КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/8272/21 Головуючий у І інстанції - Василишин В.О.
апеляційне провадження №22-ц/824/7151/2023 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Яворського М.А.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі судового рішення на утримання малолітніх дітей, -

установив:

У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі судового рішення на утримання малолітніх дітей.

В обґрунтування вимог зазначив, що 29 жовтня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Броварського міського управління юстиції у Київській області зареєстровано шлюб між сторонами у справі.

Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня

2021 року у справі №361/4396/21 (провадження № 2-н/361/622/21) стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 20 травня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також вирішено питання про стягнення судового збору.

З часу постановлення судового наказу у позивача як платника аліментів змінилися обставини, у силу яких він не може сплачувати аліменти у визначеному судовим рішенням розмірі.

Позивач працює підсобним робітником у ТОВ «Крейтед ЛТД» та отримує заробітну плату у розмірі - 3000 грн.

Стягнення аліментів у розмірі 1/3 частки від заробітку ставить його у скрутне матеріальне становище.

Стан здоров`я ОСОБА_1 також погіршився у зв`язку з отриманням компресійно-вибухового перелому тіла.

Через наявність такої травми позивач потребує додаткових витрат на лікування.

На утриманні позивача перебуває непрацездатна бабуся ОСОБА_6 , яка є пенсіонером та потребує стороннього догляду.

З підстав зменшення розміру аліментів позивач звернувся до суду.

Просив суд, зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2021 року у справі №361/4392/21 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі з 1/3 частки до частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили та до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року, у задоволенні вказаного вище позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції поклав в основу судового рішення неналежність та недопустимість доказів, таких як пояснення свідків, при цьому свідки засвідчили, що він є сиротою з дитинства, його виховувала бабуся ОСОБА_6 , яка на даний час перебуває на його утриманні, яка є тяжко хворою, прикутою до ліжка.

Окрім цього, свідки також вказали, що він отримав тяжку травму хребта, що унеможливлює виконання будь-яких фізичних навантажень, а також робіт пов`язаних з фізичними навантаженнями.

Також, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що станом на лютий 2023 року він не надав до суду доказів щодо оформлення інвалідності, оскільки він збирає довідки, виписки та інші документи і готується до проходження медико-соціальної експертної комісії з метою встановлення групи інвалідності, в зв`язку з отриманою у 2020 році травмою та встановленим діагнозом: компресійно-вибухового перелому тіла LI, ломбалгія, стійке порушення статико-динамічної функції хребта.

Вказує, що неможливо погодитися з позицією судді першої інстанції щодо не підтвердження позивачем зміни майнового стану та існування підстав передбачених законом для зменшення розміру аліментів, оскільки сукупний дохід за червень, липень, серпень 2021 року позивача склав 9000 грн., а станом на 2021 рік розмір мінімальної заробітної плати в Україні складала 6000 грн., що значно менше від розміру мінімальної заробітної плати.

Просив суд, апеляційну скаргу задовольнити, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги та зменшити розмір аліментів з частки до частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29 жовтня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Броварського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №526, зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Від спільного подружнього життя у них народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня

2021 року у справі №361/4396/21 (провадження № 2-н/361/622/21) стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на двох дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частки його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 20 травня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, а також вирішено питання про стягнення судового збору.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що фінансовий стан позивача з часу ухвалення судового рішення про стягнення з нього аліментів у розмірі 1/3 частки до моменту звернення до суду з даним позовом не змінився.

Травма хребта, отримана позивачем у лютому 2020 року, тобто понад рік до стягнення з нього аліментів.

Рекомендації лікарів щодо проходження МСЕК та оформлення групи інвалідності позивачем не реалізовані.

Крім того, стягнення аліментів здійснювалося у порядку наказного провадження, з позивача стягнуто безспірний мінімальний гарантований державою розмір аліментів на утримання двох дітей.

Зменшення мінімального розміру аліментів гарантованого для двох дітей призведе до неотримання дітьми необхідних коштів для їх нормального розвитку.

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності зі ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї разом з батьком або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частиною першою ст. 182 СК України, передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За приписами ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону.

Пленум Верховного Суду України в п. 17 своєї Постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснив судам, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України.

При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 № 789-X11) дитина, з огляду на її фізичну і розумову незрілість потребує спеціального захисту та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

По змісту ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану.

Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Позивач зазначив, що за своїм матеріальним становищем він позбавлений можливості сплачувати аліменти у розмірі, який передбачено законом, проте ним не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження таких тверджень.

Позивач зазначив, що він отримав травму у вигляді компресійно-вибухового перелому тіла.

Відповідно до виписки з історії хвороби стаціонарного хворого медичної картки 565491 ДП «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» у період з 26 лютого 2020 року по 20 березня 2020 року позивач проходив лікування, повний діагноз: компресійно-вибухового перелом тіла L1, люмбалгія, стійке порушення статико-динамічної функції хребта.

Вищевказану травму позивачем отримано до стягнення з нього аліментів на підставі судового наказу Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2021 року.

Разом з тим, позивачу рекомендовано оформлення інвалідності, однак станом на момент подачі позовної заяви та розгляду справи в суді першої інстанції, а також на момент подачі апеляційної скарги позивач не надав суду доказів щодо оформлення інвалідності.

Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, і не бере до уваги твердження позивача про перебування на його утриманні баби, ОСОБА_6 , оскільки, остання є пенсіонером за віком, отримує пенсію, стягнення на підставі виконавчого листа на її утримання з позивача не здійснюється.

Крім того, факт зміни майнового стану позивача жодним доказом не підтверджений.

Позивач не довів, що його фінансовий стан змінився на стільки, що існують передбачені законом підстави для зменшення розміру аліментів, а також що таке зменшення буде відповідати найкращим інтересам неповнолітніх дітей.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги покази свідків, так як з огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, вказані докази не є належними та допустимими.

Разом з тим, колегія суддів також виходить з того, що відповідно до положень статті 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Обов`язок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою як моральний, так і правовий обов`язок батьків.

Сам факт народження дитини покладає на батьків обов`язки, зокрема, щодо її утримання.

Відмови про недостатність коштів у платника аліментів не заслуговують на увагу.

У батьків немає і не може бути більшої цінності за дитину, а тому її утримання має домінувати над усіма іншими витратами.

Різноманітні аргументи щодо браку коштів у платника аліментів мають сприйматися критично.

Принцип врахування лише трудових доходів платника аліментів, не відповідає сучасним реаліям соціально-економічного розвитку суспільства.

На даний час у платника аліментів основне джерело доходу не обов`язково пов`язане з працею і при стягненні аліментів слід виходити не лише з врахування його трудових доходів.

Можливість другого з батьків утримувати дитину повинна тлумачитися розширено і не обмежуватися лише наявністю в нього офіційного доходу.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, а також узгоджуються з нормами матеріального та процесуального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального та процесуального права застосовано вірно.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

М.А. Яворський