Справа № 158/1284/21 Головуючий у 1 інстанції: Сіліч Ю. Л.
Провадження № 22-ц/802/1074/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Киці С. І.,

суддів Данилюк В. А., Шевчук Л. Я.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ківерцівського ВП № 1 Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державного казначейства України, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 вересня 2022 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 11 травня 2021 року звернувся в суд з позовом до відповідачів Міністерства внутрішніх справ України, Ківерцівського ВП № 1 Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державного казначейства України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої неефективним розслідуванням, незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю слідчими СВ Ківерцівського ВП № 1 Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області при здійсненні досудового розслідування кримінального провадження № 0000513 від 03 серпня 2014 року. Позов обґрунтований тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом нанесення йому тілесних ушкоджень триває сім років (на момент звернення до суду). Слідчі п`ять разів виносили постанови про закриття кримінального провадження і жодного разу йому не повідомляли про це в установленому законом порядку, копії постанов про закриття кримінального провадження не надсилали. Ухвалами слідчих суддів декілька разів скасовано постанови слідчих про закриття кримінального провадження і зроблено конкретні вказівки слідчим щодо того, які слідчі дії необхідно здійснити, що ними не виконано. Неефективність досудового розслідування, надмірна тяганина та ігнорування його, як потерпілого, органами досудового розслідування призвело до страждань, хвилювань, втрати часу, коштів, оскільки він був змушений самостійно контролювати дії працівників правоохоронних органів щодо розслідування цього кримінального провадження. Просив визнати дії слідчих ВП № 1 Луцького РУП ГУНП у Волинській області незаконними, такими, що завдали моральну і матеріальну шкоду, та стягнути з Державної казначейської служби України 250 000 грн моральної шкоди, 5000 грн матеріальної шкоди та 4000 грн витрат на правничу допомогу.

Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 05 квітня 2023 року до участі у справі залучено Головне управління Національної поліції у Волинській області в якості співвідповідача.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 вересня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 50 000 грн моральної шкоди та 4000 грн витрат на правничу допомогу. Відмовлено в решті позовних вимог та позовних вимог до Міністерства внутрішніх справ України, ВП № 1 (м. Ківерці Луцького РУП ГУНП у Волинській області.

