КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 756/998/22

18 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Кирилюк Г.М.

при секретарі - Смолко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сапонова Олександра Вікторовича на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Жука М.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Житлово-будівельний кооператив "Азбоцементник" про усунення перешкод у користуванні квартирою,-

в с т а н о в и в:

04.01.2022 року ОСОБА_1 звернулась до Оболонського районного суд міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Азбоцементник» про усунення перешкод у користуванні квартирою.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що вона ( ОСОБА_1 ) є власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , відтак, сторони є сусідами по сходовій клітині під`їзду в багатоквартирному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 ,фактично не проживає, у даній квартирі переважно проживають інші люди - орендарі.

У спільному коридорі загального користування ОСОБА_2 самовільно, без будь-якого погодження з нею та відповідними органами державного архітектурного нагляду та будівельного контролю, встановив додаткові двері з відповідною перегородкою, які не передбачені ні технічним паспортом, ні державними будівельними нормами.

Оскільки встановлення ОСОБА_2 додаткових дверей з перегородкою у спільному коридорі позбавляє її доступу до власних мереж та комунікацій (мережі Інтернет, домофону, кабельного телебачення), доступу до загального пожежного гідранту, а також таке встановлення порушує звукоізоляцію її квартири, що виражається в тому, що вона чує дзвінок домофону відповідача, просила суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою шляхом зобов`язання ОСОБА_2 демонтувати за власний рахунок самовільно встановлені двері з відповідною перегородкою у спільному коридорі загального користування на сходовій клітині під`їзду в багатоквартирному житловому будинку за адресою АДРЕСА_3 , де знаходяться квартири № 10 та № 11 .

Рішенням Оболонського районного суд міста Києва від 07 серпня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Азбоцементник» про усунення перешкод у користуванні квартирою, відмовлено.

Не погоджуючись зтаким рішенням суду першої інстанції, 29 вересня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвоката Сапонов Олександр Вікторович подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суд міста Києва від 07 серпня 2023 рокута ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Азбоцементник» про усунення перешкод у користуванні квартирою.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовані обставин справи, що мають суттєве значення для справи.

Вказує на те, що суд першої інстанції критично поставився до акту огляду приміщень загального користування від 08.06.2023 року, оскільки цей акт складався мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_6 без залучення представника кооперативу, а тому суд не взяв вказаний доказ, наданий позивачкою, до уваги.

Відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції був зобов`язаним оцінити подані учасниками даної цивільної справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному, безпосередньому дослідженні наявних справі доказів.

Позивачка обґрунтовано вважає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції передчасно не взяв до уваги наданий нею акт огляду приміщень загального користування від 08.06.2023 року, оскільки судом не враховано обставини щодо очевидної бездіяльності кооперативу, як балансоутримувача будинку за адресою: АДРЕСА_6 , щодо не вжиття протягом тривалого періоду часу будь-якого заходу реагування до відповідача відносно самовільного встановлення останнім у спільному коридорі загального користування, без будь-якого дозволу та або погодження з кооперативом, без будь-якого дозволу та/або погодження з позивачем, без будь-якого дозволу та/або погодження з сусідами, без будь-якого дозволу та/або погодження з відповідними органами державного архітектурного нагляду та будівельного контролю, додаткових дверей з відповідною перегородкою, що не передбачено ні технічною документацією на будинок за адресою: АДРЕСА_6 , ні державними будівельними нормами.

Вважає, що в будь-якому разі, фактичне самовільне та протиправне обмеження відповідачем можливості позивача користуватись усією площею спільного коридору загального користування, є безумовним порушенням прав позивача, не враховуючи інших обмежень прав позивача, що були зазначені у позовній заяві, яким суд першої інстанції належної правової оцінки не надав.

Посилаючись на зміст листа кооперативу в обґрунтування оскаржуваного рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув належної уваги на ту обставину що, не отримавши технічну документацію на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 від попереднього керівництва кооперативу, останній не був позбавлений можливості отримати копії відповідних документів технічної документації від уповноважених органів місцевої влади, або ж, у всякому разі, виготовити таку технічну документацію самостійно.

На думку позивача, суд першої інстанції мав поставитись критично до змісту листа кооперативу, бо без наявності технічної документації на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_6 , виконання головою кооперативу повноважень балансоутримувача зазначеного багатоквартирного житлового будинку є фактично неможливим.

Також, передчасним є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено дотримання проектно-технічних вимог підведення до її квартири дротів мережі Інтернет, домофону, кабельного телебачення поза межами вказаного розподільного щитка, що розташований в коридорі загального користування, з огляду на те, що будь-яких доказів наявності порушень з боку позивача при підведенні до її квартири дротів, зокрема, мережі Інтернет, домофону, кабельного телебачення судом першої інстанції не встановлено.

Вказує, що висновки суду першої інстанції про те, що самовільно встановлені відповідачем у спільному коридорі загального користування додаткові двері з відповідною перегородкою, нехай навіть і не передбачені технічною документацією на будинок, але прямо не обмежують вхід та вихід позивача із власної квартири, і така ситуація не порушує прав позивача і не є взагалі підставою для звернення позивача до суду, є хибними, оскільки позивач має іншу обґрунтовану думку, що викладена нею у позовній заяві.

На обґрунтовану впевненість позивача, у разі належного виконання кооперативом функцій балансоутримувача будинку за адресою: АДРЕСА_6 , даний спір дійсно можливо було б вирішити в позасудовому порядку.

30 листопада 2023 року представником відповідача ОСОБА_2 було подано відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві вказує на те, що фактично доводи апеляційної скарги зводяться до наступних пунктів: 1. рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, оскільки судом неповно та неправильно встановлено обставини, внаслідок неправильної оцінки доказів, а саме: акту від 08.06.2023року; 2. судом не враховано «очевидної бездіяльності» третьої особи, якою, на думку позивача, порушено її права, при цьому, позов стосується взагалі іншого предмету та підстав; 3. суд повинен був критично поставиться до змісту листа, наданого третьою особою, бо відсутність технічної документації на будинок веде до неможливості виконання повноважень голови кооперативу.

Щодо першого пункту доводів апеляційної скарги вказує на те, що судом долучено (навіть подані поза межами строку) та досліджено всі докази подані позивачем у справі, кожному з них надано оцінку, в тому числі, надано оцінку акту від 08.06.2023 року. Позивач , висловлюючи свою незгоду з прийнятим судом рішенням, не обгрунтовує в чому саме на її думку полягає неправильність оцінки судом доказів.

Щодо другого пункту доводів апеляційної скарги вказує на те, що позовна заява не стосувалась питань порушення прав позивача бездіяльністю третьої особи, таким чином, суд не міг в принципі розглядати питання, які не були заявлені в позові. Більше того, позивачем не ставилося питання в суді першої інстанції під час розгляду справи щодо зміни підстав або предмету позову або будь-яких інших вимог, що стосуються бездіяльності третьої особи. Таким чином, суд не міг самовільно встановлювати факти, що не були заявлені у позові.

Щодо третього пункту доводів апеляційної скарги вказує на те, що обґрунтуванням поданої позовної заяви були наступні підстави: відсутність доступу до мережі Інтернет, відсутність доступу до пожежного гідранту будинку та погана звукоізоляція між квартирами, що призводить до звуку вхідного дзвінка відповідача у квартирі позивача. На підставі вказаного, позивач вважала про нібито порушення її прав щодо використання місць загального користування (коридору) і при цьому висувала позовні вимоги щодо усунення перешкод у користуванні і розпорядженні належною їй квартирою.

Зазначає, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може гуртуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків передбачених цим Кодексом.

З огляду на зазначене вважає, що апеляційна скарга складається з вирваних з контексту фраз, переліку статей Процесуального Кодексу, роздумів апелянта не підкріплених фактами, не містить відомостей щодо того, в чому полягає незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції (неповнота встановлення обставин, які мають значення для справи або неправильність установлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок необґрунтованої відмови у прийнятті доказів, неправильного їх дослідження чи оцінки, неподання доказів з поважних причин або неправильне визначення відповідно до встановлених судом обставин правовідносин, тощо)

Відтак, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Сапонов Олександр Вікторович повністю підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Боднар Богдана Євгенівна в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 .

З довідки Вишгородської сільської ради вбачається, що ОСОБА_2 з 2012 року і по теперішній час проживає без реєстрації в АДРЕСА_7 .

21.09.2022 року головою правління ЖБК «Азбоцементник» затверджено акту огляду приміщення загального користування, оформленого комісією у складі голови правління ЖБК «Азбоцементник», власника квартири АДРЕСА_8 ОСОБА_3 та власника квартири АДРЕСА_9 ОСОБА_4 , в присутності власника квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_2 , проведено огляд приміщення загального користування (коридору) на 2-му поверсі будинку АДРЕСА_3 та встановлено, що на 2-му поверсі праворуч розташовані три квартири № 10 , № 11 , № 12 вхід/вихід з яких розташовані у загальному (спільному) коридорі.

У вказаному акті також зазначено, що у загальному (спільному) коридорі розташоване наступне майно загального користування: електролічильники, щитова, телекомунікаційне обладнання. Доступ до вказаного обладнання є вільним. Будь-які додаткові двері та перегородки у коридорі загального користування відсутні. Порушень, що свідчать про встановлення додаткових запірних пристроїв та/або дверей, що перешкоджають доступу до майна загального користування - не виявлено.

08.06.2023 року комісія у складі членів ЖБК "Азбоцементник" ОСОБА_7 квартира № 4 , ОСОБА_5 квартира № 15 , ОСОБА_6 квартира № 10 у присутності власниці квартири № 10 ОСОБА_1 провели огляд приміщень загального користування ( коридорів) на першому, другому та четвертому поверхах будинку АДРЕСА_3 . В результаті огляду встановлено, що:

на першому поверсі праворуч розташовані три квартири №4 , № 5 , № 6 , вхід/вихід з яких розташований в загальному (спільному) коридорі. У загальному (спільному) коридорі розташовано також наступне майно загального користування: електрощитова, комунікаційні кабельні мережі труба водостоку (діаметр 90 мм). Довжина загального коридору складає 6,69 м. Відстань від електрощитової до стіни квартири № 5 становить 1,04 м.;

на другому поверсі праворуч розташовані три квартири № 10 , № 11 , № 12 , вхід/вихід з яких розташований в загальному (спільному) коридорі. Труба водостоку відсутня. У загальному (спільному) коридорі розташовано наступне майно загального користування; електрощитова, комунікаційні кабельні мережі. Довжина загального коридору складає 5,80 м, Відстань від електрощитової до стіни квартири № 11 становить 0,23м.;

на четвертому поверсі праворуч розташовано три квартири № 22 , №23 , №24 , вхід/вихід з яких розташований в загальному (спільному) коридорі. У загальному (спільному) коридорі розташовано наступне майно загального користування: електрощитова, комунікаційні кабельні мережі, труба водостоку (діаметр 90 мм). Довжина загального коридору складає 6,69 м. Відстань від електрощитової до стіни квартири № 23 становить 1,04 м.

Таким чином, виявлено, що на другому поверсі половина коридора загального користування зменшена на 0,89 м. Також, унеможливлений доступ до труби водостоку та комунікаційних кабельних мереж квартири №10 , які прокладені уздовж стіни. Отже, встановлений факт перенесення стіни з вхідними дверима квартири №11 за рахунок коридору загального користування. В зв`язку з чим коридор загального користування зменшено на 1,246 кв.м., а відповідно площу квартири № 11 збільшено на 1,246 кв.м.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Азбоцементник» про усунення перешкод у користуванні квартирою, суд першої інстанції посилався на те, що під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_1 не обмежена в доступі до своєї квартири, не позбавлена доступу до розподільного щитку телекомунікацій та труби пожежного гідранту, а відтак, суд дійшов висновку про недоведеність доводів позивачки про вчинення відповідачем дій, спрямованих на порушення її права на користування її квартирою.

