справа № 361/1506/22 головуючий у суді І інстанції Петришин Н.М.
провадження № 22-ц/824/9688/2023 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лапчевської О.Ф., Мостової Г.І.,

з участю секретаря Щавлінського С.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником - адвокатом Романюком Іваном Миколайовичем, на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Федяніної Юлії Віталіївни, стягувач: ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2023 року до Броварського міськрайонного суду Київської області від представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Романюка Івана Миколайовича, надійшла заява про вирішення питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу шляхом ухвалення додаткового рішення у справі, яким стягнути за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000, 00 гривень.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2023 року заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Романюка Івана Миколайовича про ухвалення додаткового рішення - задоволено частково. Компенсовано за рахунок бюджетних асигнувань Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду в частині відмови в задоволенні заяви про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неправильне встановлення обставин справи, які мають значення, просив скасувати ухвалу і ухвалити нове судове рішення у цій частині, яким заяву про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовує апеляційну скаргу тим, що зменшення розміру витрат на правничу допомогу можливе виключно за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам за відповідним клопотанням іншої сторони. У іншому випадку, таке необґрунтоване зменшення є втручанням у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом, що суперечить принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Апелянт зазначає, що не дотримання норм процесуального права під час розгляду та прийняття рішення у даній справі полягали у тому, що суд першої інстанції за власною ініціативою зменшив розмір заявлених до відшкодування витрат на правничу допомогу, що суперечить підходам Верховного Суду, викладеним у постановах від 15 листопада 2020 року (справа №640/10548/19), від 7 травня 2020 року (справа №820/4281/17).

Крім того, вважає, що судом першої інстанції не враховано, що заявлена до відшкодування сума витрат на правову допомогу є обґрунтованою згідно долученого до матеріалів справи акту прийняття наданих послуг, який містить деталізований розрахунок витраченого адвокатом часу. Наголошує, що зміст поданої скарги на дії державного виконавця, яка судом визнана обґрунтованою, переконливо свідчить, що за короткий проміжок часу адвокатом підготовлено розгорнуту правову позицію по суті спору з наведенням деталізованої рецензії розрахунку.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Однак відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні представник апелянта-боржника підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити на наведених у ній доводах.

Представник стягувача просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Державний виконавець Федяніна Ю.В. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що у провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Федяніної Юлії Віталіївни, стягувач: ОСОБА_2 .

Ухвалою Броварського міськрайонного суду від 13 квітня 2023 року скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області, заінтересована особа: ОСОБА_2 - задоволено частково. Визнано дії державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Федяніної Юлії Віталіївни щодо здійснення 13 березня 2023 року розрахунку заборгованості з аліментів у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 - неправомірними. Зобов`язано державного виконавця Броварського відділу державної виконавчої служби у Броварському районі Київської області Федяніну Ю.В. здійснити розрахунок розміру заборгованості з аліментів за період з квітня по грудень 2022 року у виконавчому провадженні ВП НОМЕР_1 виходячи із усіх видів заробітку (доходу) боржника ОСОБА_1 , проте без урахування розміру додаткової винагороди, яка передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 за період з квітня 2022 року по 11 листопада 2022 року. У задоволенні іншої частини скарги - відмовлено.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу до заяви доданий Договір №194 про надання правничої допомоги від 17 березня 2023 року, який укладений між Адвокатським об`єднанням «ЛМК» в особі Старшого партнера Романюка Івана Миколайовича та ОСОБА_1 , згідно якого адвокат взяв на себе зобов`язання надавати необхідну правничу допомогу ОСОБА_1 (Клієнту).

Відповідно до акту щодо наданих послуг до договору про надання правничої допомоги №194 від 17.03.2023 року, на виконання договору про надання правничої допомоги №194 від 17.03.2023 року, надано наступні послуги:

Вивчення документів, підготовка правової позиції - 2 год., загальна вартість 2 000, 00 грн., підготовка проекту скарги на дії державного виконавця з приводу довідки-розрахунку від 13.03.2023 року у виконавчому провадженні НОМЕР_1 - 4 год., загальна вартість 4 000, 00 грн., участь у судовому засіданні 13.04.2023 року з урахуванням витрат часу на дорогу - 2 год., загальна вартість 2 000,00 грн.

Сума винагороди Адвоката розраховується відповідно до вартості однієї години та загальної кількості часу витраченого Адвокатом у зв`язку з наданням правничої допомоги відповідно до Протоколу та Договору.

Таким чином, всього адвокатом Романюком Іваном Миколайовичем витрачено 6 годин на надання послуг з правничої допомоги ОСОБА_1 , загальна вартість яких становить 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 коп.

Задовольняючи частково заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Романюка Івана Миколайовича про ухвалення додаткового рішення, суд першої інстанції вважав, що не підлягають компенсації відповідачеві витрати, понесені у зв`язку з вивченням та аналізом позовної заяви, вивченням судової практики з метою формування правової позиції сторони у справі. При цьому дослідивши перелік наданих послуг та обсяг робіт, виконаних в межах договору про надання правничої допомоги, враховуючи складність справи, значення справи для сторони, часткове задоволення вимог, з урахуванням вимог розумності та справедливості, суд дійшов висновку, що позивач має право на часткове відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500, 00 грн. Також суд першої інстанції враховував, що час, як такий, що витрачений на виконання зазначених робіт, та вартість такого обсягу робіт є дещо завищеною.

Колегія суддів не може повною мірою погодитися з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України апеляційний суд, в зв`язку з ухваленням нового судового рішення, змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частина 1 статті 137 ЦПК України вказує, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно з частини 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Проте, згідно п. 6.51 висновку Великої Палати Верховного Суду від 12.11.2019 року у справі № 904/4494/18 передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі.

У рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (п. 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (п.п. 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (п. 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з вимогами частин 1, 2, 5, 6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 757/60277/18-ц (провадження № 61-15924св20).

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Аналізуючи вказані норми ЦПК України про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, Верховний Суд дійшов висновку, що до понесених стороною витрат на професійну правничу допомогу відносяться як витрати, які оплачені стороною/третьою особою до моменту заявлення вимоги про їх відшкодування так і ті, які будуть оплачені нею в майбутньому, якщо це відповідає умовам договору.

Аналогічні правові висновки сформульовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, провадження № 61-21442св19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, провадження № 61-21197св19, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, провадження № 61-44217св18, у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19, провадження № 61-14735св20 та ін.

Такий підхід прослідковується і в судових рішеннях Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19 та Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18, провадження № К/9901/13036/19, від 08 вересня 2020 року у справі № 640/10548/19, провадження № К/9901/33762/19, від 29 жовтня 2020 року у справі № 686/5064/20, провадження № К/9901/22452/20.

У своїй практиці ЄСПЛ керується трьома ключовими принципами під час вирішення питань про відшкодування судових витрат. Звернення про відшкодування таких витрат задовольняються тоді, коли судові витрати, що підтверджено доказами: фактично понесені; необхідні, щоб запобігти порушенню або отримати відшкодування за нього; визначені у розумному розмірі.

У Практичних рекомендаціях: вимоги щодо справедливої компенсації (стаття 41 Конвенції), виданих Головою Європейського суду з прав людини відповідно до Правил 32 Регламенту Суду від 28 березня 2007 року, з поправками від 09 червня 2022 року, ЄСПЛ зазначає, що витрати, понесені (як на національному рівні, так і під час розгляду справи в самому Суді) у спробі запобігти порушенню чи з метою отримання компенсації після того, як воно сталося, мають бути фактично понесені. Фактично понесені означає, що «заявник мав сплатити їх або бути зобов`язаним сплатити їх відповідно до юридичного або договірного зобов`язання. Документи, що підтверджують те, що заявник сплатив або зобов`язаний сплатити такі витрати, мають бути надані суду» (пункт 18).

Що стосується гонорарів адвокатів, ЄСПЛ вказує, що заявник повинен показати, що гонорари сплачені або тільки будуть сплачені адвокату.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець Федяніна Ю.В. у судове засідання не з`явилась, про дату, місце та час повідомлена належним чином, до початку судового засідання подала заяву, в якій просила зупинити провадження у справі до вирішення питання по суті, у зв`язку з подачею апеляційної скарги. При цьому державним виконавцем не подано заперечення щодо розміру витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу, не подано клопотання про зменшення розміру таких витрат, не надано доказів з метою доведення надмірності понесених скаржником витрат на правничу допомогу та не надано доказів на їх спростування.

За таких обставин, надаючи оцінку співмірності витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав та можливість зменшення розміру таких витрат за власною ініціативою без обґрунтованого клопотання іншої сторони.

Отже, як встановлено судом, всього адвокатом Романюком Іваном Миколайовичем витрачено 6 годин на надання послуг з правничої допомоги ОСОБА_1 на загальну вартість 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 коп.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, ураховуючи, що скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області Федяніної Юлії Віталіївни, стягувач: ОСОБА_2 задоволено частково (50% вимог скарги), апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 має право на часткове відшкодування від Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 гривень, що є пропорційним до задоволених вимог скарги (8 000 грн*50%).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Романюком Іваном Миколайовичем, на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2023 року - задовольнити частково.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 15 травня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву представника заявника ОСОБА_1 - адвоката Романюка Івана Миколайовича про ухвалення додаткового рішення - задовольнити частково.

Стягнути з Броварського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 4 000 (чотири тисячі) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2023 року.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: О.Ф. Лапчевська

Г.І. Мостова