Номер провадження: 22-ц/813/513/23
Головуючий у першій інстанції Гуревський В.К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Драгомерецького М.М.,

за участю:

секретаря Козлової В.В.,

представника АТ «Універсал Банк» адвоката Фартушної В.Л.,

розглянувшив режимі відеоконференції, за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ», апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Гуревського В.К., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», в частині вимог про визнання припиненими кредитного договору № 01/08-Р від 23.01.2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», визнання припиненими іпотечного договору за реєстровим № 499 від 23 січня 2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», зобов`язання відповідача Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» здійснити державну реєстрацію припинення договору іпотеки за реєстровим № 499 від 23 січня 2008 року, зняття заборони з об`єкту нерухомості у вигляді квартири АДРЕСА_1 , та виключення його з Державного реєстру іпотек, за участю третьої особи: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, та за зустрічним позовом Акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення залишку заборгованості,

встановив:

12.12.2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ПАТ «ВТБ Банк», в якому просив:

- визнати припиненим кредитний договір № 01/08-Р від 23.01.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк»;

- визнати припиненим договір іпотеки за реєстровим № 499 від 23 січня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк»;

- зобов`язати ПАТ «ВТБ Банк» здійснити державну реєстрацію припинення договору іпотеки за реєстровим № 499 від 23.01.2008 року;

- зняти заборону з об`єкту нерухомості у вигляді кв. АДРЕСА_1 , та виключити його з Державного реєстру іпотек;

- зобов`язати ПАТ «ВТБ Банк» повернути ОСОБА_1 правовстановлюючі документи на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 : примірник оригіналу договору дарування кв. АДРЕСА_1 , від 21.02.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 387, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Г.М.; примірник оригіналу витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10193244 від 24.03.2006 року, примірник оригіналу витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, примірник оригіналу витягу з державного реєстру правочинів № 3719615 від 21.02.2006 року (т.1, а.с.2-5).

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 23.01.2008 року між ним та ВАТ «ВТБ Банк», в особі Директора Одеської філії ВАТ «ВТБ Банк» було укладено кредитний договір № 01/08-Р, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 25 000,00 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,5 % річних. 13.11.2008 року, уклавши додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 01/08-Р від 23.01.2008 року, сторони узгодили графік повернення кредиту та сплати процентів.

Крім того, між позивачем та ВАТ «ВТБ Банк» був укладений іпотечний договір, реєстровий № 499 від 23 січня 2008 року, предметом іпотеки виступила кв. АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить позивачу на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Г.М. 21.02.006 року, зареєстрований в реєстрі за № 387.

Відповідно до акту прийому-передачі документів, які підтверджують право власності на заставлене майно за договором іпотеки реєстровий номер № 499 від 23.01.2008 року ОСОБА_1 передав в.о. директора Іллічівського відділення Одеської філії ВАТ «ВТБ Банк» Бокій К.Ю., яка підтвердила своїм підписом факт прийому примірника оригіналу договору дарування кв. АДРЕСА_1 , від 21.02.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 387, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Г.М.; примірник оригіналу витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10193244 від 24.03.2006 року, примірник оригіналу витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, примірник оригіналу витягу з державного реєстру правочинів № 3719615 від 21.02.2006 року.

23.01.2008 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 уклали з ВАТ «ВТБ Банк» в особі Директора Одеської філії ВАТ «ВТБ Банк» - ОСОБА_3 , договір поруки № 01/08-ДП1. 27 лютого 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись до позивача з вимогою про дострокове повернення кредиту.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23.09.2015 року у цивільній справі № 521/9003/15-ц за позовом ПАТ «ВТВ Банк», в особі відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТВ Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, яка становить 338 093,51 гривень, що за офіційним курсом гривні до долару США станом на 27 травня 2015 року дорівнює 15 781,45 доларів США, а також судовий збір у сумі 3 380,94 грн.

В подальшому вищезазначені грошова суми, виконавчий збір та витрати були перераховані за належністю (т.1 а.с.103 107).

Після виконання кредитних зобов`язань, позивач звернувся до ПАТ «ВТБ Банк» з питання повернення йому правовстановлюючих документів на іпотечне майно, та вчинення інших дій, а саме виключення запису з реєстру обтяжень, щодо іпотечного майна. Однак вимога позивача ПАТ «ВТБ Банк» виконана не була, що стало підставою звернення до суду з даним позовом.

20.04.2017 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненим кредитний договір № 01/08-Р від 23.01.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк».

Однак, ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 06 червня 2017 року задоволено заяву ПАТ «ВТБ Банк» про перегляд заочного рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20 квітня 2017 року, заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 20.04.2017 року скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку.

23.10.2017 року ПАТ «ВТБ Банк» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення залишку заборгованості, посилаючись на те, що станом 20.09.2017 року заборгованість за кредитним договором становить 11 489,37 доларів США (т.1, а.с.177-180).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано припиненим кредитний договір № 01/08-Р від 23.01.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк».

Визнано припиненим іпотечний договір за реєстровим № 499 від 23.01.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк».

Зобов`язано АТ «ВТБ Банк» здійснити державну реєстрацію припинення договору іпотеки за реєстровим № 499 від 23.01.2008 року, знято заборону з об`єкту нерухомості у вигляді кв. АДРЕСА_1 , та виключено його з Державного реєстру іпотек.

Стягнуто з АТ «ВТБ Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 18 407,21 грн.

У задоволенні зустрічного позову АТ «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення залишку заборгованості, відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «ВТБ Банк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2020 року, та постановлення нового, яким відмовити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в задоволенні вимог за первісним позовом, а зустрічний позов АТ «ВТБ Банк» задовольнити (т.3, а.с.165-170).

01.12.2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим, просить апеляційну скаргу АТ «ВТБ Банк», залишити без задоволення, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2020 року без змін (т.3, а.с.243-247).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.04.2021 року АТ «ВТБ Банк» замінено на його правонаступника АТ «Універсал Банк» (т.4, а.с.76-80).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.12.2023 року за заявою представника АТ «Унівесрал Банк» - Фартушної В.Л. судове засідання, призначене на 06.12.2023 року, було призначено в режимі відеоконференції (т.5, а.с.19).

Вирішуючи питання про слухання справи в режимі відеоконференції, за допомогою програмного забезпечення «ВКЗ», за участі представника АТ «Унівесрал Банк» - Фартушної В.Л., у відсутності інших учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання в тому числі й ОСОБА_1 , через своїх представників: адвокатів Шкодіну Л.В. та Шкоду В.М. (т.4, а.с.235-241).

Стосовно повідомлення ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Так, судова повістка надсилалась ОСОБА_2 за її зареєстрованою адресою АДРЕСА_3 (т.4, а.с.154 зворот), однак конверт повернувся з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що у розумінні ч.1 ст.131 ЦПК України є належним сповіщенням (т.4, а.с.244-245).

Крім того, Одеським апеляційним судом 05.10.2023 року було розміщено на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про повідомлення відповідача ОСОБА_2 про слухання справи 06.12.2023 року о 16 год. 00 хв., що в сенсі ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням (т.4, а.с.242-243).

Більше того, учасники справи додатково повідомлені про призначення судового засідання в режимі відеоконференції (т.5, а.с.20-26).

Разом з цим, апеляційний суд враховує заяву представника ОСОБА_1 адвоката Шкоди В.М. про проведення судового засідання, призначеного на 06.12.2023 року на 16 год. 00 хв. за відсутності ОСОБА_1 та його представника - адвоката Шкоди В.М. (т.5, а.с.1-2).

Колегія суддів також зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 06.12.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище.

Повний текст судового рішення суду апеляційної інстанції у зв`язку із відпусткою судді Сегеди С.М., та у зв`язку з його відкликанням із відпустки, складений 28.12.2023 року.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції за наявними доказами, які є в матеріалах справи, за участі представника АТ «Універсал Банк» - Фартушної В.Л. (т.5. а.с.27-29).

Крім того, Верховний Суд у постанові від 01.10.2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав

Як вбачається з матеріалів справи, 23 січня 2008 року ОСОБА_1 , з однієї сторони, та ВАТ «ВТБ Банк», в особі Директора Одеської філії ВАТ «ВТБ Банк» - Чернікова Сергія Олександровича, з іншої сторони, було укладено кредитний договір № 01/08-Р, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 25 000,0 доларів США, проценти за користування кредитом становлять - 14,5 % річних (т.1, а.с.8-12).

13 листопада 2008 року, уклавши додаткову угоду № 1 до кредитного договору № 01/08-Р від 23 січня 2008 року, сторони узгодили графік повернення кредиту та сплати процентів (т.1, а.с.15-17).

Так, ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк» був укладений іпотечний договір, реєстровий № 499 від 23 січня 2008 року, предметом іпотеки виступила квартира АДРЕСА_1 (т.1, а.с.21-22).

Предмет іпотеки належить ОСОБА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Г.М. 21 лютого 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 387.

Відповідно до акту прийому-передачі документів, які підтверджують право власності на заставлене майно за договором іпотеки, реєстровий номер № 499 від 23 січня 2008 року, ОСОБА_1 передав їх в.о. директора Іллічівського відділення Одеської філії ВАТ «ВТБ Банк» Бокій К.Ю., яка підтвердила своїм підписом факт прийому: примірника оригіналу договору дарування квартири АДРЕСА_1 , від 21 лютого 2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 387, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Селезньовою Г.М.; примірник оригіналу витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10193244 від 24 березня 2006 року, примірник оригіналу витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; примірник оригіналу витягу з державного реєстру правочинів № 3719615 від 21 лютого 2006 року.

23 січня 2008 року ОСОБА_2 , ОСОБА_1 уклали з ВАТ «ВТБ Банк», в особі Директора Одеської філії ВАТ ВТБ Банк - Чернікова С.О., договір поруки № 01/08-ДП1.

27 лютого 2015 року ПАТ «ВТБ Банк» змінив строк виконання основного зобов`язання звернувшись до ОСОБА_1 з вимогою про дострокове повернення кредиту.

23 вересня 2015 року суддею Малиновського районного суду м. Одеси Мирончук Н.В. було розглянуто цивільну справу № 521/9003/15-ц за позовом ПАТ «ВТВ Банк», в особі відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТВ Банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та винесено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, яка становить 338 093,51 грн., що за офіційним курсом гривні до долару США станом на 27 травня 2015 року становило 15 781,45 доларів США, а також судовий збір у сумі 3 380,94 грн. Рішення суду набрало законної сили.

09 листопада 2015 року Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист № 521/9003/15-ц про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь стягувача у розмірі 338093,51 грн.

Виконавче провадження за вказаним виконавчим листом перебувало у провадженні Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

У процесі виконавчого провадження, рішення суду у справі №521/9003/15-ц було виконано у добровільному порядку у повному обсязі, шляхом сплати на користь ПАТ «ВТБ Банк» в особі відділення «Одеська регіональна дирекція» ПАТ «ВТБ Банк» усі заявлені у позовній заяві грошові кошти, повністю повернуто тіло кредиту, що підтверджується постановами про закриття виконавчого провадження у зв`язку з повним погашенням суми боргу.

Так, в апеляційній скарзі, представник АТ «ВТБ Банк», просить стягнути залишок по кредитному договору № 01/08-Р, який станом на момент звернення до суду першої інстанції 20.09.2017 року становив 11 489 доларів США, що по курсу НБУ становило 300 176 грн., з яких:

-1026,77 доларів США (еквівалент 26 799,71 грн.) поточна заборгованість за кредитом;

-1400, 40 доларів США (еквівалент 36587,46 грн.) заборгованість за простроченим кредитом;

-3211,16 грн. 3% річних, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення кредиту;

-4337, 04 доларів СШ (еквівалент 113 311,40 грн.) сума простроченої заборгованості за відсотками;

-789, 90 грн. 3% річних, нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення відсотків;

-254,53 доларів США (еквівалент 6650, 02 грн.) сума строкової заборгованості за відсотками;

-112 826,86 грн. пеня, нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою процентів та у розмірі 0,1% від суми прострочених зобов`язань.

Однак, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що звернувшись до суду із позов про стягнення боргу за кредитним договором у 2015 році, позивач за зустрічним позовом реалізував своє право на стягнення суми боргу, неустойки, пені, штрафів та процентів за користування кредитом.

Відповідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції вірно встановлено, що у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зобов`язання перед ПАТ «ВТБ Банк» припинилися, у зв`язку з повним виконанням судового рішення та умов кредитного договору, шляхом повернення всієї суми кредиту.

Разом з тим, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що при ухвалені оскаржуваного рішення, суд першої інстанції визначив невірну дату винесення постанов про закінчення виконавчого провадження 23 вересня 2015 рік, в той час як із копій наданих постанов вбачається, що відносно ОСОБА_2 виконавче провадження закінчено 04.10.2016 року (т.1, а.с.23-24), а відносно ОСОБА_1 10.10.2016 року (т.1, а.с.24, 26).

Отже, вказане судове рішення виконано в примусовому порядку більше ніж через рік після його ухвалення 04.10.2016 року та 10.10.2016 року.

Відповідно до ч. ч 3, 4 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається в судовому порядку, зобов`язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

За загальним правилом розірвання договору припиняє його дію на майбутнє, з огляду на характер Кредитного договору кредитор повністю виконав умови договору.

Положеннями ст.611 ЦК України, передбачено, що у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Зокрема, ст.625 ЦК України, врегульовано правові насліди порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону, нараховані на суму боргу інфляційні витрати та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними коштами належними до сплати кредиторові.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23.05.2018 року у справі №910/1238/17 зазначила, що плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватись у двох значеннях. По-перше: це одержання боржником (як правило, плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення: прострочення виконання грошового що зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Таким чином, у даній справі, Велика Палата Верховного Суду чітко розмежувала поняття «проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами» та «проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами», причому останні проценти кваліфіковано саме в якості плати боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання, врегульованої ч.2 ст.625 ЦК України.

З наведеного вище, можна дійти висновку, що правова позиція Великої Палати Верховного Суду, полягає в тому, що відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, у зв`язку із чим, такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.625 ЦК України.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції безпідставно відмовив Банку в частині стягнення 3 % річних, відповідно до ч.2. ст. 625 ЦК України за неправомірне користування боржником грошовими коштами.

Стосовно доводів апелянта про те, що висновок експерта не може бути належним доказом, оскільки поставлене до експерта питання не віднесено Методичними рекомендаціями до переліку питань експертизи у сфері кредитних відносин, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказаний перелік питань у відповідності до п.3.2 «Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», є орієнтовним та не вичерпним.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно ухвали суду першої інстанції, було виготовлено висновок експерта, який складений судовим експертом Бочкарьовим Д.О. (свідоцтво № 1250 від 09.06.2008 року), в якому експерт надав відповідь на наступне питання: Чи підтверджується документально сума заборгованості у розмірі 174 993,08 гривень за кредитним договором №01/08-Р від 23.01.2008року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк» станом на 12 травня 2017 року (як зазначається у розрахунку суми заборгованості, наданого ПАТ «ВТБ Банк»)?

Відповідно до висновків експертом зазначено наступне: За проведеним дослідженням даних наданих документів, не підтверджується сума заборгованості у розмірі 174 993,08 гривень за кредитним договором №01/08-Р від 23.01.2008року, укладеним між ОСОБА_1 та ВАТ «ВТБ Банк», станом на 12 травня 2017 року (т.1, а.с.239-249).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його частково спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду змінити, в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог АТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», та прийняти в цій частині постанову, якою зустрічні позовні вимоги АТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь АТ «Універсал Банк» в солідарному порядку суму заборгованості в якості 3-х % річних, нарахованих у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення кредиту і відсотків по ньому, відповідно до ч.2. ст. 625 ЦК України та в межах заявлених позовних вимог.

При цьому колегія суддів виходить із того, що заявлені зустрічні позовні вимоги були задоволені на 1,33 % (4 000,96 грн. від заявлених в зустрічній позовній заяві 300 176,29 грн.), (т.1, а.с.177,180).

Апеляційна скарга задоволена на 1,33 % (4 000,96 грн. від заявлених в апеляційній скарзі 300 176,29 грн.).

У зв`язку з цим сума судового збору, яка підлягає відшкодуванню на користь АТ «Універсал Банк» з відповідачів по зустрічному позову, складає відповідно 59,88 грн. (1,33% від 4 502,65 грн.) (т.1, а.с.176) та 44,91 грн. (1.33 % від 3 376,99 грн. (т.3, а.с.171), а всього: 104,79 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1, ст. 376, ст.ст. 381 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2020 рокузадовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2020 року змінити, в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог Акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк».

Прийняти в цій частині постанову, якою зустрічні позовні вимоги Акціонерного товариства «ВТБ Банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Універсал Банк», задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ПНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ПНОКПП: НОМЕР_2 , в солідарному поярку на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», , суму боргу у розмірі 4 000,96 грн. (чотири тисячі гривень 96 копійок , із яких 3 211,16 грн. 3 % річних нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення кредиту та 789,80 грн. 3 % річних нарахованих відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України у зв`язку з порушенням зобов`язань щодо повернення відсотків.

В іншій частині рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 липня 2020 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 , ПНОКПП: НОМЕР_1 та ОСОБА_2 , ПНОКПП: НОМЕР_2 , в рівних частках на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк», , сплачений судовий збір у загальній сумі 104,79 грн. (104 гривні 79 копійок).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення через відпустку судді Сегеди С.М., та відкликання його із відпустки, складено 28.12.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький