П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 761/27839/20

Провадження: № 22-ц/824/11366/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Кулікової С. В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплеонерго»

на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Фролової І.В.,

у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ус т а н о в и в:

У вересні 2020 року Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі по тексту - позивач) звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. Квартира АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньо-будинкової системи теплопостачання, отже, ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або постачання гарячої води. Позивач зобов`язання виконує належним чином. Натомість відповідачка свої зобов`язання не виконує, не здійснює платежів за отримані послуги, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.2020 року складає 19 289,35 грн, з яких: 15 453,54 грн за постачання централізованого опалення, 3 835,81 грн за постачання гарячої води. На підставі ст. 625 ЦК України також нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 383,35 грн та 3% річних на суму заборгованості у розмірі 502,89 грн. Окрім того, КП на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», прийняло право вимоги до відповідачки з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з центрального опалення у розмірі 5 558,56 грн та з центрального постачання гарячої води у розмірі 818,77 грн. На підставі ст. 625 ЦК України і на цю суму боргу нараховано інфляційну складову у розмірі 369,89 грн та 3% річних на суму заборгованості у розмірі 270,99 грн.За наведених обставин, позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь вищевказану заборгованість, витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у розмірі 33,00 грн та судовий збір у розмірі 2 102,00 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року у задоволенні позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» відмовлено.

Не погодившись із таким судовим рішенням, Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідачки заборгованості, яка утворилась до 01.05.2018 року у розмірі 6 377,33 грн, та заборгованість за постачання гарячої води у розмірі 19 289,35 грн, яка утворилась за період з 01.05.2018 року по 01.03.2020 року. Також позивач просить стягнути з відповідачки нараховану інфляційну складову боргу та 3 % річних на суму заборгованості у загальному розмірі 1 526,12 грн.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що в матеріалах справи наявні докази того, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 з 29.01.2016 року, тобто, є споживачем наданих позивачем послуг. Укладений 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» договір № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) є належним доказом існування у відповідачки заборгованості за спожиті послуги до 01.05.2018, що підтверджується витягом з договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року № 602-18 та додатків до нього, а тому у позивача наявне право на стягнення з останньої заборгованості, яка утворилась до 01.05.2018. Суд першої інстанції, маючи сумніви щодо суми заборгованості, яка визначена у договорі про відступлення права вимоги (цесії), мав право витребувати всі необхідні докази. Факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг. Також судом не було враховано, що особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 закрпплений за відповідачкою. Не може бути підставою для відмови у задоволенні позову і відсутність зареєстрованого у визначеному законом порядку місця проживання відповідачки за вказаною вище адресою. Суд дійшов помилкового висновку про недоведення сум заборгованості, оскільки неповно дослідив долучені до матеріалів справи розрахунки заборгованості, які детально відображають нарахування, тарифи, оплати споживача, спожиті Гкал, куб.м. води, з яких вбачаєься виникнення у відповідачки заборгованості з лютого 2016 року, тобто, з моменту виникнення у відповідача права власноті на вказану квартиру.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 07 липня 2023 року поновлено Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» строк на апеляційне оскарження рішення суду, відкрито апеляційне провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно з ч. 1ст. 367 ЦПК Українисуд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права іздотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. Право власності зареєстроване 29.01.2016. Форма власності приватна, розмір частки 1 (інформаційна довідка №207098997 від 17.04.2020).

Розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» здійснює з 01.05.2018 надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго» укладений договір №602-18 про відступлення права вимоги (цесії), за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго`набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01 серпня 2018 року з урахуванням оплат, що отримані кредитором за період з 01 серпня 2018 року до дати укладення цього договору. Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у додатку № 1 та додатку №2 до цього договору.

Відповідач своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.03.2020 складає 19 289,35 грн. (заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 15 453,54 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 835,81 грн).

Позивачем нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 383,35 грн., а також три проценти річних на суму заборгованості у розмірі 501,89 грн.

Загальна сума позовних вимог позивача за спожиті відповідачем з 01.05.2018 року послуги становить 20 174,59 грн.

Окрім того, відповідно до додатку № 1 та додатку № 2 до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги відносно ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та за послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 6 337,33 грн, спожитих до 01.05.2018 року.

Ураховуючи набуття позивачем права вимоги до відповідача - позивачем нараховано інфляційну складову боргу у розмірі 369,89 грн., а також три проценти річних на суму заборгованості у розмірі 270,99 грн.

Загальна сума позовних вимог позивача за спожиті до 01.05.2018 року послуги становить 7 018,21 грн.

Надання послуг здійснювалось на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31.07.2014 на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06.08.2014 №111 (4511).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутній договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, який би був підписаний відповідачкою, а саме по собі розміщення позивачем повідомлення у газеті «Хрещатик» № 111 (4511) КП «Київтеплоенерго» про надання таких комунальних послуг та змісту договору не свідчить про наявність договірних відносин між сторонами. Окрім того, відсутні відомості про те, що відповідачка була власником квартири АДРЕСА_1 у спірний період, тому підстав для стягнення з неї заборгованості за надані послуги немає.

Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води (далі - послуги) регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004 №1875-IV (далі - Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).

Вказані Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», який набрав чинності з 10 грудня 2017 року, визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Правилами надання послуг з централізованого опалення встановлено, що централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з ст.ст. 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до частини сьомої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної та гарячої води, послуг з водовідведення, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

Статтею 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.

Частиною 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлені обов`язки індивідуального споживача, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно частини другої статті 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною першоюстатті 641 ЦК України визначено, що пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.

Положеннями ч. 2 ст. 642 ЦК України передбачено, що якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Отже, за змістом даних норм рішення особи про прийняття пропозиції укласти договір - акцепт повиннно бути повним і беззастережним. В такому випадку особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом, автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.

За загальним правилом мовчання не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.

Зокрема, згідно статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму вчинення правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Водночас за частиною третьої статті 205 ЦК України мовчання, як форма вираження волі сторони до вчинення правочину, може мати місце у випадках, встановлених договором або законом.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» покладає на споживача обов`язок укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, та оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункти 1 і 5 частини третьої статті 20 Закону).

Наведені приписи закону свідчать про обов`язковість договору про надання житлово-комунальних послуг для споживача та неможливість останнього відмовитись від укладання договору, а сам договір є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію офертанта повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення такого у договорі або законі не висловив заперечень проти договору у формі мовчання.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 646/834/17, де скасовуючи судові рішення про відмову у стягненні боргу за надані комунальні послуги та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, Верховний Суд зазначив, що надавач послуг опублікував в газеті у якості пропозиції (оферти) для підписання споживачами публічний договір про надання комунальних послуг, а тому з огляду на те, що відповідач протягом місяця з дня публікації не направив свою письмову відмову укласти договір, то він вважається таким, що прийняв пропозицію позивача про укладення договору. При цьому Верховний Суд керувався тим, що на фізичних осіб покладено законодавчий обов`язок укласти договір та вносити плату за користування послугами, а тому у випадку відсутності прийняття оферти шляхом погодження на укладання договору про надання послуг або конклюдентних дій, які свідчать про прийняття пропозиції, таке прийняття може бути також у вигляді мовчання.

У справі, яка переглядається, встановлено, що ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є КП «Київтеплоенерго», у якості пропозиції споживачам укласти договір 31 липня 2014 року опублікувало на його офіційному сайті, а також в газеті «Хрещатик» від 6 серпня 2014 року № 111 (4511) повідомлення про публічний договір (оферту) щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню, розроблений для фізичних осіб, що є власниками/квартиронаймачами у багатоквартирному житловому будинку.

Вказаний договір був підготовлений на підставі типового договору, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та є договорами приєднання, а отже такий договір може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

ПАТ «Київенерго» було визначено обов`язковим виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання для житлових будинків комунальної форми власності згідноЗакону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії`з 1 липня 2014 року.

У подальшому ПАТ «Київенерго» на підставі договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року відступило право вимоги до фізичних осіб, у тому числі до відповідачки щодо виконання нею грошових зобов`язань з оплати спожитих до1 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Позивачем також було підготовлено та опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085), зміст якого відповідає змісту типового договору, затвердженого Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Такий договір є договором приєднання, тому може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, а друга сторона не може запропонувати свої умови.

Квартира АДРЕСА_1 , під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 , є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Відповідачка від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).

Відповідно до частини третьої статті 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги`процедура погодження умов договору відбувається протягом одного місяця з дня внесення проекту договору однією із сторін.

Оскільки протягом місяця з дня опублікування позивачем у засобі масової інформації повідомлення та договору відповідачка про свою відмову укласти договір про надання послуг централізованого опалення та постачання гарячої води у письмовому вигляді не направила, вона вважається такою, що прийняла пропозицію позивача щодо укладення договору, а відтак можна дійти висновку про наявність договірних відносин між сторонами.

При розгляді такої категорії спорів слід також враховувати правовий висновок, викладенийу постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьоїстатті 20 вказаного Законуобов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).

Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.

В силу вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, наявність відносин між сторонами, отже, і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.

Відповідно до п. 11 вищезазначених Правил у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі (або всі) квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю та які не мають квартирних засобів обліку (у разі обладнання всіх квартир квартирними засобами обліку - споживачі, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку виконавцю), оплачують послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями всіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, та споживачами, які не зняли та не передали показання квартирного засобу обліку води виконавцю, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Пунктом 20 Правил встановлено, що плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Пунктом 21 Правил визначено, що у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 156, 162 ЖК України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки

Зазначені положення законодавства встановлюють презумпцію обов`язку власника нести усі витрати, пов`язані з утриманням належного йому майна, у тому числі з оплати комунальних та інших наданих йому послуг, поза залежністю від того, чи користується він ними безпосередньо чи ні. До таких витрат належать витрати, пов`язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов`язок власника є похідним від належних йому, як абсолютному володарю, правочинів володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов`язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Судом установлено, що відповідачка є власником квартири АДРЕСА_1 , мешкає за вказаною адресою та є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води з 29.01.2016, які до 1 травня 2018 року постачало ПАТ «Київенерго» та на даний час постачає КП виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», яке на підставі договору цесії набуло право вимоги до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка виникла до 1 травня 2018 року, а тому саме на відповідачку згідно ч. 4 ст. 319, ст. 322 ЦК України, ст. 156, 162 ЖК України покладено обов`язок утримання належної їй квартири та своєчасного внесення плати за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Отже, помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів належності відповідачці на праві власності спірної квартири, за утримання якої виник спір.

Колегія суддів приймає доводи апеляційної скарги щодо неповного дослідження судом першої інстанції матеріалів справи, зокрема, в частині зазначеної інформаційної довідки, яка подавалася позивачем до суду разом з позовною заявою, однак не була в повній мірі врахована судом першої інстанції при ухваленні рішення.

За відповідачкою перед позивачем обліковується заборгованість за спожиті до 1 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 5 558,56 грн., заборгованість за спожиті до 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 818,77 грн., заборгованістьза спожиті з 1 травня 2018 року послуги з централізованого опалення в розмірі 15 453,54 грн., заборгованість за спожиті з 1 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 3 835,81 грн.

Відповідачкою належними та допустимими доказами не спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Вказаний розрахунок детально відображає нарахування, оплати, споживання, опалювальну площу, а також є належним та допустимим доказом та встановлює надання та споживання таких послуг.

До матеріалів справи не надано доказів того, що відповідачка зверталась до позивача про перерахунок заборгованості у зв`язку з недотриманням вимог закону. Відповідачка від наданих позивачем послуг у встановленому законом порядку не відмовлялась, належних і допустимих доказів ненадання послуг або надання послуг неналежної якості, що б давало підстави для звільнення від їх оплати, не надала.

Судом також не встановлено наявність звернень до виконавця із претензіями з питання ненадання послуги.

За результатами аналізу оплат судом з`ясовано, що відповідачка користується послугами, але не в повному обсязі виконує зобов`язання з оплати за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Свої зобов`язання відповідачка виконує неналежно, внаслідок чого у неї виникла заборгованість.

При цьому із наданих позивачем розрахунків вбачається, що у березні та червні 2016 року, у вересні та жовтні 2018 року відповідачка частково здійснювала оплату за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Зазначене свідчить проте, що ОСОБА_1 отримувала та частково сплачувала за надані відповідачем послуги, що свідчить про приєднання її до умов публічногодоговору про надання комунальних послуг, виконавцем яких є відповідач.

У даному конкретному випадку між позивачем та відповідачкою склалися фактичні договірні відносини, за якими у належне відповідачці житло надавалися комунальні послуги, які вона була зобов`язана оплачувати, оскільки фактично користувалася ними як власник квартири у багатоквартирному житловому будинку.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції не врахував, що відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для відмови у стягненні заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі статтею 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обов`язки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачкою.

Неукладення договору про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за такі послуги, оскільки укладення договору на надання житлово-комунальних послуг є обов`язком споживача за умови, якщо запропонований виконавцем послуг договір відповідає типовому договору. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статтям 627,630 ЦК України та статтям19,20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»

З урахування вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо відсутності між сторонами договірних відносин, а також боргових зобов`язань у відповідача перед позивачем.

Відповідачка є споживачем послуг, яка не виконувала належним чином свої зобов`язання щодо оплати наданих їй послуг, а томунаявні підстави для стягнення із відповідачки заборгованості за послуги з централізованого опалення та за послуги з централізованого постачання гарячої води, яка виникла за період з лютого 2016 по 30.04.2018 у розмірі 6 377,33 грн, та за період з 01.05.2018 по 01.03.2020 в сумі 19 289,35 грн.

Окрім того, до задоволення підлягають вимоги позивача про стягнення з відповідачки інфляційних нарахувань та 3% річних на суму заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та за послуги з централізованого постачання гарячої води.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт).

Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія ч.2 ст. 625 ЦК Українияк спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

При цьому, оплата житлово-комунальних послуг проводиться щомісячними платежами, тому інфляційні втрати та три проценти річних повинні обраховуватися, виходячи із суми заборгованості за кожний місяць окремо за заявлений період.

Ураховуючи неналежне виконання відповідачкою своїх зобов`язань станом на 01.03.2020 щодо повної та своєчасної сплати коштів за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період до 01.05.2028 та з 01.05.2018, наявні підстави для стягнення з відповідачки на користь позивача 3 % річних та інфляційні втрати у загальній сумі 1 526,12 грн згідно наданих позивачем розрахунків, які є вірними та не спростовані відповідачкою.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першоїстатті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За наведених вище обставин, заочне рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, та з порушенням норм матеріального і процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову КП «Київтеплоенерго» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

Питання щодо судових витрат суд вирішує у відповіданості до вимог ст. 141 ЦПК України.

З урахуванням задоволених позовних вимог Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплеонерго» та поданої Підприємством апеляційної скарги, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 102,00 грн та апеляційної скарги у розмірі 3 153,00 грн підлягають стягненню з відповідачки.

У стягненні з відповідачки 33,00 грн витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, суд відмовляє, оскільки ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано доказів, що такі витрати понесені позивачем з вини відповідача та підлягають відшкодуванню нею.

Керуючисьст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплеонерго» задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (ЄДРОПУ 40538421, адреса: м. Київ, площа І. Франка, 5) заборгованість за спожиті до 30.04.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 5 558 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім) грн 56 коп., заборгованість за спожиті до 30.04.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 818 (вісімсот вісімнадцять) грн 77 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 369 (триста шістдесять дев`ять) грн 89 коп.та 3 % річних у розмірі 270 (двісті сімдесят) грн 99 коп,

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (ЄДРОПУ 40538421, адреса: м. Київ, площа І. Франка, 5) заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого опалення у розмірі 15 453 (п`ятнадцять тисяч чотириста п`ятдесят три) грн 54 коп, заборгованість за спожиті з 01.05.2018 послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 3 835 (три тисячі вісімсот тридцять п`ять) грн 81 коп., інфляційну складову боргу у розмірі 383 (триста вісімдесят три) грн 35 коп. та 3% річних у розмірі 501 (п`ятсот одна) грн. 89 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_3 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (ЄДРОПУ 40538421, адреса: м. Київ, площа І. Франка, 5) судовий збір за подання позовної заяви в сумі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн 00 коп. та за подання апеляційної скарги в сумі 3 153 (три тисячі сто п`ятдесят три)грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. А. Нежура

С. В. Кулікова