Справа № 301/2718/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

21 червня 2023 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,

суддів: Кондор Р.Ю., Готра Т.Ю.,

з участю секретаря: Зубашкова М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Зарічанської сільської ради на рішення Іршавського районного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 301/2718/19 (Головуючий: Маркович І.І.), -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності, мотивуючи тим, що згідно договору дарування нерухомого майна, позивач є власником вбудованих нежитлових приміщень загальною площею 175 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , що стверджується договором дарування посвідченого приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Гецко А.І..

У 2018 році позивачкою було розпочато реконструкцію існуючих вбудованих нежитлових приміщень під житловий будинок на земельній ділянці, яка перебуває в її користуванні та належить відповідачу ОСОБА_2 , на підставі державного акту на земельну ділянку.

Всі будівельні роботи позивачем були виконані за власні кошти у відповідності до вимог чинних державних будівельних та санітарних норм та всі конструкції реконструйованої будівлі знаходяться в належному стані. На теперішній час реконструкція вбудованих нежитлових приміщень під житловий будинок завершена, що підтверджується технічним паспортом розробленим КП «Іршавське бюро технічної інвентаризації».

Посилаючись на вказані обставини ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 . та внести зміни до записів в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відомостей про об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 219) в частині зміни цільового призначення об`єкта нерухомого майна, його опису, та адреси - з вбудованих нежитлових приміщень на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Іршавського районного суду від 26 грудня 2019 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 .

Внесено зміни до записів в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відомостей про об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 219) в частині зміни цільового призначення об`єкта нерухомого майна, його опису, та адреси - з вбудованих нежитлових приміщень на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_2 .

Зарічанська сільська рада в особі сільського голови Васько М., яка не була учасником справи подала апеляційну скаргу на дадне рішення, оскільки вважає його незаконним, необґрунтованим і таким, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Твердження позивача про те, що нею розпочато реконструкцію вбудованих нежитлових приміщень під житловий будинок на земельній ділянці, яка перебуває в її користуванні та належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на земельну ділянку є безпідставними, так як земельна ділянка є комунальною власністю Зарічанської сільської ради та надана в постійне користування відповідачу ОСОБА_2 . Процедура оформлення реконструкції нежитлового приміщення полягає в отриманні дозвільної документації, а також в разі оформлення будівництва нового об`єкта, при цьому позивач жодних дозвільних документів на проведення реконструкції не отримувала та до органу місцевого самоврядування за їх отриманням не зверталася, акту введення в експлуатацію не отримувала, до державного реєстратора для реєстрації права власності до звернення до суду не зверталася.

Представником ОСОБА_2 адвокатом Суязовою Г.В. до суду апеляційної інстанції заяву, в якій просить залишити без руху апеляційну скаргу Зарічанської сільської ради, оскільки ними пропущено строк на апеляційне оскарження та не достатньо обґрунтовано причини пропуску такого. При цьому, апелянтом пропущено строк на апеляційне оскарження і з дня ознайомлення з матеріалами даної справи.

ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи за відсутності позивача.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Бабич В.В., відповідача ОСОБА_2 , які підтримали доводи викладені в апеляційній скарзі, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Встановлено, що згідно договору дарування нерухомого майна від 05 січня 2018 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідченого приватним нотаріусом Іршавського районного нотаріального округу Гецко А.І. за реєстровим № 34, ОСОБА_2 передав обдарованій дочці у власність ОСОБА_1 безоплатно належні йому на праві власності вбудовані нежитлові приміщення загальною площею 175,0 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

З державного акту на право користування землею серія ЗК 00500078 від 02 липня 1999 року вбачається, що земельна ділянка площею 5.7801 га яка розташована на території Зарічанської сільської ради в урочищі «Ставки» від 19 травня 1999 року надана у постійне користування ОСОБА_2 на підставі розпорядження голови Іршавської районної державної адміністрації для створення селянського /фермерського/ господарства.

В 2018 році позивачкою було розпочато реконструкцію існуючих вбудованих нежитлових приміщень під житловий будинок на вказаній земельній ділянці.

Статтею 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 392 ЦК україни власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У частині 4 ст. 373 ЦК України зазначено, що власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Нормативно регламентованим є право власника на забудову, яке здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням (ч.3 ст. 375 ЦК України).

Відповідно до статті 40 ЗК України громадянам України за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть передаватися безоплатно у власність або надаватися в оренду земельні ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і гаражного будівництва в межах норм, визначених цим Кодексом.

