Ухвала

Іменем України

30 червня 2023 року

м. Київ

справа № 289/2501/22

провадження № 61-7140ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова Є. В., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2023 року у складі судді: Кириленко О. О., та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М., у справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Осички», Радомишльської міської ради Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення додаткового строку для оформлення права на земельну частку (пай),

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Осички», Радомишльської міської ради Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області, у якому просила: поновити їй строк позовної давності звернення до суду за захистом своїх прав; визначити додатковий строк для оформлення права на земельну частку (пай) та земельної ділянки; відновити та включити позивача до списку осіб, що мають право на земельну ділянку (пай), як колишнього члена ПКСП ім. Несененка; визнати за нею право на земельну частку (пай) у землі, орієнтовним розміром 3,73 умовних кадастрових гектара за рахунок земель запасу в межах території Осичківської сільської ради Радомишльського району Житомирської області, яка перебуває у власності Радомишльської міської ради Житомирської області; зобов`язати міську раду надати дозвіл позивачу на розробку технічної документації із землеустрою (проект землеустрою) щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на території Осичківського старостинського округу Радомишльської міської ради Житомирської області.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 грудня 2022 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору при подачі позовної заяви. Позовну заяву залишено без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків. Роз`яснено, що у разі невиконання ухвали позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що в порушення частини четвертої статті 177 ЦПК України до позовної заяви не додано документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону. При визначенні розміру судового збору, суд виходив з того, що судовий збір при зверненні до суду із позовом підлягав сплаті на загальну суму 3 969,60 грн (за вимоги немайнового характеру у розмірі 2 977,20 грн (по 992,40 грн за кожну з 2 вимог немайнового характеру) та за вимогу майнового характеру про визнання за позивачем права власності у розмірі 992,40 грн).

При відмові у задоволенні заяви про звільнення від сплати судового збору вважав, що разом з позовною заявою позивачем подано до суду заяву про звільнення її від сплати судового збору, яку мотивовано тим, що розмір судового збору за подачу позовної заяви перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача за попередній календарний рік. За змістом статті 136 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням практики ЄСПЛ, основною підставою для звільнення особи від сплати судового збору є скрутний майновий стан, який особа повинна довести належними доказами. Подаючи до суду заяву про звільнення від сплати судового збору, позивач на підтвердження свого тяжкого матеріального стану надала лише відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, довідку про доходи з пенсійного фонду та лист Радомишльської районної філії Житомирського обласного центру зайнятості. Однак, вказані документи не можуть бути належним доказом на підтвердження розміру річного доходу позивача - фізичної особи за весь попередній календарний рік. Такі відомості не є достатніми доказом на підтвердження тяжкого майнового стану позивача, яким підтверджується факт неможливості сплати останньою судового збору, оскільки не містять інформації про майновий стан позивача, а остання може мати інші джерела для існування та забезпечення своїх потреб, зокрема для сплати судового збору.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 січня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено. Продовжено ОСОБА_1 строк для усунення зазначених в ухвалі Радомишльського районного суду Житомирської області від 29 грудня 2022 року недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено, що у разі невиконання ухвали позовна заява вважатиметься неподаною та буде повернута позивачеві.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у січні 2023 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява про звільнення позивача від сплати судового збору, мотивована тим, що вона є непрацюючою особою передпенсійного віку, пенсію та субсидію не отримує. На підтвердження вказаних обставин позивач додала до клопотання індивідуальні відомості про застраховану особу з Пенсійного фонду України - форма ОК-5 за 2000-2001 роки, за 2008 рік, довідку про відсутність індивідуальних відомостей про особу від 05 січня 2023 року, відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків з 1 кварталу 2021 року по вересень 2022 року, з яких вбачається, що інформація про доходи ОСОБА_1 відсутня, однак у вересні 2022 року остання отримала спадщину чи дарунок від члена сім`ї 1 та 2 ступенів споріднення. Окрім того, позивачем надано довідку видану Радомишльським відділом № 6 УСЗН Житомирської РДА Житомирської області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 на обліку у відділі не перебуває, ніяких видів допомог, пільг та субсидій не отримує, а також довідки про те, що її сім`я складається з чоловіка ОСОБА_2 , дочки ОСОБА_3 . До того ж, позивачем надано довідки про те, що в Радомишльському ТВБВ №10005/01 філії - Житомирського обласного управління АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 відкритих рахунків не має, станом на 05 січня 2023 року не має заборгованості перед АТ КБ «Приватбанк». Разом з тим, з поданого до суду позивачем клопотання вбачається, що позивач у вересні 2022 року отримала спадщину чи дарунок від члена сім`ї 1 та 2 ступенів споріднення, однак позивачем не надано доказів про вартість отриманого в спадок чи дарунок майна, та, що сума судового збору перевищує 5 % від вартості цього майна, яке суд розцінює як відповідний дохід за попередній рік. Таким чином, суд зробив висновок, що аналіз клопотання про звільнення від сплати судового збору свідчить, що вказані обставини не можуть вважатись достатньою підставою для його задоволення.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2023 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про звільнення її від сплати судового збору. Позовну заяву ОСОБА_1 визнано неподаною та повернуто позивачу. Зазначено, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачем не виконано в повній мірі вимоги суду у строк встановлений судом, а саме не сплачено судовий збір у вищевказаному розмірі, а повторно подану заяву про звільнення від сплати судового збору судом залишено без задоволення, тому на підставі статті 185 ЦПК України позов ОСОБА_1 слід вважати неподаним та повернути.

