РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №568/1462/23

Провадження №2/568/306/23

26 грудня 2023 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Троцюк В.О.

секретаря судового засідання Гуменюк Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радивилів цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до Крупецької сільської ради про встановлення факту належності заповіту та визнання права на земельну частку (пай),-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить встановити факт належності ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповіту, посвідченого 05 березня 2000 року Хотинською сільською радою Радивилівського району Рівненської області, та визнання за ним права на земельну частку (пай) розміром 2,60 умовних кадастрових гектарів, який належав ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0108955.

В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер його батько ОСОБА_3 , який на день смерті проживав в АДРЕСА_1 . Після його смерті він вчасно вступив у спадщину подавши заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу. Літовінський Я.Й. за життя склав заповіт, відповідно до якого все належне йому майно заповів ОСОБА_3 . При оформленні заповіту допущено помилку та вказано, що заповіт складено ОСОБА_2 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_3 фактично вступив в управління спадковим майном після його смерті, оскільки проживав разом з ним на час його смерті, однак не встиг оформити право на спадщину. До складу спадкового майна ОСОБА_2 належить земельна частка (пай) КСП ім.. Шевченка серії РВ №0108955, площею 2,60 умовних кадастрових гектарів. У видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 в зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа.

Ухвалою від 17 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

27 жовтня 2023 року позивачем подано заяву на усунення недоліків, вказаних в ухвалі суду.

Ухвалою від 30 жовтня 2023 року провадження у вказаній справі відкрито та призначено підготовче судове засідання.

20 листопада 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання позивач та його представник не з`явився, подавши заяву про розгляд справ за його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю.

Представник відповідача Крупецької сільської ради в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, та визнання позовних вимог.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до ч. 4 ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Дослідивши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення справи по суті, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_1 від 30 травня 2022 року, виданим Крупецькою сільською радою Дубенського району Рівненської області, актовий запис №79 від 30 травня 2022 року (а.с.7).

В свідоцтві про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьками вказано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . (а.с.6)

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 від 07 жовтня 2003 року, виданим Хотинською сільською радою Радивилівською району Рівненської області, актовий запис №16 від 10 жовтня 2003 року (а.с.8).

За життя ОСОБА_2 зробив розпорядження стосовно належного йому майна, склавши 05 березня 2001 року заповіт, який посвідчений секретарем Хотинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області, відповідно до якого заповів все належне йому майно ОСОБА_3 . (а.с.9)

При оформленні заповіту було допущено помилку в написанні прізвища заповідача, а саме в заповіті вказано, що ОСОБА_2 робить розпорядження стосовного належного йому майна. При цьому вказано, що заповіт посвідчено громадянином ОСОБА_2 , особу якого встановлено та дієздатність перевірено. (а.с.9).

В той же час, згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) заповідачем за заповітом від 05.03.2001 року посвідченого Хотинською сільською радою вказаний ОСОБА_2 . (а.с.17-18)

Згідно з ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали здійснюється в судовому порядку (пункт 6 частини першої статті 315 ЦПК України, пункт 12 постанови пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»).ї

У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих в різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них.

Суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військових комісаріатів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами воєнного часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж, довідки про реабілітацію тощо.

ОСОБА_1 приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Гордійчук В.І. видано довідку, відповідно до якої вказано, що він є спадкоємцем після смерті свого батька ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (спадкова справа 35/2023), який в свою чергу був спадкоємцем майна за заповітом ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , спадщину після смерті якого він прийняв (постійно проживав з померлим на час смерті), але не оформив своїх спадкових прав. (а.с.10).

Факт проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в АДРЕСА_1 , підтверджується довідкою №07-13/163 від 07.06.2023 року виданою Хотинським старостинським округом Крупецької сільської ради Дубенського району Рівненської області. (а.с.11)

Відповідно до п.п.3,5 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем під час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою.

Оскільки, наданими суду документами підтверджується факт проживання позивача зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а відтак в силу закону, ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину.

За таких обставин суд вважає, що від встановлення факту належності заповіту не залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав позивача, а тому у задоволенні позовних вимог про встановлення факту, що заповіт ОСОБА_2 від 05 березня 2001 року, посвідчений секретарем Хотинської сільської ради Радивилівського району Рівненської області Здеба Н.П., належить ОСОБА_2 слід відмовити.

Щодо вимоги про визнання права власності на спадкове майно, то суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, у силу вимог ч.1 ст.1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявнику необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявника відсутні, то він звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

ОСОБА_2 , належало право на земельну частку (пай), згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії РВ №0108955 від 05.12.1996 року, що підтверджено інформацією Головного управління Держгеокадастру в Рівненській області. (а.с.13) Згідно книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) вказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) було видано громадянину ОСОБА_2 .

Згідно інформаційної довідки №75267566 про реєстрацію в спадковому реєстрі, після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкова справа не заводилась. (а.с.72)

Приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу Гордійчук В.І. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті батька ОСОБА_3 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме сертифікату на право на земельну частку (пай) серія РВ 0108955, виданого на ім`я ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 та після якого спадщину прийняв ОСОБА_3 (постійно проживав з померлим на час смерті), але не оформив своїх спадкових прав. (а.с.15).

Про втрату оригіналу сертифікату про право на земельну ділянку (пай) серії РВ №0108955 від 05.12.1996 року, виданого на ім`я ОСОБА_2 розміщено оголошення в газеті «Прапор перемоги» за 27.10.2023 року №41 (а.с.26).

В написанні прізвища померлого ОСОБА_2 у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії РВ №0108955 від 05.12.1996 року допущено помилку, проте сумнівів щодо належності померлому ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) на підставі вказаного сертифікату немає.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до положень ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують своє право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають . У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до пункту а) частини третьої статті 152 Земельного кодексу України (далі ЗК України) захист прав громадян юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав.

Частиною першою статті 131 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільного-правових угод.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Оскільки, у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

Згідно абзацу 1 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішені спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» передбачено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Суд дійшов висновку, що право ОСОБА_2 на земельну частку (пай) після його смерті перейшло до ОСОБА_3 та після смерті останнього перейшло до ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом. Проте, позивач не може оформити право на спадкове майно, оскільки у нього відсутній правовстановлюючий документ - сертифікат на земельну частку (пай), що підтверджується постановою приватного нотаріуса Дубенського районного нотаріального округу Рівненської області Гордійчука В.І. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.06.2023.

Враховуючи встановлені обставини та досліджені докази суд приходить до висновку, що право позивача на земельну частку (пай) в порядку спадкування законом підлягає захисту в судовому порядку, як наслідок позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, що не суперечать закону та не порушують права, свободи та інтереси інших осіб.

Керуючись ст. 346, 328, 1217, 1261, 1297, 1299 ЦК України ст.10, 60, 212, 213, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Крупецької сільської ради про встановлення факту належності заповіту та визнання права на земельну частку (пай) задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), розміром 2,60 умовних кадастрових гектарів, що належала на підставі сертифіката на право на земельну частку (пай) (серія РВ №0108955 від 05.12.1996 року) ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса АДРЕСА_2 .

Відповідач: Крупецька сільська рада Рівненської області, , місце знаходження: 35541, с.Крупець вул.Довга, 68 Радивилівського району Рівненської області.

Суддя В.О. Троцюк