Справа № 212/2820/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 червня 2023 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Дехта Р.В., за участю секретаря судового засідання Зюркевич В.В., розглянувши у судовому засіданні у залі суду міста Кривого Рогу, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без участі сторін, які беруть участь у справі, та без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення боргу з житлово-комунальних послуг, -
Ухвалою суду від 27 квітня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник ТОВ «Житлокомцентр» звернулася до суду із заявою про проведення розгляду справи за її відсутності, позовні вимог підтримує у повному обсязі та просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи, у разі неявки до суду відповідача, не заперечує.
Статтями 43, 211 ЦПК України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідно до частини 1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
30.06.2023 року відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позов до суду не надав, у зв`язку з чим, з урахуванням думки позивача, викладеної в заяві, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вирішено питання про розгляд справи на підставі наявних у ній даних чи доказів (ухвалити заочне рішення).
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Таким чином суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права вважає поданий позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступних міркувань.
Суд зазначає, що за ч. 1 ст. 11 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, що укладається згідно з типовим договором.
На підставі п. 1 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» витрати на управління багатоквартирним будинком включають витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку, витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку, витрати на сплату винагороди управителю та інші витрати.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить послуга з управління багатоквартирним будинком.
За ст. 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання послуг з управління багатоквартирним будинком (зміни до нього) від імені всіх співвласників багатоквартирного будинку укладається з визначеним відповідно до законодавства управителем співвласником (співвласниками), уповноваженим (уповноваженими) на це рішенням зборів співвласників. Такий договір підписується на умовах, затверджених зборами співвласників, та є обов`язковим для виконання всіма співвласниками.
Згідно із визначеннями, що містяться у п. 6, 13, 14 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб; споживач житлово-комунальних послуг - індивідуальний або колективний споживач; індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Статтею 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач зобов`язаний здійснювати оплату за житлово-комунальні послуги ЩОМІСЯЦЯ, якщо інший порядок тому проживання, що нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги у встановлений законом чи договором строк.
Відповідно до вимог ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08.10.1992 року власники зобов`язані брати участь у витратах на утримання будинку та прибудинкової території пропорційно займаної площі.
Згідно до ч. 4 ст. 319, ч. 1 ст. 322 Цивільного кодексу України власність зобов`язує, тому власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Аналізуючи наведені норми загального цивільного законодавства та спеціального в сфері житлово-комунальних послуг, суд робить висновок, що саме власник нерухомості повинен нести відповідальність через несплату наданих житлово-комунальних послуг.
Згідно інформації від 29.03.2023 року з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається, що власником квартира АДРЕСА_2 є ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 16.11.1994 р.
Враховуючи викладене мотивування, суд зазначає, що ОСОБА_1 , як єдиний власник квартири АДРЕСА_2 , повинен відповідати за пред`явленими ТОВ «Житлокомцентр» позовними вимогами до нього.
Також судом встановлено, що згідно договору від 01.02.2019 року про надання послуги з управління багатоквартирним будинком, укладеного між позивачем та співвласниками багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 , ТОВ «Житлокомцентр» визначено управителем будинку АДРЕСА_1 .
Квартира АДРЕСА_2 перебуває на обслуговуванні у ТОВ «Житлокомцентр», і на зазначену квартиру відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .
ТОВ «Житлокомцентр» нараховував щомісяця з 01.08.2019 року до 31.03.2023 року відповідачам плату за надані послуги з управління багатоквартирним будинком за адресою: квартира АДРЕСА_2 .
Однак відповідач не сплачував кошти за вказану послугу, внаслідок чого виникла заборгованість за надані послуги ТОВ «Житлокомцентр» з 01.08.2019 року до 31.03.2023 року в розмірі 10 976,24 гривні, яка складається з послуг управління багатоквартирним будинком, що підтверджується розрахунком та довідкою.
Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачем не надано.
Таким чином суд погоджується із розрахунками представника позивача щодо боргу відповідача за спірний період з оплати ним послугу з управління багатоквартирним будинком по адресі: АДРЕСА_3 , та нарахованих на таку заборгованість сум три відсотка річних та втрат від інфляції за ч. 2 ст. 625 ЦК.
Нормами ст. 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ст. 253 ЦК перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Із ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин, який наразі було продовжено до 30 червня 2023 року.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
Врахувавши наведені норми, за заявленими позовними вимогами ТОВ «Житлокомцентр» до відповідача за період з 01.08.2019 року до 31.03.2023 року не минули строки позовної давності, заявлена сума боргу в розмірі 10 976,24 грн. є в межах строків давнини.
За ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Суд зазначає, що у ст. 625 ЦК визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Отже, суд дійшов висновку, що заявлені вимоги ТОВ «Житлокомцентр» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості з наданих послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_3 , а також 3 % річних та інфляційних втрат слід задовольнити повністю шляхом стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за період з 01 серпня 2019 року по 31 березня 2023 року включно за послуги з управління багатоквартирним будинком в сумі 10 976,24 грн., а також 3% річних в сумі 520,69 грн. та з інфляційних втрат в сумі 3138,80 грн., що загалом становить заборгованість в сумі 14 635,73 грн.
Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .
Судом було встановлено, що 17.04.2023 року між ТОВ «Житлокомцентр» та адвокатом Зарівною С. В. було укладено договір про надання правничої допомоги, за яким за надані клієнту послуги адвокату передбачено гонорар за складання, оформлення та направлення до суду позовної заяви в розмірі 3000 грн., який сплачується після набуття рішенням законної сили.
При цьому фактично надані адвокатом Зарівною С. В. послуги з правничої допомоги ТОВ «Житлокомцентр» підтверджуються долученими нею актом прийому-передачі від 29 червня 2023 року, підписаний сторонами, наданих адвокатом Зарівною С. В. послуг на суму 3000 грн. по вказаній справі, що підтверджується ордером від 21 квітня 2023 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких за ч. 3 ст. 133 ЦПК належать витрати на професійну правову допомогу.
Згідно із ст. 141 ЦПК розмір витрат, які сторона сплатила у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Суд зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
За змістом ст. 137 ЦПК витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Так за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим, а також критерій розумності їх розміру, приймає до уваги конкретні обставини справи.
Отже, можна зробити висновок, що ЦПК передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц.
Суд встановив, що позивачем понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 3000 грн., які були підтверджені матеріалами справи.
При цьому суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено.
Аналогічна правова позиція була викладена неодноразово Верховним Судом, зокрема, у постановах від 11 листопада 2021 року по справі № 922/449/21 та від 3 жовтня 2019 року по справі № 922/445/19.
Отже, з огляду на зазначені норми процесуального права та правові позиції Верховного Суду, зважаючи на встановлені судом обставин справи, суд дійшов переконання, що вимоги про відшкодування витрат позивача на правничу допомогу в сумі 3000 грн. були доведені, оскільки вони пов`язані з розглядом справи, розмір яких є обґрунтованим, а також дотримані критерії розумності їх вартості.
Таким чином, оскільки суд задовольнив заявлені позовні вимоги ТОВ «Житлокомцентр», то витрати останнього на професійну правничу допомогу адвоката Зарівної С.В. у розмірі 3000 грн. підлягають на підставі ст. 141 ЦПК стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.
На підставі ст. 141 ЦПК з відповідача підлягає також стягненню на користь ТОВ «Житлокомцентр» понесені позивачем витрати з оплати судового збору при зверненні до суду із таким позовом в сумі 2684 грн.
Керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265 ЦПК, -
Позов ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення боргу з житлово-комунальних послуг задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» заборгованість за період з 01.08.2019 року по 31.03.2023 року з оплати послуг з управління багатоквартирним будинком за адресою: АДРЕСА_3 у сумі 10 976,24 грн., заборгованість з 3% річних в сумі 520,69 грн., заборгованість з інфляційних втрат в сумі 3138,80 грн., а всього 14 635,73 грн. (чотирнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять гривень 73 коп.).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» витрати з оплати судового збору в сумі 2684 грн. (дві тисячі шістсот тридцять п`ять гривень).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЖИТЛОКОМЦЕНТР» в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу - 3000 грн. (три тисячі гривень).
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 .
Повний текст рішення суду складено 03.07.2023 року.
Суддя: Р. В. Дехта