Справа № 697/2669/21
Провадження № 2/697/24/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Колісник Л.О.

за участю секретарів судового засідання Веремієнко А.М., Десятник О.А.,

прокурора Лисенко К.М.,

представників позивача Хайновського О.О., Федорчука О.В.,

представників відповідача Лужбіної Н.Б., Бут Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Канів Черкаської області цивільну справу за позовом заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі: Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Смілянської окружної прокуратури (далі також - Прокурор) в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (далі також Позивач, Фонд держмайна України) звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі також - Відповідач1, ПрАТ «Укрпрофоздоровниця»), ОСОБА_1 (далі також Відповідач2, ОСОБА_1 )про витребування майна з чужого незаконного володіння, в якому просить витребувати у ОСОБА_1 на користь держави в особі Фонду державного майна України комплекс нежитлових будівель Санаторію «Жовтень», що розташований за адресою: Черкаська область, с. Прохорівка, вул. Максимовича, 14, який складається з: приймальне приміщення з ганком під літерою «А», загальна площа 67,4 кв.м., матеріали стін: цегляні; клуб з прибудовами та ганком під літерами «Б,б,б», загальна площа 298,5 кв.м., матеріали стін: цегляні; спальний корпус з ганком під літерою «В», загальна площа 410,1 кв.м., матеріали стін: цегляні; спальний корпус під літерою «Г», загальна площа 410,6 кв.м., матеріали стін: цегляні; їдальня з прибудовою та ганками, з підвалом та входом в підвал з ганками під літерою «Д,д, п/д, п/д» загальна площа 575,7 кв.м., матеріали стін: цегляні; господарська будівля під літерою «Е», загальна площа 21,5 кв.м., матеріали стін: цегляні; санпропускник-котельня з прибудовою та вбиральнею під літерою «Ж, ж, ж» загальна площа 147,6 кв.м., матеріали стін: цегляні; спальний корпус з прибудовами 11 шт. під літерою «З,з,з» загальна площа 196,6 кв.м., матеріали стін: цегляні; фінський будинок № 1 з двома ганками під літерою «И», загальна площа 79,1 кв.м., матеріали стін: дерев`яні; фінський будинок АДРЕСА_1 з двома ганками «К», загальна площа 78,5 кв.м., матеріали стін: дерев`яні; фінський будинок АДРЕСА_2 з двома ганками «Л», загальна площа 78,9 кв.м., матеріали стін: дерев`яні; спальний корпус з прибудовами та погрібом під літерою «М.м.м.» п/г», загальна площа 154,3 кв.м., матеріали стін: цегляні; сарай господарський з прибудовою під літерою «Н.н.», загальна площа 94,7 кв.м., матеріали стін: цегляні; погріб під літерою «О»; погріб під літерою «П»; навіс під літерою «Р»; будівля (залишок від руйнування) під літерою «У»; погріб під літерою «Ц»; убиральня під літерою «Ю», убиральня під літерою «Я»; трансформаторна підстанція під літерою «тр»; вимощення під № 1; огорожа під № 1, 14; ворота з хвірткою під № 2; надкоп. свердловина № 2, 4 під № 3,4; артсвердловина під № 5,6; водонапірна вежа під № 7; резервуар пожежний під № 8; стінка підпірна під № 9; корт тенісний бетонний під № II; танцмайданчик під № III, сходи № 22. Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання до суду позовної заяви просить стягнути з відповідача на користь Черкаської обласної прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог Прокурор посилається на те, що у липні 2020 року Офісом Генерального прокурора розглядалося звернення народного депутата України ОСОБА_2 щодо законності відчуження майна, яке перебувало у віданні Федерації профспілок України та її членів.

Відповідно до доводів народного депутата України Федерація професійних спілок України продовжує погоджувати незаконну реалізацію ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» об`єктів нерухомого майна, які їм не належать за законом.

Вивченням вказаного питання на території Черкаської області встановлено порушення вимог законодавства при відчуженні об`єкту нерухомого майна, а саме - комплексу нежитлових будівель Дочірнього підприємства «Санаторій «Жовтень» по вул. Максимовича, 14 в с. Прохорівка Канівського району Черкаської області.

Так, постановою від 23.04.1960 № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР» (далі - Постанова № 606) Рада Міністрів Української РСР зобов`язала Міністерство охорони здоров`я УРСР передати до 01.05.1960 Українській республіканській раді профспілок діючі госпрозрахункові санаторії (крім туберкульозних), будинки відпочинку, санаторні пансіонати, курортні поліклініки, які знаходяться у віданні Головного управління курортів, санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР, згідно з додатками №№ 1, 2, а також санаторії (крім туберкульозних) і будинки відпочинку, що будуються для цього управління.

Пунктом 2 Постанови № 606 встановлено, що передача у відання профспілкових органів курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств і організацій здійснюється безоплатно.

Згідно додатку 1 до Постанови №606 у відання Українській республіканській раді профспілок Міністерством охорони здоров`я УРСР, передано будинок відпочинку «Прохорівка» на 150 ліжок.

Рішенням Черкаського обласного виконкому від 27.06.1972 № 367 створено парк-пам`ятку природи місцевого значення «Михайлова гора», у межах якої знаходиться вказана оздоровча установа.

Рішенням виконавчого комітету Канівської районної ради народних депутатів від 13.02.1979 № 54 затверджено матеріали про видачу державного акту на право користування землею, яким передбачено закріплення за будинком відпочинку «Прохорівка» 43 га. Для використання земельної ділянки за призначенням оформлено Державний акт серією Б № 015248.

Відповідно до ст. 13 Земельного кодексу Української УРСР земля в користування надавалась колгоспам, радгоспам, іншим сільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; промисловим, транспортним, іншим несільськогосподарським державним, кооперативним, громадським підприємствам, організаціям і установам; громадянам СРСР.

Тобто будинок відпочинку «Прохорівка» набув право землекористування з розташованими на земельній ділянці об`єктами нерухомості, як самостійний суб`єкт права.

Виходячи з вищезазначених положень законодавства та у їх сукупності, нерухоме майно, яке знаходилось у володінні будинку відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розташоване в межах парка-пам`ятки природи місцевого значення «Михайлова гора», є державною власністю, органом управління діяльністю рекреаційного підприємства була Українська республіканська рада профспілок.

Держава ніколи не передавала майно профспілкам саме у власність.

До вказаного висновку, зокрема, дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.07.2019 по справі № 48/340, провадження № 12-14звг19.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду, Вищий господарський суд України дійшов правильного висновку про те, що Укрпрофоздоровниця не набула права власності на спірне нерухоме майно, а право власності належало державі. Держава ніколи не передавала майно профспілкам саме у власність, і Укрпрофоздоровниця мала про це знати.

Отже факт перебування об`єктів нерухомого майна будинку відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » у державній власності на момент проголошення незалежності України звільняється від доказування.

Одночасно, у процесі становлення України як незалежної демократичної держави, постановою Верховної Ради Української РСР від 29.11.1990 № 506-VII до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна встановлено мораторій на території республіки на будь-які зміни форм власності і власника державного майна, ініціаторами та учасниками якого є органи державної влади і управління.

Всупереч вказаній забороні, постановою від 22.11.1991 № 11-1-1 Президія Ради Федерації незалежних професійних спілок України, як орган управління та правонаступник Української республіканської ради профспілок, прийняла рішення створити на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, об`єднань та установ профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі по тексту - AT «Укрпрофоздоровниця»); затвердити Статут AT «Укрпрофоздоровниця»; затвердити узгоджений з Фондом соціального страхування України склад Ради AT «Укрпрофоздоровниця» та ревізійної комісії.