Суд виходив з того, що після продовження ОСОБА_1 строку для усунення недоліків ухвалою від 17 січня 2023 року, позивачем подано клопотання про звільнення від сплати судового збору разом з письмовими доказами на підтвердження підстав звільнення від сплати судового збору. Подаючи до суду заяву про звільнення від сплати судового збору, позивач на підтвердження свого тяжкого матеріального стану надала лише відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, довідку про доходи з пенсійного фонду, Індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України в Житомирській області та довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Однак, суд зробив висновок про те, що надані позивачем документи не є достатніми доказами на підтвердження тяжкого майнового стану позивача, якими б беззаперечно доводився факт неможливості сплати останнім судового збору, оскільки не містять повної інформації про майновий стан позивача, а остання може мати інші джерела для існування та забезпечення своїх потреб і для сплати судового збору. Зокрема, позивачем не надано суду доказів того, що остання не має жодного рухомого чи не рухомого майна, коштів на рахунках в банках або в інших фінансових установах, або ж навпаки отримує соціальну допомогу, бо не має жодного доходу, у зв`язку із чим не має засобів для існування. І навпаки згідно довідки Управління соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації від 05 січня 2023 року № 13/06 позивач на обліку вказаного управління не перебуває, ніяких видів допомог, пільг та субсидій не отримує, що підтверджує відсутність у позивача статусу малозабезпеченої особи, а також, що остання потребує матеріальної допомоги від держави. Водночас, позивачем на виконання ухвал суду так і не надано довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, відкритих на ім`я позивача, а у разі наявності таких рахунків про залишок коштів на них, а довідки АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «Приватбанк» надані позивачем також не можуть в повній мірі підтверджувати відсутність у позивача рахунків у інших банках та відсутність коштів на цих рахунках. Отже, на підставі вищевикладеного, суд зробив висновок, що вищевикладені обставини свідчать про те, що відсутні підстави для звільнення позивача від сплати судового збору за подання до суду позовної заяви.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2023 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про повернення позовної заяви ОСОБА_1 , оскільки останньою не сплачено судовий збір, а повторну подану заяву про звільнення від сплати судового збору судом залишено без задоволення.