Суд апеляційної інстанції погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

У розумінні закону суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Під порушенням необхідно розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном, а також право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до частин першої - третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyyv. Ukraine», заява № 30856/03) поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому особа проживає на законних підставах або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у право на житло.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. В разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, в тому числі, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

З урахуванням положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Спірні правовідносини стосуються усунення порушень у користуванні належною позивачу квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою-другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.

Повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини даної справи, надавши належну правову оцінку кожному окремому доказу та їх сукупності, які містяться в матеріалах справи та звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи даний спір, суд 1-ї інстанції правомірно виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували той факт, що відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди ОСОБА_1 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 має доступ до вказаної квартири та користується нею.

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції передчасно не взяв до уваги наданий позивачем акт огляду приміщень загального користування від 08.06.2023 року, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Верховний Суд у своїх постановах: від 07.07.2021 у справі № 420/370/19; від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17; від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18; від 18.11.2019 у справі № 902/761/18; від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів (висновків експертів, звітів спеціалістів про технічне обстеження, тощо) які б достеменно підтверджували обставини перенесення дверного проходу відповідачем, що призвело до будь-яких порушень правил пожежної безпеки та перешкод у здійснення доступу до квартири позивача.

Наданий позивачем акт від 08.06.2023 року, за відсутності висновків експертів, звітів спеціалістів про технічне обстеження, не є достатнім та беззаперечним доказом перенесення дверного проходу відповідачем та перешкод у здійснення доступу до квартири позивача.

Крім того, даний акт від 08.06.2023 року складений лише членами ЖБК " Азбоцементник" власниками квартир АДРЕСА_1 без залучення спеціалістів у будівельній сфері, які на професійній основі мають право на встановлення наявності чи відсутності факту перепланування того чи іншого приміщення.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено, а судом не встановлено обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано оцінки очевидної бездіяльності кооперативу, як балансоутримувача будинку за адресою: АДРЕСА_6 , щодо невжиття протягом тривалого періоду часу будь-якого заходу реагування до відповідача відносно самовільного встановлення ним додаткових дверей, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Верховний Суд зауважує, що у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок вирішувати лише ті питання, про вирішення яких просять сторони у справі (учасники спірних правовідносин), та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Спосіб захисту цивільного права чи інтересу - це дії, які спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту.

Схожий за змістом висновок зроблений в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц зазначено, що кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2019 року у справі № 826/7380/15, провадження № 11-778апп18).

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Азбоцементник» ОСОБА_1 самостійно обрано спосіб захисту цивільного права чи інтересу, а саме: шляхом усунення перешкод у користуванні квартирою.

Поряд з цим, предметом вказаного позову не є питання законності/незаконності тих чи інших дій Житлово-будівельного кооперативу «Азбоцементник». Будь-яких позовних вимог щодо вказаного питання прохальна частина позовної заяви не містить.

А відтак, у суду відсутні правові підстави надавати правову оцінку обставинам щодо яких позивачем не заявлено жодних позовних вимог.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка розглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Таким чином, доводи, викладені представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Сапоновим Олександром Вікторовичем в апеляційній скарзі, висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення Оболонського районного суд міста Києва від 07 серпня 2023 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сапонова Олександра Вікторовича.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сапонова Олександра Вікторовича залишено без задоволення, а судове рішення без змін, тому розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 адвоката Сапонова Олександра Вікторовича залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суд міста Києва від 07 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2023 року.

Головуючий Судді: