ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 грудня 2023 року

м. Харків

справа № 644/2062/23

провадження № 22-ц/818/2424/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Пилипчук Н.П.

суддів:Тичкової О.Ю., Мальованого Ю.М.

розглянувши у порядкуст. 369 ЦПК Українив м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ДП «Завод імені В.О. Малишева» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2023 року у справі за позовом ДП «Завод імені В.О. Малишева» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ДП «Завод імені В.О. Малишева» звернулося до суду з вказаним позовом та просило стягнути з відповідачів заборгованість за договором № 893/99-1/21 від 29.10.1999 у розмірі 6000грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги посилалося на те, що 29.10.1999 між ДП «Завод імені В.О. Малишева» та ОСОБА_4 укладено договір, згідно якого підприємство надало ОСОБА_4 в розпорядження грошові кошти в сумі 23600грн., які вона зобов`язалась повертати підприємству щомісяця рівними платежами згідно розрахунку погашення позики заводу. Згідно договору поруки № 2-1124 від 01.11.1999, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М., ОСОБА_5 поручився перед підприємством за виконання ОСОБА_4 зобов`язання.

Своїх зобов`язань за договором ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не виконали, в зв`язку з чим станом 30.01.2023 за ними виникла заборгованість за договором позики в загальному розмірі 6000 грн.

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

Листом № 93/01-16 від 15.12.2022 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Молодчий І.О. повідомив, що спадкова справа № 15/2014 закрита та спадщина померлої видана її спадкоємцю, який помер у 2020 році.

З матеріалів спадкової справи № 3/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 вбачається, що спадкоємцями його майна є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Зазначає, що оскільки боржники за договором позики померли, у відповідності до ст.ст. 1281, 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2023 року у задоволенні позову ДП «Завод імені В.О. Малишева» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що станом на жовтень 2019 року ОСОБА_4 повинна була остаточно повернути отриману позику у сумі 6000 грн. Вказує, що 07.11.2022 року на адресу ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було направлено претензію, але повернулась на адресу підприємства, у зв`язку із неотриманням останніми. Зазначає, що 13.12.2022 року достовірно стало відомо про смерть позичальника, але судом не надана цьому факту належної оцінки. Також вказує, що про смерть ОСОБА_6 єдиного спадкоємця ОСОБА_4 їм стало відомо 20.01.2023 року. Про наявність та коло спадкоємців ОСОБА_6 позивачу стало відомо лише із матеріалів спадкової справи, витребуваної ухвалою суду від 20.02.2023 року. Наголошує, що наявними у справі доказами підтверджено, що позивачу стало відомо про прийняття спадщини померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з 13.12.2022 по 20.01.2023 року, отже позивач пред`явив позов до суду в межах шестимісячного строку, встановленого ч. 3 ст. 1281 ЦК України. Посилається на ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби» COVID-19 та зазначає, що у спірних правовідносинах строк позовної давності продовжився на строк дії карантину.

Відповідач ОСОБА_1 надала до суду заперечення на апеляційну скаргу та зазначила, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим у задоволенні апеляційної скарги просить відмовити.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності при зверненні до суду з позовом, предметом якого є вирішення питання щодо стягнення боргу кредитором спадкодавця і застосування позовної давності є підставою для відмови у позові.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.10.1999 між ДП «Завод імені В.О. Малишева» та ОСОБА_4 укладено договір № 893/99-1/21, у відповідності до умов якого підприємство надало ОСОБА_4 в розпорядження грошові кошти в сумі 23600грн., які вона зобов`язалась повертати щомісяця рівними платежами згідно розрахунку погашення позики заводу.

В забезпечення виконання зобов`язання між ДП «Завод імені В.О. Малишева» та ОСОБА_6 укладено договір поруки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Літвіновою Я.М. за № 2-1124 від 01.11.1999.

Позивач вказує, що з боку ОСОБА_4 та її поручителя ОСОБА_6 зобов`язання за договором позики не виконані, у зв`язку з чим наявна заборгованість у розмірі 6000 грн. за період частково вересень 2014 року у розмірі 27 грн. 40 коп., та з жовтня 2014 року по жовтень 2019 року у сумі 5972грн. 60 коп., що підтверджується довідкою підприємства від 30.01.2023 № 002-16/017/364.

З метою досудового врегулювання спору підприємством на адресу боржника ОСОБА_4 07.11.2022 направлено претензію № 002-16/013/3009, на адресу поручителя ОСОБА_6 претензію № 002-16/013/3010. Вищевказані претензії повернуті на адресу позивача у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з чим з метою забезпечення дотримання прав кредитора 16.11.2022 на адресу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку ст. 1281 ЦК України направлено претензію № 002-16/013/3148.

Листом від 15.12.2022 № 93/01-16 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Молодчий І.О. повідомив, що спадкова справа № 15/2014 закрита, спадщина ОСОБА_4 видана в повному обсязі її спадкоємцю, який помер у 2020 році.

Матеріалами справи підтверджено, що 29.10.1999 між ДП «Завод імені В.О. Малишева» та ОСОБА_4 укладено договір № 893/99-1/21, у відповідності до умов якого підприємство надало ОСОБА_4 в розпорядження грошові кошти в сумі 23600грн., які вона зобов`язалась повертати щомісяця рівними платежами згідно розрахунку погашення позики заводу, проте свої грошові зобов`язання щодо їх повернення не виконала.

Проте, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 померла.

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії № НОМЕР_1 , від 03 січня 2020 року.