Апеляційний суд вказав, що законодавцем встановлено чіткий і вичерпний перелік умов, а також суб`єктивних та предметних критеріїв, за яких, з огляду на майновий стан сторони, суд може звільнити від сплати судового збору. У кожному конкретному випадку суд встановлює можливість особи сплатити судовий збір на підставі наданих нею доказів щодо її майнового стану за своїм внутрішнім переконанням. Підставою для звільнення від сплати судового збору може бути, наприклад, видана в установленому законом порядку довідка про доходи, про заробітну плату, пенсію, стипендію, про склад сім`ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім`ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо. Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового стану (рішення ЄСПЛ «Kniat v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункт 44; рішення ЄСПЛ «Jedamski and Jedamska v. Poland» від 26 липня 2005 року, пункти 63-64). Наведення доводів, обґрунтування пов`язаних з цим обставин, які свідчать про неможливість або утруднення у здійсненні оплати судового збору, а також подання доказів на підтвердження того, що майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті судового збору у встановлених законодавством порядку, розмірі і у строки, покладається на особу, яка подає скаргу. За змістом статті 136 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір», з урахуванням наведеної практики ЄСПЛ, основною підставою для звільнення особи від сплати судового збору (крім осіб, які звільненні від такої сплати в силу вимог статті 5 Закону України «Про судовий збір») є скрутний майновий стан, який особа повинна довести належними доказами. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 10 лютого 2021 року, постановленій у справі №369/15742/18 (провадження №61-1640ск21).

Водночас, подаючи до суду заяву про звільнення від сплати судового збору, позивач на підтвердження свого тяжкого матеріального стану надала лише відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, довідку про доходи з пенсійного фонду, Індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України в Житомирській області та довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Суд першої інстанції правильно вважав, що надані позивачем документи не є достатніми доказами на підтвердження тяжкого майнового стану позивача, якими б беззаперечно доводився факт неможливості сплати судового збору, оскільки не містять повної інформації про майновий стан позивача, а остання може мати інші джерела для існування та забезпечення своїх потреб і для сплати судового збору. Зокрема, позивачем не надано суду доказів того, що остання не має жодного рухомого чи не рухомого майна, коштів на рахунках в банках або в інших фінансових установах, або ж навпаки отримує соціальну допомогу, бо не має жодного доходу, у зв`язку із чим не має засобів для існування, не надано довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, відкритих на ім`я позивача, а у разі наявності таких рахунків про залишок коштів на них.

ОСОБА_1 08 травня 2023 року засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції і направити справу для продовження розгляду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та встановлено строк для усунення недоліків. Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2023 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору відмовлено, продовжено ОСОБА_1 строк на усунення недоліків касаційної скарги, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 18 травня 2023 року ці недоліки було усунуто.