04.12.1991 між Радою Федерації незалежних профспілок України та Фондом соціального страхування України укладено установчий договір про створення на базі санаторно-курортних закладів і організацій Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок AT «Укрпрофоздоровниця».

Виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів м. Києва 23.12.1991 здійснено державну реєстрацію AT «Укрпрофоздоровниця».

Актом від 24.01.1992 Федерація незалежних профспілок України передала, а AT «Укрпрофоздоровниця» прийняло майно територіальних санаторно-курортних закладів профспілок, санаторіїв, будинків відпочинку, пансіонатів, лікувальних і підсобно-допоміжних об`єктів, підвідомчих колишній Українській республіканській раді по управлінню курортами профспілок, в обсязі і сумі згідно з додатком.

За змістом цього додатку до нього включено будинок відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований у с. Прохорівка Канівського району Черкаської області, з балансовою вартістю основних та оборотних засобів 720 млн. руб., з видом діяльності відпочинок.

Статтею 3 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України» визнано недійсними майнові договори, якими змінено форму власності, укладені під час дії мораторію, встановленого постановою Верховної Ради Української РСР 29.11.1990 №506-VIІ.

Отже, передача майна будинку відпочинку «Прохорівка» до статутного фонду AT «Укрпрофоздоровниця» є нікчемним правочином та не створює юридичні наслідки.

Велика Палата Верховного Суду України у тій же постанові від 02.07.2019 по справі № 48/340, провадження № 12-14звг19, встановила, що AT «Укрпрофоздоровниця» не була добросовісним набувачем майна і не набула права власності на нього, і мала про це знати.

А отже, знову ж таки, виходячи з положень статті 82 ЦПК України, ці обставини не доказуються при розгляді іншої справи, у якій бере участь та сама особа, стосовно якої встановлено ці обставини.

Постановою Кабінету Міністрів України від 22.01.1996 № 118 створено Єдиний державний реєстр підприємств і організацій України.

Пунктом 6 цієї Постанови передбачено, що підприємствам та організаціям, які підлягають включенню до згаданого реєстру, а також суб`єктам господарської діяльності, в реєстраційних даних яких сталися зміни, подати до 31.03.1996 відповідним органам державної статистики документи, необхідні для включення до реєстру або внесення змін до нього.

Однак, своїм наказом від 01.02.1996 правління AT «Укрпрофоздоровниця» прийняло рішення про ліквідацію будинку відпочинку «Прохорівка», який у структурі акціонерного товариства здійснював діяльність як філія. Цим же наказом вирішено після затвердження ліквідаційного балансу передати будівлі та споруди на баланс дочірнього підприємства «Санаторій «Жовтень» AT «Укрпрофоздоровниця» для організації відділення санаторію.

При цьому, на вказану дату ще не був запроваджений державний реєстр прав на нерухомість. Оскільки у відання профспілкам передавався майновий комплекс будинку відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », а не окремо визначене нерухоме майно, тож таким своїм рішенням AT «Укрпрофоздоровниця» створило перешкоди для держави у виявленні та постановці на облік державного майна, позбавило її можливості прийняття стосовно нього законних управлінських рішень уповноваженим на те органом.

Після запровадження державного реєстру прав на нерухоме майно закрите акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» вжило заходів до оформлення права власності на чуже майно у вигляді об`єктів нерухомості колишнього будинку відпочинку «Прохорівка» вже у складі активів дочірнього підприємства «Санаторій «Жовтень» ЗAT «Укрпрофоздоровниця».

Для цього 11.11.2004 акціонерне товариство видало довіреність за № 01-12/2053 ОСОБА_3 строком на три місяці (дійсна по 11.02.2005).

Своїм рішенням від 18.03.2005 № 10 виконавчий комітет Прохорівської сільської ради дозволив ЗAT «Укрпрофоздоровниця» оформити право власності на комплекс будівель Санаторію «Жовтень», які розташовані по АДРЕСА_3 та доручив Канівському бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтво про право власності.

На його підставі, 03.05.2005 видано свідоцтво про право власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на комплекс нежитлових будівель ДП «Санаторій «Жовтень» за вищевказаною адресою. Опис об`єкта: приймальне приміщення з ганком під літерою «А» площею 67,4 кв.м.; клуб з прибудовами та ганком під літерою «Б,б,б», площа 298,5 кв.м.; спальний корпус з ганком, під літерою «В», площею 410,1 кв.м.; спальний корпус під літерою «Г», площею 410,6 кв.м.; їдальня з прибудовою та ганками під літерою «Д,д» площею 365,5 кв.м.; підвали та вхід в підвал під літерою «п/д, п/д», площею 210,2 кв.м. господарська будівля під літерою «Е», площею 21,5 кв.м.; санпропускник-котельня з прибудовою та вбиральнею, під літерою «Ж», площею 47,6 кв.м.; спальний корпус з прибудовами під літерою «З,з,з», площею 196,6 кв.м.; ганки 11 шт; фінський будинок з двома ганками, під літерою «И», площею 79,1 кв.м; фінський будинок АДРЕСА_1 з двома ганками, під літерою «К» площею 78,5 кв.м.; фінський будинок АДРЕСА_2 з двома ганками під літерою «Л», площею 78,9 кв.м.; спальний корпус з прибудовами та погрібом «М.м.м., п/г», площею 154,3 кв.м.; сарай господарський з прибудовою під літерою «Н.н.» площею 94,7 кв.м.; погріб, О; погріб, П; огорожа; ворота з хвірткою №2; вимощення під літерою «І».

Тим самим, виконавчий комітет Прохорівської сільської ради оформив право власності на майно за особою, яка не є його власником, виходячи з юридичних наслідків нікчемного правочину.

У даному випадку, на виконання рішення виконавчого комітету Прохорівської сільської ради від 18.03.2005 № 10 ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» зареєструвало право власності на комплекс будівель санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 », які розташовані по АДРЕСА_3 , отримало відповідний первинний документ - свідоцтво про право власності на майно.

Отже, вказане рішення виконкому, яке є ненормативним актом органу місцевого самоврядування, вичерпало свою дію внаслідок його виконання третьою особою.

Скасування такого акту не породжує правових наслідків для власника майна.

До такого висновку Верховний Суд зокрема дійшов у постанові від 31.01.2018 по справі № 911/1563/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 248 ЦК України у разі закінчення строку довіреності припиняється представництво за нею.

За змістом частини третьої цієї ж статті у разі припинення представництва за довіреністю представник зобов`язаний негайно повернути довіреність.

Всупереч вказаних вимог законодавства ОСОБА_3 після закінчення 11.02.2005 строку довіреності № 01-12/2053 її не повернув, а діючи вже поза межами прав представляти ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», звернувся 22.04.2005 до Канівського виробничого підрозділу Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно відділення санаторію «Жовтень» у селі Прохорівка Канівського району.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у державній реєстрації може бути відмовлено в разі, якщо із заявою про державну реєстрацію звернулася особа, яка не може бути представником суб`єкта права власності.

Всупереч вказаних вимог законодавства 03.05.2005 Канівським виробничим підрозділом Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації проведено реєстрацію права приватної власності на вказаний вище комплекс нежитлових будівель та видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7152175 від 03.05.2005, реєстраційний номер 10658914.

17.05.1999 відбулася перереєстрація акціонерного товариства «Укрпрофоздоровниця» в закрите акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію (перереєстрацію) суб`єкта підприємницької діяльності № НОМЕР_1 .

На підставі чергових загальних зборів від 29.03.2011 акціонерами прийнято рішення про зміну організаційно правової форми закритого акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» на приватне акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця».

Лише у березні 2020 року в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ «Укрпрофоздоровниця» зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель Санаторію «Жовтень» по АДРЕСА_3 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51766777 від 25.03.2020.

Між ПАТ «Укрпрофоздоровниця» та ОСОБА_1 25.09.2020 укладено договір купівлі-продажу будівель, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця комплекс нежитлових будівель Санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 .

Того ж дня, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу внесено запис щодо рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54259590 від 25.09.2020, номер запису про право власності 38365865.

Спір у вказаній справі виник у зв`язку з тим, що спірне нерухоме державне майно незаконно було оформлене за ЗАТ «Укрпрофоздоровниця», а від ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» відчужено ОСОБА_1 . Тобто порушеним є право держави, і таке порушення пов`язане з позбавленням володіння через ланцюг передач майна, а суспільний інтерес полягає в поверненні державі цього майна з чужого незаконного володіння. Належним способом захисту такого права й інтересу є вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, і така вимога пред`являється у вказаному позові. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду викладеною у постанові від 02.07.2019 у справі № 48/340.

Оскільки, Постановою від 23.04.1960 № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР» держава передала спірне майно у відання Українській республіканській раді профспілок Міністерством охорони здоров`я УРСР, в подальшому правонаступником вказаної організації стала - Федерація незалежних профспілок України, яка 24.01.1992 згідно акту передала AT «Укрпрофоздоровниця» майно територіальних санаторно-курортних закладів профспілок, санаторіїв, будинків відпочинку, пансіонатів, лікувальних і підсобно-допоміжних об`єктів, підвідомчих колишній Українській республіканській раді по управлінню курортами профспілок, AT «Укрпрофоздоровниця» не набула права власності на вказане майно.

Таким чином, спірне майно є державною власністю право на розпорядження яким надано Фонду державного майна України, а ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» не набуло його у встановлений законом спосіб та не мало повноважень на його відчуження, оскільки воно вибуло з володіння держави на підставі незаконного рішення, без волевиявлення дійсного власника та правових підстав. Право власності на будівлі та споруди по АДРЕСА_3 взагалі зареєстровано без будь-яких правових підстав, передбачених чинним законодавством, підлягає витребуванню у ОСОБА_1 на користь держави в особі Фонду державного майна України.

З метою встановлення підстав представництва інтересів держави в суді, 25.11.2020 та 02.12.2020 до Фонду державного майна України, на той час Золотоніською місцевою прокуратурою, направлені відповідні листи № 32/2-1521-20 та № 32/2-132-1664-20, в яких повідомлено про факт незаконного вибуття з володіння держави комплексу нежитлових будівель по АДРЕСА_3 . Окрім зазначеного, у листі запропоновано Фонду звернутися самостійно до суду з метою відновлення інтересів держави або вказати причини, які перешкоджають у вказаному випадку, захисту цих інтересів.

Відповідно до листа Фонду державного майна України від 15.12.2020 за № 10-24-25733, Фонду державного майна України лише з листа прокуратури стало відомо, що нежитлові будівлі санаторію «Жовтень» у АДРЕСА_3 , перебувають у приватній власності.

У листі йдеться, що у Фонду державного майна України, відповідно до вказаних законів відсутні повноваження здійснювати перевірки щодо виявлення майна загальносоюзних громадських об`єднань (організацій) колишнього Союзу РСР, яке є державною власністю та підлягає витребуванню в судовому порядку, а також щодо встановлення осіб, у власності яких може перебувати таке майно. При цьому, враховуючи багаторічну позитивну практику стосовно повернення за позовами органів прокуратури у державну власність майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, з метою захисту майнових інтересів держави, Фонд звернувся з проханням розглянути можливість вжиття заходів прокурорського реагування в частині подання позовних заяв до суду стосовно повернення/витребування державного майна у державну власність відповідно до вимог законодавства.

Таким чином, компетентний орган про порушення інтересів держави дізнався ще в листопаді 2020 року, мав повноваження для їх захисту, але не звернувся до суду з відповідним позовом у розумний строк.

