КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження № 22-ц/824/9959/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2023 року м. Київ

Справа № 243/10918/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Немировської О.В., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Гусак О.С.,

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

У жовтні 2021 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними не склались, проживають окремо, мають протилежні погляди на життя, втратили почуття любові і поваги, шлюб існує лише формально, подальше спільне життя і збереження сім`ї із відповідачем неможливе і не відповідає його інтересам.

Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

03 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення, яку задоволено ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 08 лютого 2022 року та скасовано заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2021 року.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 липня 2022 року позовну заяву передано за підсудністю до Дарницького районного суду міста Києва.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 березня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження з викликом учасників справи в судове засідання на 30 березня 2023 року.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 квітня 2023 року розірвано шлюб, укладений 1 вересня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про що був зроблений відповідний актовий запис № 4, актовий запис про реєстрацію якого поновлений Дарницьким районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 15 травня 2021 року.

Не погоджуючись з рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість рішення, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що під час судового засідання 13 квітня 2023 року ОСОБА_1 подала клопотання про надання строку на примирення, обґрунтовуючи тим, що від спільного шлюбу у них є донька та маючи на меті збереження сім`ї та збереження шлюбу, збереження сімейних стосунків та повноцінної родини, просила надати строк для примирення. Суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання та зазначив у рішенні, що прийшов до висновку про розірвання шлюбу подружжя, оскільки збереження сім`ї та примирення між ними неможливе. Між подружжям дійсно були непорозуміння, але це однозначно не є підставою для розірвання шлюбу та руйнування сімейних відносин. Тобто, фактично судом не було вжито достатніх заходів для збереження сім`ї та заходів для примирення подружжя, що підтверджується відмовою у задоволенні клопотання про надання строку для примирення. Також судом не було встановлено дату припинення сімейних відносин між подружжям.

У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_5 , вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотримання норм матеріального та процесуального права, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду залишити без змін.

Вказує, що збереження сім`ї та примирення між ним та відповідачкою неможливе. Суд першої інстанції розглянув клопотання відповідача про надання строку на примирення та обґрунтовано відмовив їй у цьому клопотанні. Справа знаходиться у провадженні судів з 12 жовтня 2021 року. Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 25.11.2021 року позов про розірвання шлюбу був задоволений, шлюб розірваний.

У порядку, встановленому ч. 2 ст.25 СК України, він оформив припинення шлюбу з ОСОБА_1 та 14 січня 2022 року уклав новий шлюб з іншою жінкою - ОСОБА_6 . Однак, після реєстрації нового шлюбу, Слов`янський міськрайонний суд Донецької області скасував заочне рішення про розірвання шлюбу, не врахувавши те, що позивач вже перебуває у іншому шлюбі.

Вказує, що посилання відповідача, як на підставу для скасування рішення та відмову в задоволенні позову на те, що суд не узяв до уваги наявність у сторін спільної дитини, не заслуговує на увагу, оскільки спільній дочці сторін ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 19 років. Ніяких почуттів поваги та взаємопорозуміння, спільних інтересів між сторонами давно не існує. Служба позивача у районі проведення антитерористичної операції по обороні міста Маріуполь, безпосередня участь у бойових діях, не давала можливості раніше зайнятися процедурою розлучення з відповідачем. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.04.2023 року позивач був виведений судом зі стану правової невизначеності.

Примушування позивача до шлюбу з відповідачем буде свавільним втручанням у його сімейне життя в новій родині, в законно зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, та буде суперечити практиці Європейського суду з прав людини щодо застосування ст.8 Європейської Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини що набула чинності для України 11.09.1997 року.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 06 жовтня 2021 року Дарницьким районним у місті Києві відділом ДРАЦС у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), було поновлено запис про шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 01 вересня 2003 року, актовий запис № 4 (а.с. 5).

Зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 вбачається, що батьками ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с. 7).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що надання строку для примирення є правом, а не обов`язком суду, крім того, справа перебуває у провадженні судів із 12 жовтня 2021 року, за цей час сторони не примирилися, позивач проживає із іншою жінкою, з якою після ухвалення заочного рішення, уклав шлюб. Суд дійшов висновку про те, шлюбні відносини між сторонами не склались, вони проживають окремо, мають протилежні погляди на життя, шлюб існує лише формально, подальше спільне життя і збереження сім`ї неможливе, позивач проживає із іншою жінкою, а тому збереження сім`ї є неможливим, і шлюб може бути розірваним.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.2 ст. 36, 51 СК України, шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань.

Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Відповідно до п. 11 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року, скасування рішення суду про розірвання шлюбу в разі, коли його було зареєстровано в органах РАЦС і подружжя (або один із них) взяли новий шлюб, можливе тільки у випадку, коли при його постановленні були допущені істотні порушення норм матеріального або процесуального права.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу між сторонами, повно встановив обставини справи та фактичні взаємини подружжя, причини розірвання шлюбу, та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність правових підстав для його розірвання.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст.ст.24, 56 СК України.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим та дійшов вірного висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливим, оскільки сторони не підтримують сімейно - шлюбних стосунків, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо ненадання судом першої інстанції строку для примирення, колегія суддів виходить із того, що надання строку для примирення подружжя та його тривалість є правом суду, виходячи із фактичних обставин справи.

За змістом норм СК України заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу 12 жовтня 2021 року. Після ухвалення Слов`янським міськрайонним судом Донецької області заочного рішення у цій справі про розірвання шлюбу від 25 листопада 2021 року та реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС, позивач ОСОБА_3 14 січня 2022 року уклав шлюб з іншою жінкою - ОСОБА_6 , про що надав суду копію свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Дарницьким відділом ДРАЦС у м. Києві 14 січня 2022 року ( а.с. 52).

Отже, на час перегляду справи в апеляційному порядку вирішення даної справи про розірвання шлюбу триває два роки. Сторони за вказаний період часу не примирилися, позивач створив нову сім`ю з іншою жінкою у січні 2022 року та категорично заперечує проти збереження шлюбу з ОСОБА_1 , а тому суд першої інстанції обґрунтовано відхилив клопотання відповідача про надання строку для примирення, оскільки доцільності в наданні сторонам строку на примирення не вбачається.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Будь-яких доказів, які б свідчили, що відповідачем вживались заходи до примирення з позивачем та збереження сім`ї за період з жовтня 2021 року по даний час, до матеріалів справи не надано.

Таким чином, доводи відповідача щодо можливості збереження сім`ї суперечать встановленим у справі обставинам, з яких вбачається, що позивач наполягає на розірванні шлюбу, що у свою чергу свідчить про його стійке бажання розлучитися і не мати сімейних (шлюбних) стосунків із відповідачем. За таких обставин, примушування одного з подружжя до перебування у шлюбі, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено дату припинення сімейних відносин між подружжям, не може бути підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог розірвання шлюбу, як про це просить відповідач в апеляційній скарзі.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано норм матеріального і процесуального права, а тому рішення необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 13 квітня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Немировська О.В.

Рейнарт І.М.