Касаційна скарга мотивована тим, що Верховний Суд роз`яснив, що подаючи клопотання про звільнення від сплати судового збору, особа вправі очікувати задоволення судом такого клопотання, що очевидно надає їй підстави не сплачувати судовий збір. Помилково відмовляючи у задоволенні заяви про звільнення позивача від сплати судового збору при поданні позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на підтвердження свого тяжкого матеріального стану надала лише відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків, довідку про доходи з пенсійного фонду, Індивідуальні відомості про застраховану особу Пенсійного фонду України в Житомирській області та довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Із зазначеним погодитись не можна, так як відповідно до заяви про звільнення позивача від сплати судового збору від 31 січня 2023 року, окрім зазначених документів, позивачем також було надано копії інших документів, які підтверджували майновий стан, зокрема: відомостей з ДРФС-ПП від 05 січня 2023 року; довідки про оціночну вартість об`єкта нерухомості від 31 січня 2023 року; свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2022 року; витягу з ДРРПнНМпРПВ від 16 вересня 2022 року; витягу з державного земельного кадастру про земельну ділянку від 30 листопада 2021 року; індивідуальних відомомостей з ПФУ (ОК-5) від 05 січня 2023 року; довідки про відсутність індивідуальних відомостей з ПФУ (ОК-7) від 05 січня 2023 року; довідки управління соціального захисту населення Житомирської РДА про не перебування на обліку та не отримання ніяких допомог і субсидій від 05 січня 2023 року; довідки про склад сім`ї; довідку з АТ КБ «Приватбанк». Не надавши указаним документам правового аналізу, суд помилково обмежився висновком про те, що надані позивачем документи не є достатніми доказами на підтвердження тяжкого майнового стану позивача і позивачем не надано суду доказів того, що остання не має жодного рухомого чи не рухомого майна, коштів на рахунках в банках або в інших фінансових установах, або ж навпаки отримує соціальну допомогу, бо не має жодного доходу, у зв`язку із чим не має засобів для існування. Окрім цього, ОСОБА_1 зазначає, що не можна погодитись із помилковим висновком суду першої інстанції про те, що: згідно довідки Управління соціального захисту населення Житомирської районної державної адміністрації від 05 січня 2023 року № 13/06 позивач на обліку вказаного управління не перебуває, ніяких видів допомог, пільг та субсидій не отримує, що підтверджує відсутність у позивача статусу малозабезпеченої особи, а також, що остання потребує матеріальної допомоги від держави; позивачем на виконання ухвал суду так і не надано довідки податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків, відкритих на ім`я позивача, а у разі наявності таких рахунків про залишок коштів на них; довідки АТ «Ощадбанк» та АТ КБ «Приватбанк» надані позивачем також не можуть в повній мірі підтверджувати відсутність у позивача рахунків у інших банках та відсутність коштів на цих рахунках. Особа, яка подає касаційну скаргу, також звертає увагу на висновки, зроблені у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2020 року у справі № 177/1163/16-ц та зазначає, що порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права призвело до невірного вирішення справи.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.

Тлумачення частини другої статті 121, статті 185 ЦПК України свідчить, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватись із легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 06 грудня 2007 року).

Тлумачення статті 136 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про судовий збір» свідчить, що підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати, є врахування судом майнового стану сторони.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року справа № 697/2951/19 (провадження № 61-16827св21) зазначено, що:

«з аналізу статті 8 Закону України «Про судовий збір» чітко вбачається, що законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору осіб, які не зазначені в статті 5, або у справах із предметом спору, не охопленим статтею 5, є правом, а не обов`язком суду навіть за наявності однієї з умов для такого звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 0940/2276/18 (провадження № 11-336апп20).

Разом із тим, Верховний Суд зауважує, що єдиною підставою для відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати фізичної особи є врахування судом її майнового стану. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 12 ЦПК України повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Визначення судом майнового стану сторони є оціночним і залежить від доказів, якими обґрунтовується рівень її майнового стану. Вичерпного і чіткого переліку документів про майновий стан особи закон не містить, тому суд встановлює можливість сплатити судовий збір на підставі поданих доказів за своїм внутрішнім переконанням. Підстави для відмови суду у подібних клопотаннях мають бути достатньо аргументовані. Оцінюючи фінансовий стан особи, яка звертається до суду з вимогою про звільнення її від сплати судового збору, зменшення його розміру, надання відстрочки чи розстрочки в його сплаті, національні суди повинні встановлювати наявність у такої особи реального доходу (розмір заробітної плати, стипендії, пенсії, прибутку тощо), рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища. Отже, скрутний майновий стан, на підтвердження якого заявником надані відповідні документи, може бути підставою для задоволення судом клопотання про звільнення його від сплати судового збору, зменшення розміру судового збору, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору».

Встановивши, що надані ОСОБА_1 документи не є достатніми доказами на підтвердження її майнового стану, який унеможливлював сплату судового збору, суд першої інстанції, обґрунтовано відмовив задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви. Таким чином, оскільки у встановлений судом строк позивач не усунув недоліки позовної заяви, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок про повернення позовної заяви.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Аналіз змісту касаційної скарги та оскарженої судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 06 лютого 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 12 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Осички», Радомишльської міської ради Житомирської області, Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області, Житомирської районної державної адміністрації Житомирської області про визначення додаткового строку для оформлення права на земельну частку (пай).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков