державної нотаріальної контори Воробей О. М., зареєстроване в реєстрі № 1321. Рішення набрало законної сили - 03 липня 2007 року.

Отже, ОСОБА_1 не має права на спірне майно, інших належних та допустимих доказів на підтвердження свого права власності на спірне нерухоме майно не надав, не довів порушення його прав чи інтересів відповідачем, які є предметом позову.

Суд апеляційної інстанції, задовольнивши позов, не звернув увагу на те, що у матеріалах справи немає належних та допустимих доказів набуття позивачем права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, проте право власності відповідача на цілісний майновий комплекс тракторної бригади підтверджується як правовстановлюючими документами, так і фактом державної реєстрації.

Після оформлення договору купівлі продажу - цілісного майнового комплексу від 23 серпня 2008 та його державної реєстрації, предмет договору передано у фактичне користування покупцю, тобто ДП «Агрофірма «Іскра» правомірно, яке відкрито та добросовісно використовує нерухоме майно із 29 квітня 2008 (дата реєстрації права власності).

Посилання ОСОБА_1 на те, що він має право власності на два об`єкта: навіс для с/г техніки (металокаркас) площею 715,50 кв. м, столярна майстерня площею 194,10 кв. м на АДРЕСА_1 є безпідставними, оскільки ТОВ «Племзавод «Шевченківський» належало на праві власності, а ДП «Агрофірма «Іскра» придбало - цілісний майновий комплекс тракторної бригади, що складається з трьох об`єктів:мех. майстерня площею 1593,80 кв. м., навіс для с/г техніки (металокаркас) площею 715,50 кв. м, столярна майстерня площею 194,10 кв. м на АДРЕСА_1 .

Отже, вчиненням договору купівлі-продажу від 23 серпня 2007 року, укладеного між ТОВ «Племзавод «Шевченківський» та ДП «Агрофірма «Іскра»,права та інтереси ОСОБА_1 не порушуються, тому судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові.

Доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції розглянув справу за відсутності відповідача, належним чином не повідомленого про місце, дату та час судового засідання, що є окремою та самостійною підставою для скасування оскаржуваної постанови, є безпідставними з огляду на таке.

Згідно із заявою від 02 лютого 2022 року, направленої на електронну адресу суду апеляційної інстанції, представник ДП «Агрофірма «Іскра» - Нерода В. Ю. просила надсилати документи на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 2, а. с. 44).

Суд апеляційної інстанції направив судову повістку-повідомлення про розгляд справи на 28 липня 2022 року представнику ДП «Агрофірма «Іскра» Нероді В. Ю. на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2 (том 2, а. с. 88).

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц, провадження № 61-3069св21, направлення судової повістки на електронну адресу сторони у справі є належним повідомленням при умові, що цей учасник судового процесу повідомив цю електронну адресу та користувався нею - направляв до суду певні процесуальні документи.

Отже, суд апеляційної інстанції виконав обов`язок щодо повідомлення представника ДП «Агрофірма «Іскра»Нероду В. Ю. про дату, час та місце розгляду справи з огляду на її заяву про надсилання їй процесуальних документів на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2, якою вона користувалася протягом розгляду справи судами, зокрема, надсилала з цієї електронної адреси процесуальні заяви до Київського апеляційного суду.

Щодо постановлення окремої ухвали

ДП «Агрофірма «Іскра»у заяві про постановлення окремої ухвали просить постановити окрему ухвалу щодо ОСОБА_1 , оскільки він намагався довести своє право на спірне майно, посилаючись на свідоцтво про придбання майна від 11 вересня 2006 року, разом з тим, знаючи, що воно визнане судом недійсним, чим ввів в оману суддів Київського апеляційного суду та чинить дії, які спрямовані на заволодіння чужим майном, на яке він не має права.

Відповідно до частин першої, одинадцятої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу окрема ухвала стосовно порушення законодавства, яке містить ознаки кримінального правопорушення, надсилається прокурору або органу досудового розслідування, які повинні надати суду відповідь про вжиті ними заходи у визначений в окремій ухвалі строк. За відповідним клопотанням прокурора або органу досудового розслідування вказаний строк може бути продовжено.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу на виявлені під час судового розгляду грубі порушення законності, а також причини та умови, що цьому сприяли. Правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень. Вирішення питання щодо постановлення окремої ухвали є правом, а не обов`язком суду.

Верховний Суд дійшов висновку, що немає підстав для постановлення окремої ухвали у цій справі, оскільки відповідач не позбавлений права особисто звернутися до органів поліції або прокуратури з відповідною заявою про вчинене кримінальне правопорушення, якщо вважає, що такі події мали місце.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

З урахуванням того, що касаційну скаргу ДП «Агрофірма «Іскра»задоволено частково, у позові відмовлено, з ОСОБА_1 на користь ДП «Агрофірма «Іскра» підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 3 969,60 грн.

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Ухвалою Верховного Суду від 01 вересня 2022 року зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року, проте її скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у позові, то немає підстав для поновлення дії постанови Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» задовольнити частково.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 17 серпня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності на майно відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Дочірнього підприємства «Агрофірма «Іскра» судові витрати у розмірі 3 969 (три тисячі дев`ятсот шістдесят дев`ять) грн 60 коп.

Постанова суду касаційної інстанції набираєзаконної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко