П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 753/25027/21

Провадження: № 22-ц/824/9536/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Кулікової С. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Івченко Вікторії Петрівни в інтересах ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Маркєлової В.М.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування,

ус т а н о в и в:

У грудні 2021 року ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» ( далі по тексту - позивач) звернулося до суду з вказаним позовом, мотивованим тим, що 02.12.2019 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір комплексного добровільного страхування майна та відповідальності його власників перед третіми особами. Предметом цього Договору є майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, розпорядженням майном - квартирою АДРЕСА_1 . 14.11.2020 року у зв`язку з проривом труби гарячого водопостачання рушникосушарки іноземного виробника в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є відповідач. Факт залиття квартири підтверджено актом обстеження від 17.11.2020 року. Позивач сплатив ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 132 162,60 грн, після чого у позивача виникло право вимоги до відповідача про відшкодування страхового відшкодування.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 березня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» страхове відшкодування в розмірі 132 162,60 грн, судовий збір у розмірі 2 270,00 грн, а всього до стягнення 134 432,60 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду, адвокат Івченко В. П. в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, недоведеність обставин, які суд першої інстанції вважав встановленими, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що судом першої інстанції взято до уваги акт комісійного обстеження квартири від 17.11.2020, складений з порушенням Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства від 17.05.2005 №76, зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року №927/11207, без повідомлення та присутності відповідача, без відображення даних про саму подію залиття, дату залиття, характер та причини залиття. Також на підтвердження стягнення розміру страхового відшкодування судом було невірно взято до уваги звіт про оцінку вартості матеріальних збитків №22, оскільки до нього не додано додатки, зокрема детальний опис пошкоджень в акті огляду та кошторис, на підставі яких мав би здійснюватися розрахунок визначення вартості матеріального збитку, а також у звіті відсутній підпис керівника суб`єкта оціночної діяльності. Окрім того, позивачем не надано договору доручення на підтвердження повноважень ТОВ «СОС Сервіс Україна» діяти від імені ПрАТ СК «ПЗУ Україна» щодо замовлення послуг на виготовлення звіту про оцінку вартості матеріальних збитків, відсутній договір на проведення оцінки від 01.03.2018 між ТОВ «СОС Сервіс Україна» та ФОП ОСОБА_3 . Зокрема, до звіту не додано сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, свідоцтво про підвищення кваліфікації оцінювача, на підтвердження повноважень оцінювача. Суд першої інстанції не взяв до уваги розбіжності, що містяться у поданих до суду документах, що викликають сумніви щодо їх справжності.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 04 липня 2023 відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ураховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 02.12.2019 року між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та ОСОБА_2 було укладено договір комплексного добровільного страхування майна та відповідальності його власників перед третіми особами, Програма «Квартира. Будинок. Дача» № FHC.058916, за умовами якого страховик застрахував майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим майном - квартирою АДРЕСА_1 .

14.11.2020 року в квартирі АДРЕСА_2 стався прорив рушникосушарки, внаслідок чого відбулось залиття квартири АДРЕСА_3 .

Власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка від 08.07.2021 №265042518).

Згідно акту від 17.11.2020, складеного комісією в складі головного інженера ЖЕД-21 ОСОБА_7, інженера з ремонту ОСОБА_4 , майстра з технічного нагляду ОСОБА_5 , проведено обстеження квартири АДРЕСА_4 на підставі виклику, який надійшов 14.11.2020 року о 20 год 49 хв. № 6926946 на ОДС за тел. НОМЕР_1 від мешканців зазначеної квартири. Після проведеного огляду комісія дійшла висновку, що причиною залиття квартири АДРЕСА_3 став порив труби гарячого водопостачання рушникосушарки іноземного виробника в квартирі АДРЕСА_5 .

Факт залиття квартири АДРЕСА_1 через прорив труби гарячого водопостачання рушникосушарки у квартирі АДРЕСА_5 визнається її власником ОСОБА_1 .

15.11.2020 року ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання збитку.

ПрАТ СК «ПЗУ Україна» залиття квартири АДРЕСА_3 визнано страховим випадком.

Вартість нанесеного збитку майну власнику внаслідок залиття приміщень за адресою: АДРЕСА_6 відповідно до звіту № 22 про оцінку вартості матеріальних збитків становить 134 162,60 грн без ПДВ, 160 995,12 грн з ПДВ.

Відповідно до страхового акта № 62169 від 03.12.2020 визначено розмір страхованого відшкодування 132 162,60 грн (134 162,60 грн (розмір матеріального збитку) - 2 000,00 грн (франшиза)).

04.12.2020 року ПрАТ СК «ПЗУ Україна» виплатило страхове відшкодування в розмірі 132 162,60 грн, що підтверджується копією платіжного доручення № 12199 від 04.12.2020.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки страховий випадок стався внаслідок прориву рушникосушарки в квартирі АДРЕСА_5 , яка на праві приватної власності належить відповідачу, до позивача, який у встановленому порядку виплатив страхувальнику за договором страхування страхове відшкодування в розмірі 132 162,60 грн, перейшло право вимоги до відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором (п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України).

Згідно ст.993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Аналогічне положення міститься і в ст.27 Закону України «Про страхування» .

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону.

Згідно вимог ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру) зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 № 572, передбачено, що власники квартир, наймачі та орендаторі зобов`язані використовувати приміщення житлових будинків за призначенням, забезпечувати збереження жилих і підсобних приміщень квартир та технічного обладнання будинків, дотримувати правил пожежної безпеки. При появі несправностей у квартирі вживати заходів до їх усунення, власними силами або силами підприємств по обслуговуванню житла.

Згідно положень п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт згідно встановленого зразка.

Частинами першою та третьою статті 12, частинми першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з роз`ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Верховний Суд у постанові від 08 червня 2022 року у справі №572/2976/19 вказав на те, що у разі наявності юридичних фактів, передбачених статтею 993 ЦК України, відбувається перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика (суброгація). Нового зобов`язання із відшкодування збитків при цьому не виникає, оскільки відбувається заміна кредитора: від потерпілого (страхувальника) переходить страховику право вимоги до особи, відповідальної за завдання шкоди. Страховик внаслідок виконання обов`язку винної особи (боржника) перед потерпілим (кредитором), набуває права кредитора в частині фактичних витрат. При цьому деліктне зобов`язання не припиняться, але відбувається заміна сторони у цьому зобов`язанні (заміна кредитора) - замість потерпілої особи прав кредитора набуває страховик. Вживання терміну «перехід» означає, що право вимоги існувало раніше та продовжує існувати, але переходить від однієї особи до іншої, відповідно - від потерпілої особи у деліктному зобов`язанні до страховика.

Під час перегляду справи апеляційним судом знайшли своє підтвердження обставини укладення 02.12.2019 між ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» та власником квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 договору комплексного добровільного страхування майна та відповідальності його власників перед третіми особами.

Доводи апеляційної скарги відповідача відносно розбіжностей паспортних даних ОСОБА_2 в страховому акті та договорі страхування №FHC.058916, розбіжностей дати договору страхування 02.12.2019 року, яка вказана в цьому договорі та дати договору, яка вказана в платіжному дорученні, висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки наявність описки в договорі не може спростовувати його дійсність. Вказані розбіжності є технічними описками, що не вказують на недійсність правочину.

Договір добровільного страхування майна фізичних осіб та цивільної відповідальності перед третіми особами був укладений між позивачем та ОСОБА_2 , та в силу положеньст. 204 ЦК Україниє правомірним і породжує правові наслідки його укладення.

Матеріалами справи підтверджуються обставини залиття 14.11.2020 року квартири АДРЕСА_1 внаслідок прорива труби гарячого водопостачання рушникосушарки іноземного виробника в квартирі АДРЕСА_5 за цією адресою, власником якої є відповідач.

Та обставина, що сума страхового відшкодування була перерахована позивачем на ім`я ОСОБА_6 не свідчить про недотримання ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» свого зобов`язання по відшкодуванню матеріального збитку на підставі договору, укладеного між позивачем та ОСОБА_2 . Факт отримання ОСОБА_2 страхового відшкодування не оспорюється останнім.

Доводи апеляційної скарги про невірне встановлення судом першої інстанції причини залиття колегія суддів оцінює критично, оскільки відповідач визнав факт залиття квартири АДРЕСА_1 14.11.2020 року в результаті прориву гарячої води, яке він зміг усунути самостійно до приїзду працівників ЖЕД,а тому суд апеляційної інстанції відхиляє вказані доводи відповідача.

Акт про залиття квартири є достатнім та належним доказом на підтвердження того факту, що залиття квартири АДРЕСА_1 відбулося внаслідок залиття з квартири, власником якої є відповідач, такий випадок охоплюється страховими ризиками, передбаченими в договорі страхування, а тому є страховим.

Оскільки відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції визнано факт залиття квартири АДРЕСА_3 за вказаною вище адресою, яке сталося 14.11.2020, причиною залиття є залиття квартири відповідача в результаті прориву гарячої води, яке він зміг усунути самостійно до приїзду працівників ЖЕД, доводи апеляційної скарги щодо невстановлення дати та причини залиття квартири АДРЕСА_1 є також безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо невірного встановлення судом винної особи є безпідставними, так як за якість сантехнічного обладнання в межах кватири відповідають її мешканці, оскільки вказаний обов`язок передбачений,зокрема, положеннямист. 151 ЖК України та Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем доведено протиправність дії (бездіяльності) відповідача та причинний зв`язок між завданою майну страхувальника шкодою і дією (бездіяльністю) відповідача, як власника майна.

Також встановлено, що застраховане майно зазнало пошкоджень, розмір матеріального збитку визначений в порядку, встановленому законом, оцінювачем, яким визначено вартість завданого збитку майну становить 134 162,60 грн без ПДВ, 160 995,12 грн з ПДВ. Відповідно до страхового акта № 62169 від 03.12.2020 визначено розмір страхованого відшкодування 132 162,60 грн з урахуванням франшизи 2 000,00 грн.

Обсяг визначених оцінювачем робіт відповідає обсягу завданих пошкоджень, так як це є витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Вказаний звіт та обсяг майнової шкоди не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних документів щодо вартості відновлювального ремонту матеріали справи не містять та відповідачем надано не було.

Заперечуючи проти розміру матеріального збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_3 за вказаною вище адресою внаслідок залиття, відповідач клопотань щодо призначення експертизи не заявляв.

Отже, відповідач, заперечуючи проти визначеного розміру матеріальних збитків, заявлених позивачем, не навів жодних доводів щодо правильності визначення обсягу пошкоджених квартири страхувальника, їх вартості та вартості ремонтних робіт, необхідних для відновлення пошкодженого майна, а тому вказані доводи не дають суду підстав для сумніву у правильності визначеної суми.

Позивач на підставі правовідносин за договором добровільного страхування та на підставі вказаного звіту здійснив страхувальнику виплату страхового відшкодування, перерахувавши вказану суму на банківський рахунок.

У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто, відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди страхувальнику, в порядку суброгації.

Відповідач, як особа винна у заподіянні шкоди, в силу вимог ст.ст. 993,1166 ЦК України зобов`язаний відшкодувати позивачу понесені ним витрати, так як до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідача з висновками суду щодо їх оцінки у сукупності.

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції матеріали справи не містять. Таких доказів не додано відповідачем до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанцій правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Виходячи із основних принципів цивільного процесу, зокрема, змагальності і диспозитивності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність заявлених позовних вимог. Оскаржуване судове рішення містить висновки щодо результатів оцінки зібраних у справі доказів, відповідає вимогам ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

Оже, посилання відповідача на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджені обставини справи, що призвело до прийняття необґрунтованих висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, що в свою чергу є підставою для скасування рішення суду, не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

З огляду на відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з положеньст.141 ЦПК України, відсутні підстави для відшкодування відповідачу понесених ним судових витрат за подання апеляційної скарги.

Керуючисьст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Івченко Вікторії Петрівни в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

РішенняДарницького районного суду м. Києвавід 27 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

С. В. Кулікова