У статті 116 ЗК України зазначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст. 392 ЦК україни власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Оформлення реконструкції нежитлового приміщення виконується відповідно до загальної процедури Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності (чинній на момент звернення позивача до суду) наступним чином: розробка проекту архітектором, отримання документів про авторський та технічний нагляд; реєстрація повідомлення про початок будівельних робіт в Державній архітектурно-будівельній інспекції; розробка технічного паспорту на нежитлове приміщення сертифікованим інженером; реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації в ДАБІ; реєстрація права власності на нежитлове приміщення в державному реєстрі майнових прав нап нерухоме майно та отримання виписки з реєстру.

Частина 1 ст.48 ЦПК України визначає, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

За теоретичним визначенням «відповідач» - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.

Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.

Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.

Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

Частиною 2 ст.51 ЦПК України передбачено, що якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

За змістом норм цивільного процесуального права з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та принципу змагальності сторін, саме на позивача покладено обов`язок визначати коло відповідачів у справі, предмет та підстави позову.

При цьому суд під час розгляду справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та повинен вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Аналогічні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі №523/9076/16-ц.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася з позовом про визнання права власності на житловий будинок до ОСОБА_2 , який не є власником земельної ділянки на якій будинок розташований, і земельна ділянка надана йому лише у постійне користування для створення селянського (фермерського) господарства. Власником земельної ділянки є Зарічанська сільська рада, а тому

Також позивач ставила позовну вимогу про зміну до записів у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відомостей про об`єкт нерухомого майна в частині зміни цільового призначення об`єкта нерухомого майна, його опису та адреси з вбудованих.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка жодних дозвільних документів на проведення реконструкції не отримувала, до органу місцевого самоврядування за їх отриманням не зверталася, акту введення в експлуатацію не отримувала, до державного реєстратора для реєстрації права власності не зверталася, а отже спірнй житловий будинок є самочинно збудованим нерухомим майном.

При вирішенні спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону "Про регулювання містобудівної діяльності, а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Враховуючи позовні вимоги та аналізуючи вищенаведені норми колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку позов потрібно було пред`являти до Зарічанської сільської ради, Іршавської (Хустської) районної державної адміністрації яка надавала земельну ділянку у постійне користування ОСОБА_2 та Державної архітектурно-будівельної інспекції (яка функціонувала на момент звернення в суд із позовом).

Таким чином, даний позов пред`явлено до неналежних відповідачів.

А тому, пред`явлення позову до неналежнихвідповідачів є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

На наведене вище суд першої інстанції уваги не звернув.

Оскільки, суб`єктний склад учасників справи визначає суд першої інстанції, а в даній справі не залучено всіх осіб, які є учасниками спірних матеріальних правовідносин в якості відповідача, рішення суду підлягає скасуванню, оскільки в такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права особи, не залученої до участі у справі як відповідача, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Отже, зазначене свідчить про істотне порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Посилання у заяві представника ОСОБА_2 адвоката Суязової Г.В. про те, що Зарічанською сільською радою не обґрунтовано причини пропуску строку на апеляційне оскарження колегія суддів не приймає, оскільки такий пропущено з поважних причин та повлений Закарпатським апеляційним судом.

Зарічанська сільська рада не була залучена до участі у справі і не могла знати про наявність рішення. При цьому у матеріалах справи міститься заява представника сільської ради Васько М.І. від 14.04.2022 року про ознайомлення з матеріалами справи, і ознайомився він з ними 14.04.2023 року, про що і вказав апелянт у апеляційній скарзі. Також на а.с. 37 міститься заява ОСОБА_3 у якій просить видати йому копію рішення по справі, проте відмітки про те що рішення ним було отримано в матеріалах справи немає.

Частиною другою статті 354 ЦПК України встановлені випадки, за яких особа має безумовне право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження. При цьому вказаному праву особи кореспондує обов`язок суду поновити пропущений строк, за наявності відповідної заяви (клопотання), особи, яка подає апеляційну скаргу.

Оскільки відомостей щодо отримання Зарічанською сільською радою копії рішення в матеріалах справи немає, у апеляційній скарзі ставиться прохання про поновлення строку на апеляційне оскарження, а тому такий строк було ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 09 червня 2022 року.

Що стосується вимоги Зарічанської сільської ради в апеляційній скарзі про допущення повороту виконання рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 26 грудня 2019 року по даній справі шляхом скасування зміни до записів в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно шляхом внесення відомостей про об`єкт нерухомого майна (реєстраційний номер 219) в частині зміни цільового призначення об`єкта нерухомого майна, його опису, та адреси - з вбудованих нежитлових приміщень на житловий будинок, за адресою: АДРЕСА_2 , то поворот такого допущено бути не може, оскільки відповідний орган не є учасником даної справи.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, судова колегія,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Зарічанської сільської ради Хустського району задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду від 26 грудня 2019 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 червня 2023 року.

Головуючий

Судді: