Справа № 2-6746/2010
У Х В А Л А

Іменем України

(повну ухвалу суду виготовлено 05 липня 2023 року)

04 липня 2023 року м. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: О. Грегуль, секретар судового засідання: І. Вакуленко

ОСОБА_3 - скаржник/боржник

Головний державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрійончик Катерина Володимирівна - відповідач

ОСОБА_1 - стягувач

Бойчук Н.П. - адвокат скаржника/боржника

ВСТАНОВИВ:

Скаржником до суду подано скаргу в якій посилаючись на незгоду з розрахунком заборгованості по аліментам скаржник/боржник просить: 1) Визнати неправомірними дії відповідача в частині проведеного розрахунку заборгованості по аліментам від 03.05.2023 у ВП № 23952474 в ході виконання виконавчого листа № 2-6746 про стягнення з боржника на користь стягувача аліментів; 2) Скасувати розрахунок заборгованості по аліментам від 03.05.2023 у ВП № 23952474, складений відповідачем; 3) Зобов`язати відповідача здійснити повторний розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у ВП № 23952474 з виконання виконавчого листа № 6746 виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості (Чернігівської області) відповідно до ч. 2 ст. 195 СК України.

Ухвалою суду від 22.05.2023 відкрито провадження у справі № 2-6746/2010.

Ухвалою суду від 22.05.2023 у справі № 2-6746/2010 зобов`язано Дніпровський ВДВС у місті Києві ЦМУМЮ (м. Київ) направити до суду належним чином завірену копію ВП № 23952474.

Про час і місце розгляду справи всі учасники справи повідомлялись належним чином через повідомлені і доступні суду засоби зв`язку відповідно: поштою, електронною поштою, SMS, а також інформація про рух справи розміщується на офіційному сайті суду і є загальнодоступною.

У судовому засіданні адвокат скарника/боржника скаргу підтримав і не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача.

Стягувач вважає скаргу безпідставною та не заперечував проти розгляду справи по суті за відсутності відповідача.

Відповідач у судове засідання не з'явився і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 450 ЦПК України, 1. Скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. 2. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

З урахуванням викладеного і ст. ст. 128-131, 223, 450 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для її розгляду по суті за відсутності відповідача.

Вислухавши адвоката і стягувача, оглянувши матеріали справи про стягнення аліментів, дослідивши матерівали справи № 2-6746/2010, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 04.11.2010 у справі № 2-6746/2010 (суддя: Зотько Т.А.) з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

На виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.11.2010 у справі № 2-6746/2010 (суддя: Зотько Т.А.), Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист від 04.11.2010 у справі № 2-6746/2010 (суддя: Зотько Т.А.).

У виконавчому листі вказано адресу боржника: АДРЕСА_1 .

Постановою від 24.01.2011 державного виконавця ОДВС Деснянського РУЮ відкрито виконавче провдження з примусового виконання виконавчого листа від 04.11.2010 у справі № 2-6746/2010 (ВП № 23952474).

Постановою від 05.11.2018 державного виконавця Деснянського РВДВС міста Києва ГТУЮ у місті Києві про передачу виконавчого провадження, ВП № 23952474 передано Ніжинському МВДВС ГТУЮ у Чернігівській області.

Постановою від 18.10.2019 старшого державного виконавця Ніжинського МВДВС ГТУЮ у Чернігівській області про передачу виконавчого провадження, ВП № 23952474 передано Дніпровському РВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві.

Постановою від 05.11.2019 державного виконавця Дніпровського РВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві про прийняття виконавчого провадження, прийнято до виконання ВП № 23952474.

Постановою від 18.11.2019 державного виконавця Дніпровського РВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві про передачу виконавчого провадження, ВП № 23952474 передано до Ніжинського МВДВС ГТУЮ у Чернігівській області.

Постановою від 26.11.2019 начальника Дніпровського РВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві про скасування процесуального документа, скасовано постанову від 18.11.2019 державного виконавця Дніпровського РВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві про передачу виконавчого провадження (ВП № 23952474) до Ніжинського МВДВС ГТУЮ у Чернігівській області з тих підстав, що державним виконавцем не вжито всіх заходів примусового виконання, а саме не перевірено фактичне місце проживання та майновий стан боржника за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.05.2020, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.09.2020 у справі № 754/1725/20, відмовлено в задоволенні скарги на дії та рішення і скасуваггя постанови від 26.11.2019 начальника Дніпровського РВДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві про скасування процесуального документа.

На час розгляду даної скарги ВП № 23952474 перебуває на виконанні у відповідача.

ВП № 23952474 перебуває на виконанні у відповідача на підставі вищевказаних процесуальних актів, які на час розгляду скарги є чинними і перевірка законності яких не є предметом даної скарги.

Згідно здійсненого відповідачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 03.05.2023 у ВП № 23952474, загальний розмір заборгованості станом на 01.04.2023 становить: 248098,36 грн..

Згідно ст. 195 СК України, 1. Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. 2. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. 3. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

Згідно наданих скаржником/боржником: витягу з реєстру територіальної громади від 11.05.2023, довідки виконавчого комітету Крутівської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 11.05.2023 № 84, довідки про реєстрацію місця проживання/перебування особи від 13.02.2023, скаржник/боржник з 20.12.2012 по теперішній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ,

Не погоджуючись із здійсненим відповідачем розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 03.05.2023 у ВП № 23952474 скаржник/боржник у своїй скарзі, а його адвокат у судовому засіданні посилаються на те, що здійснюючи даний розрахунок на підставі ч. 2 ст. 195 СК України, відповідачем заборгованість розраховувалась і визначалась виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а саме м. Києва, а мала б розраховуватись і визначатись виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості за місцем реєстрації скаржника/боржника, в саме Чернігівської області. Крім того при розрахунку відповідачем не було зараховано платежі по аліментам, які сплачувались у період з 01.09.2019, а саме: 1) 02.12.2019 в сумі: 1155 грн.; 2) 13.11.2019 в сумі: 1155 грн.; 3) 28.01.2020 в сумі: 1250 грн.; 4) 24.02.2020 в сумі: 2000 грн.; 5) 15.08.2020 в сумі: 1250 грн.; 6) 16.09.2020 в сумі: 1300 грн.; 7) 05.11.2020 в сумі: 1300 грн.; 8) 19.02.2021 в сумі: 1300 грн.; 9) 15.04.2021 в сумі: 1300 грн.; 10) 16.08.2021 в сумі: 1300 грн.; 11) 20.04.2021 в сумі: 3500 грн..

При детальному з`ясуванні безпосередньо в судовому засіданні суті і меж вимог скарги, адвокат скаржника/боржника пояснив, що в скарзі заявлено вимоги саме про зарахування вищевказаних одинадцяти платежів по аліментам при проведенні розрахунку заборгованості по аліментам виходячи із середньої заробітної плати працівника для місцевості за місцем реєстрації скаржника/боржника, а саме Чернігівської області. Вимоги про скасування розрахунку і зобов`язання відповідача здійснити повторний розрахунок заборгованості із зарахуванням вищевказаних одинадцяти платежів по аліментам при проведенні розрахунку заборгованості по аліментам виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а саме м. Києва, скаржником/боржником не заявляється.

Згідно ст. 13 ЦПК України, 1. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 2. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. 4. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Розглядаючи справу в межах заявних скаржником/боржником вимог скарги, суд виходить з наступного.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» 02.06.2016 № 1404-VIII, 1. Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

При здійсненні розрахунку заборгованості за аліментами платника аліментів на підставі ч. 2 ст. 195 СК України, а саме виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, межі повноважень відповідача обмежуються територією м. Києва і відповідач не вправі при здійсненні розрахунку заборгованості за аліментами платника аліментів на підставі ч. 2 ст. 195 СК України, розраховувати заборгованість за аліментами виходячи із середньої заробітної плати працівника для іншої місцевості, а саме Чернігвської області.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, 4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеної в постанові від 19.01.2022 у справі № 179/110/21: «Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд. Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику Суду як джерело права. Пунктом 1 статті 6 Конвенції кожному гарантовано право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні "Юрій Миколайович Іванов проти України" наголосив, що право на суд, захищене статтею 6 Конвенції, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном. Відповідно, необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. Саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів, установ чи підприємств, виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції. Держава не може виправдовувати нестачею коштів невиконання судових рішень, винесених проти неї або проти установ чи підприємств, які перебувають в державній власності або контролюються державою. Держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади. ЄСПЛ неодноразово наголошував, що у таких категоріях справ, коли державні органи належним чином сповіщені про наявність судового рішення, вони мають вживати всіх належних заходів для його виконання або направлення до іншого органу для виконання. Сама особа, на користь якої ухвалено рішення, не повинна ще займатись ініціюванням виконавчих процедур. Отже, виконання судового рішення як завершальна стадія судового провадження є невід`ємним елементом права на судовий захист, складовою права на справедливий суд.».

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

Сама по собі незгода скаржника/боржника та його адвоката із перебуванням ВП № 23952474 на виконанні на території м. Києва, зокрема у відповідача, не є предметом скарги та не свідчить про неправомірність дій відповідача саме при визначенні заборгованості по аліментам на підставі ч. 2 ст. 195 СК України виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а саме м. Києва.

Будь-яких інших конкретних правових доказів, які б свідчили про недотримання відповідачем вищевказаних норм матеріального права, скаржником/боржником і його адвокатом у скарзі не наведено і суду не надано.

Також у скарзі не наведено жодних доказів, що саме з вини відповідача, скаржник/боржник позбавлений можливості виконати судове рішення про стягнення з нього аліментів.

За таких обставин у задоволенні скарги відмовляється за недоведеністю вимог скарги.

Згідно ст. 452 ЦПК України, 1. Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Керуючись ст. 451 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні поданої у справі № 2-6746/2010 ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) скарги на дії головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Андрійончик Катерини Володимирівни (місцезнаходження: м. Київ, вул. Є. Сверстюка, 15, ).

Судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покласти на ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Апеляційна скарга на ухвалу подається протягом п`ятнадцяти днів.

Згідно ст. 261 ЦПК України, 1. Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. 2. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

СУДДЯ: