справа № 355/1159/22 головуючий у суді І інстанції Троценко Т.А.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Баришівського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору, укладеного між батьками про сплату аліментів, участі у вихованні та утриманні дітей, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом та з урахуванням заяви про відмову від частини позовних вимог просив розірвати договір, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які є батьками малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей від 03 вересня 2021 року, який посвідчений приватним нотаріусом КМНО Левчук Ю.М., про що зроблено запис у реєстрі №3824.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у спірному договорі містилися умови участі позивача у вихованні та утриманні неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які були народжені від сумісного проживання з відповідачем ОСОБА_1 . Зокрема, було зазначено місце проживання дітей з матір`ю - АДРЕСА_1 , а у разі зміни місця проживання відповідач повинна була повідомити позивача шляхом направлення листа на його електронну адресу протягом 3-х календарних днів. Крім того, в договорі визначені дні, коли позивач може безперешкодно спілкуватися з дітьми без присутності матері поза місцем їх проживання, а також узгоджена сума аліментів на утримання дітей в розмірі 5 000 грн. щомісячно на кожну дитину. При цьому, відповідач порушила умови договору, у квітні 2022 року без повідомлення його, як батька дітей, змінила місце їх проживання, виїхавши за територію України, а, відтак, він позбавлений можливості бачитися з дітьми, обмежуючись спілкуванням по телефону.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що позивачем в межах справи не було доведено факт направлення вимоги про надання відповідачем інформації щодо місця перебування їх дітей. Щодо дотримання п.2,3 Договору, відповідач акцентує увагу суду про те, що щодо зміни місця проживання дітей з матір`ю до уваги береться період початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України. Саме в цей період вирішувалось питання вимушеної зміни місця проживання у зв`язку з військової агресією окупанта, з метою створення відповідних безпечних умов для життя, та таких умов, які б не загрожували життю та здоров`ю малолітнім дітям. Тобто, в даному випадку відповідач діяла виключно в інтересах дітей. Крім того, з початку повномасштабного вторгнення на територію України, відповідач була постійно на зв`язку з позивачем та постійно звітувала останньому про їх місцезнаходження. При цьому, село Сезенків, в якому проживали відповідач з дітьми (п. 2 Договору) знаходилося на відстані 10 кілометрів від місця бойових дій, що підтверджується роздруківкою сайту Deep State «Мапа війни в Україні». Разом з тим, усвідомлюючи обставини, які склалися в країні, та розуміючи той факт, що дітям загрожує небезпека, позивач ніяким чином не сприяв забезпеченню безпеки дітей, а навпаки, спочатку погодився щодо необхідності виїзду дітей за межі території України, однак в день виїзду змінив наміри та наполягав на тому, щоб діти залишилися в місці постійного проживання (в розумінні п. 2 Договору). Таким чином, відповідачу самостійно довелося організовувати виїзд дітей у безпечне місце всупереч інтересам позивача, оскільки першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, у дітей є власні мобільні телефони, за допомогою яких позивач спілкується з дітьми. Твердження про те, що відповідач вимушено та тимчасово змінила місце проживання дітей задля їх безпеки без інформування про це позивача - не відповідає дійсності. Разом з тим, судом не було взято до уваги ст. 617 ЦК України, згідно якої особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Фактично позивачу було відомо про місце проживання його дітей, особу у якої проживали відповідач з дітьми та про безпосереднє спілкування позивача із такою особою. У зв`язку з цим, відповідач вважала, що додаткова потреба у уточненні інформації щодо місця проживання дітей, шляхом надіслання зазначеної інформації на адресу електронної пошти позивача не є необхідною - у зв`язку з тим, що така інформація вже відома позивачу. Таким чином, підстава розірвання договору у даному випадку є формальною, а не істотною - що судом було хибно визначено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує про те, що укладений договір не містить застережень того, що вимога про надання відповідачем інформації щодо місця перебування їх дітей обов`язково повинна бути направлена засобами електронного зв`язку і не може бути висловлена в процесі розмови, а тому посилання відповідача на допущені в цій частині порушення з боку позивача є необґрунтованими. Вказує, що укладення спірного договору, як і виконання взятих на себе сторонами прав і обов`язків є добровільним волевиявленням батька та матері дитини. При цьому, оскільки відповідач обмежила позивача в спілкуванні із дітьми повністю, подальше існування такого договору на думку позивача не потрібне. Посилання відповідача на запроваджений в Україні військовий стан, як факт настання форс-мажорних обставин, як на причини, які унеможливили виконання нею взятих на себе зобов`язань є нікчемним. Перебуваючи за кордоном, знаходячись в безпеці не існувало жодних обставин, які б унеможливили спілкування дітей та позивача хоча б за допомогою технічних засобів, але відповідач постійно створювала перешкоди у цьому, що призвело до звернення позивача до суду за захистом своїх прав. Позивач вказує, що суд першої інстанції повно та всебічно встановив всі обставини справи, висновки відповідають фактичним обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_3 і ОСОБА_1 .

23 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір про сплату аліментів, участі у вихованні та утриманні дітей, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Левчук Ю.М., реєстр № 3824.

Згідно п. 1 Договору підписанням цього Договору сторони домовилися врегулювати свої права та обов`язки по утриманню та вихованню малолітніх дітей: дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У п. 2 Договору вказано, що на підставі попередньої згоди сторін діти будуть проживати з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 3 Договору передбачено, що у разі зміни місця проживання матері та дітей, мати зобов`язана повідомити про таку зміну батька не менш, ніж як за 3 календарні дні до дати зміни місця проживання шляхом направлення електронного листа, при цьому адреса електронної пошти батька - ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно з п. 5 Договору той з батьків, з ким перебувають діти, зобов`язаний інформувати другого з батьків, на його вимогу, про місцезнаходження дітей, час, коли діти повертаються додому, а також забезпечувати можливість його спілкування з дітьми по телефону (міський та міжміський зв`язок, мобільний зв2язок), Інтернету (Skype, соціальні мережі та ін.).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими.

Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Частина 1 ст. 141 Сімейного Кодексу України передбачає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно частин 1-4 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

За умовами ч. 1 ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно умов ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору, укладеного між позивачем та відповідачем про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей, ОСОБА_3 зокрема вказував про те, відповідач порушила умови договору, у квітні 2022 року без повідомлення його, як батька дітей, змінила місце їх проживання, виїхавши за територію України, а, відтак, він позбавлений можливості бачитися з дітьми, обмежуючись спілкуванням по телефону.

Разом з тим, зазначені доводи не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги з наступних підстав.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на всій території України введено воєнний стан.

З огляду на введення воєнного стану в Україні, вирішуючи спори, що стосуються прав та інтересів дитини, першочерговим завданням держави є забезпечення її безпеки і права на життя.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 760/31518/21.

Відповідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Торгово - промислова палата України підтвердила, що військова агресія Росії проти України стала підставою для введення воєнного стану в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, і ця обставина є надзвичайною, незворотною та об`єктивною для суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, виконання яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання форс - мажорних обставин (обставин непереборної сили).

Відтак, тимчасове перевезення відповідачем дітей за кордон, за умови введеного на території України воєнного стану, проведення бойових дій безпосередньо біля місця їх проживання, відповідає якнайкращим інтересам дітей та забезпечує їх безпеку та право на життя та не може бути визнано судом як порушення умов договору, укладеного між сторонами.

Звертаючись з вимогою про розірвання оспорюваного договору, позивач не навів будь-яких доводів в частині наявності обставин, які свідчать про невиконання відповідачем договору в частині визначення розміру аліментів, які мають сплачуватися позивачем на утримання його дітей.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З відповідними вимогами щодо зменшення чи збільшення розміру аліментів, визначених договором, позивач не звертався.

Отже, жодних підстав до розірвання договору про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей від 03 вересня 2021 року немає.

Звертаючись до суду з позовом про розірвання договору з підстав істотного порушення його умов відповідачем, а саме вивезення дітей за кордон без відома батька та не зазначення відповідачем їх місця знаходження, позивач не звернув уваги, що такий спосіб захисту не є ефективним та не призведе до відновлення його порушеного права, навіть у разі доведення наявності такого порушення, зокрема щодо можливості знати місцезнаходження його дітей.

Ефективність позовної вимоги про визнання відсутності права чи про визнання права припиненим має оцінюватися, виходячи з обставин справи залежно від того, чи призведе задоволення такої вимоги до дійсного захисту інтересу позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Відповідні висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №522/1528/15-ц.

Матеріали справи не містять доказів, що між сторонами існує спір щодо незаконного тимчасового переміщення дітей з постійного місця проживання та повернення їх за попереднім місцем проживання.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи можливість спілкування та участь позивача у вихованні дітей за допомогою відеозв`язку забезпечуються відповідачем, що не позбавляє останнього права бути обізнаним щодо їх місця перебування.

На момент розгляду справи судом апеляційної інстанції діти перебувають в США, про що відомо позивачу, який не заперечував зазначеного факту.

Враховуючи зазначене, позовні вимоги про розірвання договору, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які є батьками малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , про сплату аліментів, участь у вихованні та утриманні дітей від 03 вересня 2021 року задоволенню не підлягають.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про наявність підстав до задоволення позову, висновки суду не відповідають обставинам справи та не ґрунтуються на наявних у справі доказах що у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України є підставою до скасування рішення з прийняттям постанови по суті вимог позивача.

При подачі апеляційної скарги відповідач сплатила судовий збір у розмірі 1 488 грн. 60 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до задоволення апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню з позивача на її користь.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 22 червня 2023 року скасувати та прийняти постанову.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання договору, укладеного між батьками про сплату аліментів, участі у вихованні та утриманні дітей відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1 488 (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім) гривень 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 18 грудня 2023 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.