З матеріалів спадкової справи № 3/2020 щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 вбачається, що спадкоємцями його майна є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно заповіту від 20 грудня 2019 року ОСОБА_6 заповів ОСОБА_2 належну йому квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 заповів належні йому готівкові кошти у валюті, а саме 40 000 доларів США.

З матеріалів спадкової справи вбачається, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується заявою № 4 від 13 лютого 2020 року.

ОСОБА_2 також прийняла спадщину після ОСОБА_6 , що підтверджується заявою № 10 від 16 березня 2020 року.

Доказів того, що ОСОБА_3 прийняла спадщину після померлого ОСОБА_6 матерілали спадкової справи не містять.

Крім того, матеріали справи містять дані про те, що в судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_3 зазначала, що спадщину після померлого ОСОБА_6 вона не приймала ні за законом, ні за заповітом.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав i обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять yсі права i обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав i обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

За положеннями ст. 1281 ЦК України (в редакції чинній до 03.07.2018 року) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку, що строки пред`явлення кредиторами спадкодавця вимог до спадкоємців є обмежувальними (преклюзивними), тобто їх пропущення припиняє права кредиторів, а тому ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються.

Отже, щодо платежів, строк виконаня за якими настав до 03.07.2018 року позивач позбавлений права вимоги з огляду на ч.ч. 3,4 ст. 1281 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що договором № 893/99-1/21 від 29 довтня 1999 року передбачено повернення боргу щомісячними платежами.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Частиною 4 ст. 1281 ЦК України передбачено, що кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд в постанові по справі №759/12484/15 від 11.03.2019 року, де суд касаційної інстанції підкреслив, що відповідно до частини другої статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. І оскільки банк пропустив цей строк, то боргові зобов`язання спадкоємця перед банком припиняються.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі N 522/407/15-ц висловив правову позицію, встановивши, що поняття "строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців" не тотожне поняттю "позовна давність". Так, ч. 4 ст. 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, установлені ч. ч. 2 і 3 цієї статті. Тоді як згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови у позові.

Визначені ст. 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати в суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови в позові за умови, якщо про застосування позовної давності в суді заявила одна зі сторін.

Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

У подальшому, рядом постанов Кабінету Міністрів України карантин на території України продовжувався, у тому числі він діяв як на час закінчення строку у межах якого позивач міг звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу до позичальника ( 01 листопада 2022 року), так і на час звернення до суду з цим позовом (17 квітня 2023 року).

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) від 30 березня 2020 року № 540-IX доповнено пункт 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Отже, вказаною нормою права встановлено, що строки, визначені статтею 257ЦК України на час дії карантину продовжуються автоматично.

За таких обставин, висновки суду щодо пропуску строку позовної давності щодо зобов`язань в цілому не відповідає вимогам закону та спростовуються матеріалами справи.

Стосовно вимог позивача про стягнення заборгованості за договором позики з липня 2018 року, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частини 1статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором.

Положеннями статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ч.2 ст.1281 ЦК України, в редакції що діє після 03.07.2018 року, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Частиною 3 вищевказаної статті встановлено, що якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.

З метою досудового врегулювання спору підприємством на адресу боржника ОСОБА_4 07.11.2022 направлено претензію № 002-16/013/3009, на адресу поручителя ОСОБА_6 претензію № 002-16/013/3010. Вищевказані претензії повернуті на адресу позивача у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

16.11.2022 позивач на адресу Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку ст. 1281 ЦК України позивачем направлено претензію № 002-16/013/3148.

Верховний суд у постанові від 11 липня 2018 по справ №495/1933/15-ц заначив, що стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів, а тому пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.

Листом від 15.12.2022 № 93/01-16 приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Молодчий І.О. повідомив, що спадкова справа № 15/2014 закрита, спадщина ОСОБА_4 видана в повному обсязі її спадкоємцю, який помер у 2020 році.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , про смерть ОСОБА_6 позивач дізнався 15.12.2022 року з листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Молодчого І.О., з позовом до суду позивач звернувся у квітні 2023 року, тобто у шестимісячний строк.

За таких обставин, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають за зобов`язанями ОСОБА_4 , як спадкоємиці ОСОБА_6 , який в свою чергу, отримав спадщину від ОСОБА_4 , в межах вартості майна оториманого ОСОБА_6 у спадщину від ОСОБА_4 .

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 отримав у спадщину від ОСОБА_4 житловий будинок та однокімнатна квартира, вартість яктх, вочевидь, є достатньою для оплати боргових зобов`язань, які не є простроченими.

Отже, оскільки позивач дізнався про смерть ОСОБА_4 та ОСОБА_6 лише 15.12.2022 року, доказів того, що про смерть цих осіб, раніше повідомляли спадкоємці - матеріали справи не містять.

За таких обставин з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягає стягненню заборгованість за договором позики, що не була простроченою, з липня 2018 року у розмірі 1565,75 грн., тобто по 782, 87 грн. з кожної.

Отже, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ДП «Завод імені В.О. Малишева» - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 13 вересня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ДП «Завод імені В.О. Малишева» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Державного підприємства «Завод імені В.О. Малишева» заборгованість за договором від 29.10.1999 року у розмірі 1565,75 грн. по 782, 87 грн. з кожної.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК Українипідстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Повний текст судового рішення виготовлено 27 грудня 2023 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді Ю.М. Мальований

О.Ю. Тичкова