КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/934/23
Провадження № 2/534/239/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області в складі головуючого судді Куц Т.О., з участю секретаря судового засідання Корнієнко Є.І.,

розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом, в якому просить визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на гараж з підвалом №74 секція 18 за адресою АДРЕСА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що у грудні 2012 він відкрито і добросовісно почав користуватися гаражем з підвалом № НОМЕР_1 у секції № 18 у Гаражному товаристві № 1 за адресою: АДРЕСА_2 . На той момент зазначений гараж за наявною інформацією не мав власника. Він подав заяву про прийняття його до Гаражного товариства, отримав членський квіток. Тож, з грудня 2012 року і по цей день він відкрито та безперервно користується зазначеним гаражем, утримує його за свій рахунок, сплачує усі комунальні платежі, а також членські внески у Гаражне товариство № 1, здійснює необхідні ремонти тощо.

У квітні 2023 року він маючи намір приватизувати гараж, звернувся до керівництва

Гаражного товариства № 1 із цим питанням. Несподівано дізнався про те, що зазначений гараж вже був приватизований за ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

Коли у грудні 2012 року він почав користуватися гаражем, він не знав і не міг знати про неправомірність заволодіння ним. У нього не було сумнівів у тому, що на гараж не претендують інші особи. Він отримав гараж, набувши членство у Гаражному товаристві № 1, тобто з підстав, які вважав достатніми для отримання в майбутньому права власності на гараж (шляхом приватизації).

Оскільки, добросовісно почавши користуватись у грудні 2012 року, він більше ніж десять років відкрито, безперервно володіє гаражем з підвалом № 74 у секції № 18 у Гаражному товаристві № 1, вважає, що має право заявити вимогу про визнання за ним права власності на зазначений гараж за набувальною давністю.

Ухвалою суду від 14.06.2023 провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження.

31.07.2023 від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмету позову, відповідно до якої позивач просить визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на гараж з підвалом №74 секція 18 за адресою АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на гараж з підвалом №74 секція 18 за адресою АДРЕСА_1 .

10.08.2023 ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито з призначенням справи до судового розгляду.

Позивач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю та просить розглядати справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю та просить розглядати справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю та просить розглядати справу у його відсутність.

Перевіривши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які позивач посилався, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає позов задовольнити, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст.82 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України).

Відповідно Закону, за відсутності будь-якого застереження, факт визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.82 ЦПК України, є обов`язковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є членом Гаражного товариства № 1 по АДРЕСА_2 і має гараж з підвалом № 74 секції №18, членські внески сплачені у повному обсязі, що підтверджується відповідною інформацією у членському білеті ( а.с.6-10).

Відповідно до акту від 10.05.2023 ОСОБА_1 постійно та безперервно з 2012 року по теперішній час користується гаражем з підвалом № НОМЕР_1 секції №18 Гаражного товариства №1 по АДРЕСА_2 .

Відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно гараж з підвалом № 74 секція АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_2 у розмірі частки, та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 по частині.

Згідно із статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (частина перша статті 317 ЦК України).

Статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до положень частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Аналіз указаної норми дає підстави для висновку про те, що за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно.

При цьому необхідно виходити з того, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Отже, суду при вирішенні спору належить встановити саме факт добросовісності заявника на момент отримання ним майна, а саме, що у позивача, як володільця майна, не могло бути сумнівів у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

За таких обставин, суд вважає, що позивач є добросовісним набувачем, відкрито та безперервно користувався гаражем з підвалом №74 секція 18 за адресою АДРЕСА_1 , а отже є підставами для набуття права власності на нього за правилами статті 344 ЦК України.

Відповідно до положень частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню

та/або вилученню.

За змістом зазначеної статті державній реєстрації права власності на нерухоме майно за набувальною давністю має передувати державна реєстрація припинення права власності попереднього власника (в разі наявності такої).

Враховуючи наведене, суд вважає, позовні вимоги позивача такими, що підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст.206,258-259,263-265 ЦПК України суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на гараж з підвалом №74 секція 18 за адресою АДРЕСА_1 .

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на гараж з підвалом № АДРЕСА_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до Полтавського апеляційного суду через Комсомольський міський суд Полтавської області.

Відомості, що не оголошуються

Позивач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: ОСОБА_2 адреса: АДРЕСА_6 ;

ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_7 ;

ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_8 .

Суддя Т.О.Куц