Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
провадження №2/279/1643/23
Справа № 279/5962/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м.Коростень Житомирської області

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Волкової Н.Я., з секретарем Волкович Н.В., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін цивільну справу №296/5962/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, вказавши, що 14.06.2023 року о 07 год. 55 хв. відповідач, рухаючись на велосипеді "Україна" в м.Коростені Житомирської оласті по вул.Сосновського, 17, здійснив наїзд на позивача, яка переходила проїзну частину по пішоходному переходу. Відповідно до акту судово-медичного обстеження від 14.07.2023 року №196 внаслідок наїзду позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, забійна рана скроневої ділянки справа, забій, підшкіра гематома верхньої третини правого передпліччя, лівого ліктьового суглобу, грудинно-поперекового відділу хребта, садна 2-3 пальців правої ступні. Постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28.07.2023 року відповідача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. В період з 14.06.2023 року по 21.07.2023 року позивач проходила лікування, яке ускладнювалось рядом супутніх захворювань, являється інвалідом 2 групи, протягом періоду лікування у позивача додатково виявлено постравматичний стан та ускладення внаслідок закритої черепно-мозгової травми та струсу головного мозку. На придбання ліків, лікарських засобів та проходження обстеження позивачем витрачено 5768 грн. 40 коп., відповідач будь-якої компенсації позивачу не надавав та надавати не бажає. Крім того, позивачу спричинено моральні страждання, що виразилися у сильному болі, сильних душевних переживаннях за своє здоров`я та життя, в результаті чого остання вимушена була зінити свій звичайний спосіб життя, довгий час лікуватися, не могла самостійно забезпечувати свої потреби, була нервовою та пригніченою.

На підставі вищевикладеного, просить стягнути з відповідача 5768 грн. 40 коп. матеріальної шкоди та 15000 грн. моральної шкоди.

Справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження.

23.11.2023 року відповідач ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, обгрунтовуючи це тим, що виключно своєї вини в даному правопорушенні не визнає та вважає, що позивачкою також були порушені Правила дорожнього руху в аспекті порушення обов`язків покладених на пішохода. Також зазначив, що не тільки позивачка отримала пошкодження та проходилая лікування, але і він отримав травми, які в його віці доволі важко загоюються та проблеми з координацією рухів, пам`яттю. Відповідач звернув увагу на те, що він являється пенсіонером, не працює та перебуває на соціальному забезпеченні у держави. Тобто, заявлена сума є значно завищеною та нерозумною для стягнення з нього з огляду на те, що винним у ДТП визнано його, проте вина за його скоєння лежить на обох, що підтверджується викладеними вище обставинами справи, відповідно до принципу справедливості та розумності, а також з урахуванням його фінансового становища та наявних проблем зі здоров`ям внаслідок ДТП, заявлена сума матеріальної та моральної шкоди не повинна бути стягнена з нього.

Дослідивши письмові матеріали справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 14.06.2023 р 07:55 год. в АДРЕСА_1 керував велосипедом "Україна" та здійснив наїзд на пішохода гр. ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину по пішоходному переходу, чим порушив пункт п.6 Правил Дорожнього руху та постановою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 28.07.2023 року визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до акту судово-медичного дослідження №196 від 14.07.2023 року встановлено, що у обстежуваної ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мали місце тілесні ушкодження у вигляді: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій рана скроневої ділянки справа, забій п/ш гематома в/з правого передпліччя, лівого ліктьового суглоба, грудино-поперекового відділу хребта, садна 2-3 пальців правої ступні, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я.

Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 перебувала на лікуванні в КНП "Коростенська центральна міська лікарня Коростенської міської ради" з 14.06.2023 року по 21.07.2023 року.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в частині 1 ст.1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1997 року, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Аналіз положень статей 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.

Слід враховувати, що право потерпілого на відшкодування завданої йому шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним, і він вільний у виборі способу захисту цього права.

Відповідно до ч.2 ст.1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів на спростування вини відповідача у спричиненні тілесних ушкоджень та завданні шкоди позивачці.

Проаналізувавши всі долучені до матеріалів справи докази в їх сукупності, суд вважає, що у спричиненні позивачці шкоди дійсно наявна вина відповідача та наявний безпосередній причинний зв`язок між діями ОСОБА_2 , який в порушення Правил дорожнього руху здійснив наїзд на велосипеді на пішохода ОСОБА_1 , яка переходила проїзну частину по пішоходному переходу, та наслідками у вигляді спричинених позивачці тілесних ушкоджень.

Крім того, позивачкою надано копії квитанції, які підтверджують витрати, пов`язані з отриманням тілесних ушкоджень. Розмір таких витрат відповідачем не оспорений.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 5768,40 грн. є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди у розмірі 15000 грн. суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Як зазначено у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до пункту 9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У частині 1 статті 1168 ЦК України закріплено, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Суд зазначає, що життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як не має і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, перенесиних фізичних та моральних страждань.

Підсумовуючи наведене, виходячи з підстав пред`явлення позову, характеру правовідносин, які склалися між сторонами, особу винуватого у її спричиненні (вік, матеріальний стан), суд вважає, що заявлена до стягнення позивачем сума моральної шкоди є завищеною, тому враховуючі вимоги розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер завданої шкоди, її тривалість та обсяг вимушених змін у її повсякденному житті, суд визначає відшкодування моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн..

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд приймає до уваги те, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», її позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір підлягає стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог (33%).

Керуючись ст. 263-265 ЦПК України, ст.1166, 1167, 1168 ЦК України,

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду в сумі 5768 (п`ять тисяч сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок та завдану моральну (немайнову) шкоду в сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 357 (триста п`ятдесят сім) гривень 87 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в 30-денний строк, який обчислюється з дня проголошення (складення) рішення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення (складення), має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а в разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом, якщо рішення не було скасовано .

Сторони:

Позивач ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя Волкова Н.Я.