Відповідач ГУНП у Волинській області подав апеляційну скаргу на вищевказане рішення суду в частині задоволених позовних вимог, оскільки вважає, що воно не відповідає критеріям законності та обґрунтованості у зв`язку із тим, що під час його ухвалення судом першої інстанції були допущені порушення принципів цивільного судочинства, невірно застосовані норми матеріального та процесуального права. Позивач ОСОБА_1 неодноразово оскаржував постанови про закриття кримінального провадження. Востаннє, ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 липня 2022 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 було відмовлено. Оскарження процесуального рішення слідчого або органу прокуратури не є безумовним доказом неправомірності такого процесуального рішення, дії або бездіяльності. Жодних доказів на підтвердження спричинення позивачу шкоди внаслідок скасування згаданого процесуального рішення ним не надано. Скасування постанов слідчих свідчить про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого. Станом на день звернення з апеляційною скаргою досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні завершене, здійснені необхідні слідчі (розшукові) дії, спрямовані на встановлення всіх обставин справи та прийнято остаточне рішення за результатами досудового розслідування. Враховуючи, що позивачем не наведено обставин, що свідчили б про необхідність застосування статті 1176 ЦК України, при вирішенні даного спору про стягнення моральної шкоди необхідно встановити наявність загальних підстав для стягнення моральної шкоди: факту заподіяння шкоди позивачу, що повинна полягати у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього, на що посилався позивач, як на підставу позовних вимог; протиправність діяння відповідача (відповідачів); наявність причинно-наслідкового зв`язку між заподіяною шкодою і протиправним діянням відповідача (відповідачів). Кожен із цих складових повинен бути підтверджений належними доказами. Притягнення слідчого та/або керівника слідчого органу, а також процесуального керівника у кримінальному провадженні до цивільної відповідальності за кожне прийняте процесуальне рішення, з якими не погоджується сторона кримінального провадження, може свідчити про тиск на органи досудового слідства задля прийняття вигідного для сторони кримінального провадження рішення у будь-який спосіб. Наявність процесуальних недоліків посадових осіб не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої і, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної шкоди. На думку відповідача, позивач не довів належними і допустимими доказами факт завдання йому шкоди внаслідок проведеного досудового розслідування, причинний зв`язок між діями посадових осіб ГУНП у Волинській області та настанням тих негативних наслідків, про які він вказує. Права позивач, на які він посилався, за його скаргами були відновлені шляхом постановлення ухвал в порядку, визначеному КПК України. Доводи позовної заяви про те, що під час розслідування кримінального провадження позивач відчув глибоке розчарування та зневіру в дієвість закону, а також свою незахищеність, не є підставою для задоволення позовних вимог, моральної шкоди чи інших втрат немайнового характеру, з яких суд при моральних стражданнях, що були спричинені протиправною бездіяльністю ГУНП у Волинській області, та не доведено існування причинно-наслідкового зв`язку з предметом позову. Заявлена сума немайнової шкоди є завищеною та необґрунтованою, оскільки не враховано загальний стан здоров`я, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Зважаючи на неодноразове звернення зі скаргами, позивач був підготовленим до необхідності витрат зусиль та часу на можливе відновлення свого порушеного права, що виключає стан психоемоційної напруги. Позивач не надав доказів перенесення ним глибоких душевних страждань, що призвело до заподіяння йому моральної шкоди, тому позивач не довів суду, яку саме шкоду заподіяно йому діями слідчого та у якому розмірі. Суд першої інстанції не прийняв до уваги ухвалу Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 липня 2022 року у справі № 158/2084/17, де зазначено, що слідчий, здійснюючи досудове розслідування, вчинив усі необхідні слідчі та процесуальні дії для встановлення істини у кримінальному провадженні. Відповідач також не погоджується з висновком суду про стягнення витрат на правничу допомогу у розмір 4000 грн, оскільки такі витрат були оплачені позивачем на користь його адвоката одразу після підписання договору, при цьому останній на той час ще не вчинив жодних правничих дій. Опис робіт відсутній, підготовка та направлення адвокатських запитів недоведена. Розмір витрат є завищеним. Просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач Державна казначейська служба України у відзиві на апеляційну скаргу зазначила, що вважає викладені у скарзі підстави заперечень висновків суду першої інстанції є не у повній мірі обґрунтованими. Суд, всупереч безальтернатиним приписам п. 3 ч. 2 ст. 141 та п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України, стягнув витрати на правничу допомогу адвоката не зі сторони у справі, а з Державного бюджету України. Судове рішення про стягнення коштів без встановлених бюджетних призначень законом України про Державний бюджет України на відповідний рік не може бути виконане. Відповідні судові витрати можуть бути стягнуті саме із суб`єкта, у зв`язку із протиправними діями якого подано позов, а не з Казначейства (органу виконання судових рішень). Сама лише незгода позивача з прийнятими процесуальними рішеннями органу поліції, зокрема постановами слідчих про закриття кримінального провадження, які були оскаржені у передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність підстав для відшкодування йому моральної шкоди. Судом не взято до уваги, що ознайомлюватися з матеріалами справи та оскаржувати процесуальні дії слідчого у порядку КПК України є гарантованими права потерпілого, у зв`язку з чим суд необ`єктивно дослідив матеріали справи та зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового судового рішення. Позивач не приєднав до матеріалів справи жодної із ухвал слідчих суддів Ківерцівського районного суду Волинської області від 30 вересня 2014 року, 06 січня 2016 року, 23 серпня 2017 року, 12 серпня 2020 року, якими скасовувались постанови слідчих про закриття кримінального провадження. Позовна вимога про визнання незаконними дій слідчих залишилась проігнорованою та не вирішеною. Основним відповідачем у цій справі є ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області, яке проводило досудове розслідування, однак в задоволенні позовних вимог до вказаного відповідача відмовлено. Вважає повторні однотипні позови (справа № 158/1404/21) прямим зловживанням правами, з метою збагачення за рахунок коштів Державного бюджету.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 28 грудня 2023 року відзив позивача ОСОБА_1 повернуто без розгляду.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справу розглянуто без повідомлення учасників справ.

За змістом ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з держави Україна 50 000 грн моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що посадові особи віднеслись до виконання покладених на них посадових обов`язків щодо розслідування кримінального провадження несумлінно, що знайшло своє підтвердження у винесенні постанов про закриття кримінального провадження за результатами поодиноких слідчих дій та скасування судами таких процесуальних рішень, що свідчить про неефективне досудове розслідування. Суд визнав доведеною надмірну, невиправдану тривалість досудового розслідування. Вказане, згідно з рішення суду, призвело до моральних страждань ОСОБА_1 , оскільки останній протягом семи років змушений був брати участь у судових засіданнях, спростовувати безпідставні аргументи та незаконні постанови про закриття кримінального провадження. З огляду на засади справедливості, розумності, суд дійшов висновку, що стягнення моральної шкоди у розмірі 50 000 грн є співмірним між діями заподіювача, його статусу, обов`язків та спричиненою шкодою позивачу.

Колегія суддів з висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

З матеріалів кримінального провадження № 0000513 судом встановлено, що 03 серпня 2014 року внесено відомості до ЄРДР за № 0000513 за фактом нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_1 . Правова кваліфікація - ч. 1 ст. 125 КК України.

03 серпня 2014 року постановою заступника начальника СВ Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області призначено судово-медичну експертизу, за результатами якої експертом надано висновок.

Постановою слідчої Подзюбанчук Т. А. від 07 серпня 2014 року, кримінальне провадження прийнято до свого провадження та розпочато досудове розслідування.

07 серпня 2014 року ОСОБА_1 на підставі поданої ним заяви визнано потерпілим, проведено його допит.

18 серпня 2014 року основним слідчим надано доручення на проведення слідчих дій.

30 вересня 2014 року слідчим винесено постанову про закриття кримінального провадження за відсутності складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України. Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 06 січня 2016 року вищевказану постанову було скасовано, а матеріали справи направлено для подальшого досудового розслідування.

05 лютого 2016 року слідчим управлінням ГУНП у Волинській області висловлена письмова вимога заступнику начальника СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області виконати усі попередні вказівки, перевірити доводи ОСОБА_1 та прийняти кінцеві процесуальні рішення. На виконання такої вимоги, слідчим СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Здунюком Б. С. направлено запит до КЗ «РТМО» щодо надання даних із журналу обліку громадян за зверненням ОСОБА_1 до медичного закладу 02 серпня 2014 року; отримано копії з журналу обліку прийому амбулаторних хворих із даними звернення ОСОБА_1 до медичного закладу 02 серпня 2014 року.

19 серпня 2016 року слідчим Здунюком Б. С. винесено постанову про закриття кримінального провадження, про що повідомлено потерпілого. 23 серпня 2017 року ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області вищевказану постанову слідчого було скасовано; матеріали провадження направлено для подальшого досудового розслідування.

11 вересня 2017 року слідчим Здунюком Б. С. надано доручення начальнику СКП Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Зингелю О. Г. щодо проведення допиту свідка та чергового лікаря, котрий проводив огляд ОСОБА_1 22 вересня 2017 року проведено вищезазначені слідчі дії.

27 листопада 2017 року на вимогу слідчого Здунюка Б. С., Ківерцівським районним судом Волинської області було надано матеріали пропритягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП України від 02 серпня 2014 року. Слідчим Здунюком Б. С. 28 листопада 2017 року винесено постанову про закриття кримінального провадження.

17 січня 2018 року слідчим Дячуком С. Я. винесено постанову про призначення судово-медичної експертизи щодо отриманих ОСОБА_1 тілесних ушкоджень 02 серпня 2014 року, за результатами якої надано висновок експерта.

19 січня 2018 року слідчим проведено допит свідка, на наступний день винесено постанову про закриття провадження. Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 08 лютого 2019 року скасовано вищевказану постанову слідчого.

15 лютого 2019 року заступник начальника СВ Ківерцівського ВП ГУНП у Волинській області Микола Бутейко надав доручення про проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження; слідчим Кришталем В. П. прийнято кримінальне провадження до свого провадження.

08 квітня та 29 червня 2020 року проведено допити поліцейських, які виступили в якості свідків та винесено постанову про закриття кримінального провадження, яка ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 серпня 2020 року була скасована.

29 червня 2021 року кримінальне провадження було прийнято старшим дізнавачем Ківерцівського ВП №1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області Оленою Бібікою. Останньою здійснено допит свідка та відібрано відмови інших свідків від проведення слідчих дій.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку із довготривалим досудовим розслідуванням та неодноразовим винесенням слідчим незаконних і невмотивованих постанов про закриття кримінального провадження, у якому позивач є потерпілим, йому завдано глибокі та довготривалі моральні страждання та матеріальну шкоду.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 зазначив, що принцип змагальності полягає в обов`язку кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження або заперечення власних вимог у спорі. Мається на увазі, що позивач стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а відповідач може спростувати цю обставину, подавши власні докази, які вважає більш переконливими. В свою чергу суд, дослідивши надані сторонами докази, та з урахуванням переваги однієї позиції над іншою виносить власне рішення. При цьому сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що їх позиція є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу втрачає сенс уся концепція принципу змагальності.

Предметом доказування у вказаній справі є протиправність дій або бездіяльності відповідачів, причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями останніх та спричиненням, зокрема, моральної шкоди позивачу, і відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність причинно-наслідкового зв`язку між неправомірними діями відповідачів та спричиненням моральної шкоди.

Оцінюючи доводи позивача, якими він обґрунтовує свої позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції вказав, що скасування ухвалами слідчих суддів постанов про закриття кримінального провадження у зв`язку із неналежним проведенням слідчими досудового розслідування, що носило систематичний характер упродовж семи років, свідчить про недобросовісне виконання своїх обов`язків посадовими особами, що у свою чергу призвело до моральних страждань позивача.

Натомість, такі висновки суду є передчасними та необґрунтованими, з огляду на те, що позивач не довів причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача та шкодою, на яку він посилається. Сам факт закриття кримінального провадження в справі за відсутністю в діях осіб складу кримінального правопорушення, подальше його скасування, не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових чи службових осіб органів державної влади.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 13 травня 2020 року у справі № 638/8636/17-ц, судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Згідно з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 належних та допустимих доказів спричинення йому моральної шкоди, протиправності дій чи бездіяльності відповідача та причинно-наслідкового зв`язку між ними не надав. Позивач не подав суду жодних доказів, що відповідачами йому завдана моральна шкода, в чому полягала ця шкода характер, обсяг душевних чи фізичних страждань, які наявні істотні вимушені зміни в життєвих стосунках, таким чином не довів даної обставини. Будь-якими процесуальними документами, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не встановлено зловживань посадовими/службовими особами відповідача ГУНП у Волинській області процесуальними правами. Недобросовісне виконання такими особами своїх обов`язків, про що робить висновок суд першої інстанції, будь-якими судовими рішеннями чи актами вищестоящих посадових осіб/органів не встановлено. Не доведено даної обставини і у суді. Так, апеляційний суд вважає, що відповідачі діяли в межах своєї компетенції, слідчий здійснював повноваження відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства і їхні дії не заподіювали ніякої шкоди позивачу.

Відсутні підстави і для відшкодування матеріальної шкоди, оскільки заявлена позивачем сума у розмірі 5000 грн за виготовлення копій документів, витрати на проїзд, підготовку скарг не є матеріальними збитками у розумінні ст. 22 ЦК України. Крім того, застосування до вказаних правовідносин положень ст. 1192 ЦК України є неможливим, оскільки у кримінальному провадженні, де позивач визнаний потерпілим, не встановлено винної особи, а провадження закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Судом першої інстанції залишено поза увагою той факт, що ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 21 липня 2022 року, яка набрала законної сили, відмовлено у задоволенні скарги потерпілого ОСОБА_1 на постанову дізнавача СД ВП № 1 (м. Ківерці) Луцького РУП ГУНП у Волинській області від 29 червня 2022 року про закриття кримінального провадження. Згідно зі змістом виз вказаного судового рішення, кримінальне провадження закрито на підстав п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України (за відсутністю в діяннях складу кримінального правопорушення). Про існування вказаної ухвали було наголошено у відзиві відповідача ГУНП у Волинській області на позовну заяву.

Натомість, суд прийняв до уваги виключно копії матеріалів кримінального провадження, що були витребувані ухвалою суду від 23 червня 2021 року, у той час як досудове розслідування тривало до 29 червня 2022 року. Провадження в суді першої інстанції у цій цивільній справі завершено 12 вересня 2023 року. Твердження суду про неналежне оформлення матеріалів кримінального провадження, відсутність у ньому процесуальних документів, висновок про відсутність контролю з боку слідчого щодо збирання, оформлення матеріалів кримінального провадження є передчасним. Позивачем не надано доказів на підтвердження неналежного виконання службовими особами обов`язків щодо оформлення матеріалів кримінального провадження, у тому числі, в яких би було встановлено факт службової недбалості останніх.

Рішення суду не відповідає висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 11 вересня 2019 року у справі № 461/4824/17.

Таким чином, колегія суддів, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими він обґрунтовує свої вимоги, суду не надав, вважає, що суд першої інстанції дійшов до необґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Зважаючи на вищенаведене, апеляційний суд в складі колегії суддів скасовує рішення суду та ухвалює нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку із неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03 вересня 2019 року в справі № 916/1423/17, посилання на які міститься в рішенні суду першої інстанції, не суперечать висновкам апеляційного суду за наслідками перегляду цієї справи.

У зв`язку із скасуванням рішення суду та ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, у порядку, визначеному ст. 141 ЦПК України, судові витрати позивача, пов`язані із наданням йому професійної правничої допомоги, залишаються за позивачем.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, колегія суддів у порядку, визначеному п. 3 ч. 1 ст. 270, пп. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, здійснює розподіл судових витрат (судового збору), понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

За ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки в даній справі позивачем судовий збір не справлявся на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір», то понесені відповідачем судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги, підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області задовольнити.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 12 вересня 2023 року в цій справі скасувати, ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Ківерцівського ВП № 1 Луцького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області, Державного казначейства України, Головного управління Національної поліції у Волинській області про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовити.

Компенсувати Головному управлінню Національної поліції у Волинській області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 3405 (три тисячі чотириста п`ять) гривень судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий - суддя /

Судді