Вказане і свідчить про «не здійснення захисту» органів уповноважених державою на захист інтересів держави, яке виявляється в усвідомленій пасивній поведінці Фонду державного майна України, тобто в усвідомленні того, що порушуються інтереси держави, при цьому маючи відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

У зв`язку з набуттям спірного майна у приватну власність ОСОБА_1 порушено майнові інтереси держави, оскільки вибуття майна з власності держави відбулось поза її волею.

Порушення встановленого законом порядку володіння, користування і розпорядження державним майном, що перебуває у державній власності, спричиняє шкоду державі і є підставою для втручання органів прокуратури, зокрема, для звернення з позовом до суду в інтересах держави.

У даному позові з огляду на характер спірних правовідносин, не вбачається невідповідності втручання держави у право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання у право на мирне володіння майном.

Так, вибуття з державної власності спірного нерухомого майна свідчить про невизнання ОСОБА_1 права власності держави в особі Фонду державного майна України на спірне майно, що згідно зі ст. ст. 387, 388 ЦК України є правовою підставою для звернення до суду з позовною заявою про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Крім того, факт вибуття спірного нерухомого майна санаторно-курортного закладу з державної власності завдає не тільки матеріальної шкоди державі, а й становить значний суспільний інтерес. Адже, відчужене державне майно санаторного закладу, розташоване в межах парку-пам`ятки садового-паркового мистецтва місцевого значення «Михайлова гора», оголошений рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради народних депутатів від 27.06.1972 № 367 «Про віднесення пам`яток природи місцевого значення за категоріями згідно нової класифікації та затвердження нововиявлених заповідних територій і природних об`єктів», та від 21.11.1984 № 354 «Про мережу територій та об`єктів природно-заповідного фонду області» в с. Прохорівка Канівського району на площі 20 га.

У вказаному парку-пам`ятці також розташовані дві ботанічні пам`ятки місцевого значення «Дуб Т. Шевченка» та «Сосна М.В. Гоголя», оголошені рішеннями Черкаської обласної ради від 27.06.1972 № 367 та від 21.11.1984 № 354.

Розташування парку-пам`ятки садово-паркового мистецтва місцевого значення «Михайлова гора» підтверджується картографічними матеріалами з її відображенням, охоронним зобов`язанням від 28.07.2005, відповідно до якого ДП «Санаторій Жовтень» взяло на себе зобов`язання від 28.07.2005 щодо забезпечення режиму охорони та збереження пам`ятки.

Зазначені обставини й факти, з огляду на зміст поняття «суспільного» «публічного» інтересу у вимогах прокурора, не дають підстав для висновку про порушення принципу «пропорційності».

Усі вищевказані обставини щодо порушень інтересів держави, невжиття уповноваженим органом заходів, спрямованих на витребування з чужого володіння державного майна, - є виключними випадками, що встановлені вимогами ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та свідчать про наявність підстав для вжиття прокурором заходів представницького характеру у спірних правовідносинах.

На виконання ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» до звернення до суду Смілянською окружною прокуратурою до Фонду державного майна України направлено повідомлення про представництво його інтересів в суді від 14.12.2021 №52/2-4702 вих21.

24.06.2022 Фондом державного майна України до суду направлено пояснення щодо позову в якому зазначено, що на майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, які розташовані на території України розповсюджується дія Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України», Постанов Верховної Ради України «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» та «Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України».

Зокрема, Постановою Верховної Ради України від 04.02.1994 № 3943-ХІІ «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» встановлено, що тимчасово, до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю.

У свою чергу відповідно до постанови Ради Міністрів охорони здоров`я УРСР від 23.04.1960 № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР» усі діючі госпрозрахункові санаторії, будинки відпочинку та пансіонати Міністерство охорони здоров`я зобов`язано було передати у строк до 01.05.1960 Українській республіканській раді профспілок з метою подальшого поліпшення організації відпочинку і санаторно-курортного обслуговування трудящих і підвищення ролі профспілок.

Згідно з п.2 зазначеної постанови, майно передавалося профспілковим організаціям у відання.

Зазначають, що у додатку № 1 до постанови Ради Міністрів УРСР від 23.04.1960 № 606 значиться санаторій «Прохорівка», що знаходиться у с. Прохорівка Черкаської області.

Рішенням Черкаського обласного виконкому від 27.06.1972 № 367 створено парк-пам`ятку природи місцевого значення «Михайлова гора», у межах якої знаходиться оздоровча установа.

Рішенням виконавчого комітету Канівської районної ради народних депутатів від 13.02.1979 № 54 затверджено матеріали про видачу державного акту на право користування землею, яким передбачено закріплення за будинком відпочинку «Прохорівка» 43 га.

Тобто, будинок відпочинку «Прохорівка» набув право землекористування з розташованими на земельній ділянці об`єктами нерухомості, як самостійний суб`єкт права.

Правління АТ «Укрпрофоздоровниця» своїм наказом від 01.02.1996 прийняло рішення про ліквідацію будинку відпочинку «Прохорівка» в Черкаській області та вирішило після затвердження ліквідаційного балансу передати нерухоме майно на баланс дочірнього підприємства «Санаторій «Жовтень» АТ «Укрпрофоздоровниця» для організації відділення санаторію.

Водночас на виконання Постанови Верховної Ради України «Про проект Постанови Верховної Ради України про тлумачення Постанови Верховної Ради України «Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР» від 01.11.1996 № 461/96 Фондом разом з громадськими організаціями за участю відповідних органів державної влади було складено Перелік організацій, установ та підприємств, які станом на 24.08.1991 знаходились у віданні Федерації профспілок України Загальної конфедерації профспілок СРСР (колишнього ВЦРПС) (далі Перелік).

Дочірнє підприємство «Санаторій «Жовтень» АТ «Укрпрофоздоровниця» не увійшло до зазначеного Переліку. Проте, Перелік не є вичерпним і містить лише відомості щодо суб`єктів господарювання, які станом на 24.08.1991 знаходилися у віданні загальносоюзної громадської організації (об`єднання), розташованих на території України, та не містить інформації про пооб`єктний склад майна.

Будинок відпочинку «Прохорівка» (Черкаська область) увійшов до Переліку суб`єктів господарювання, які станом на 24.08.1991 знаходилися у віданні, володінні та користуванні Федерації належних профспілок України. Вказаний перелік з інформацією про наведені об`єкти нерухомості (п.п. 64, 72, 312 переліку) розміщений на офіційному веб-сайті Фонду державного майна України. Документи щодо вказаного нерухомого майна у Фонду відсутні.

Просить суд задовольнити позовну заяву Заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння в повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні підтримала заявлений позов у повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, просила його задовольнити з підстав, заявлених у ньому, пояснила, що у відання Українській республіканській раді профспілок Міністерством охорони здоров`я УРСР передано безоплатно будинок відпочинку «Прохорівка». Чинне на той час законодавство передбачало, що спільне надбання всього радянського народу є державною власністю. На 24.08.1991 року на момент проголошення незалежності України будинок відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » перебував у державній власності та у віданні Ради Федерації профспілок України, як правонаступника Української республіканської ради профспілок (Укрпрофраді). Постановою Верховної Ради Української РСР від 29.11.1990 № 506-VII до введення в дію Закону Української РСР про роздержавлення майна встановлено мораторій на території республіки на зміну форм власності і власника державного майна. Всупереч цій забороні постановою від 22.11.1991 № 11-1-1 Президія Ради Федерації незалежних професійних спілок України прийняла рішення створити на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, установ, об`єднань профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця», в результаті чого до статутного фонду «Укрпрофоздоровниця» передано майно будинку відпочинку «Прохорівка». Така передача є нікчемним правочином та не створює юридичні наслідки, оскільки держава ніколи не передавала майно профспілкам саме у власність і Укрпрофоздоровниця мала про це знати. У 1996 році наказом від 01.02.1996 правління АТ «Укрпрофоздоровниця» прийняло рішення про ліквідацію будинку відпочинку «Прохорівка» та передачу будівель та споруд на баланс дочірнього підприємства «Санаторій «Жовтень». Державний реєстр прав на нерухомість ще не був запроваджений. Таким чином це створило перешкоди державі у виявленні та постановці на облік державного майна. 18.03.2005 виконавчий комітет Прохорівської сільської ради дозволив ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» оформити право власності на комплекс будівель санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 » в АДРЕСА_3 . 03.05.2005 ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» видано свідоцтва про право власності на це майно, в результаті чого оформлено право власності на майно за особою, яка не є його власником. При цьому у видачі свідоцтва про право власності мали б відмовити, оскільки ОСОБА_3 як довірена особа ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» діяв поза межами дії довіреності, строк дії якої закінчився 11.02.2005, а із заявою про реєстрацію прав на майно відділення санаторій «Жовтень» він звернувся 22.04.2005. Після перереєстрації АТ «Укрпрофоздоровниця в ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» право власності на комплекс нежитлових будівель санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 було зареєстровано в державному реєстрі речових прав. 25.09.2020 між ПАТ «Укрпрофоздоровниця» та ОСОБА_1 було укладено договір купівліпродажу комплексу нежитлових будівель санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 » по АДРЕСА_3 , власником яких став ОСОБА_1 . У зв`язку з цим порушено право держави, таке порушення, пов`язане з позбавленням володіння через ланцюг передач майна, а суспільний інтерес полягає у поверненні державі цього майна з чужого незаконного володіння. Власник з дотриманням вимог ст. 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Спірне майно є державною власністю, ПАТ «Укрпрофоздоровниця» не набула його у встановлений законом спосіб та не мало повноважень на його відчуження, оскільки воно вибуло з володіння держави на підставі незаконного рішення, без волевиявлення дійсного власника Фонду державного майна України та правових підстав. Просить врахувати висновки Великої палати Верховного Суду, викладені у постановах від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18, від 14.11.2018 у справі № 183/1617/16, від 09.11.2021 у справі № 466/8649/16-ц, від 26.11.2019 у справі № 914/3224/16, від 16.10.2019 у справі № 633/1738-ц, від 21.11.2018 у справі № 674/31/15-ц та постановах Верховного суду від 23.01.2019 у справі № 916/2130/15, від 06.03.2019 у справі № 911/3117, від 09.03.2023 у справі № 910/15443/21, від 27.07.2022 у справі № 205/9325/18.

Представник позивача Фонду державного майна України в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на свої письмові пояснення, пояснив, що вважає нікчемним правочин, який відбувся за участю Укрпрофоздоровниці про передачу будинку відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 » в приватну власність. Фонду держмайна України стало відомо про порушення інтересів держави та вибуття спірного майна із власності держави із листа прокуратури у 2020 році. Незаконність вибуття із власності держави підтверджується тим, що Укрпрофоздоровниця не мала права розпоряджатися нерухомим майном, що є предметом позову, оскільки не була його власником. Спірне майно належало державі і не передавалося Укрпрофоздоровниці у власність, а перебувало у неї в господарському віданні. Вказане підтверджується постановою Великої Палати Верховного суду від 02.07.2019 по справі № 48/340. Суспільний інтерес полягає у поверненні майна, яке вибуло незаконно, у власність держави.

Представник відповідача ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» в судовому засіданні проти позову заперечував, пояснив, що позов є необґрунтований, не доведено незаконність вибуття спірного майна із власності держави. Вказане підтверджується рішенням Вищого арбітражного суду України від 20.01.1997 № 137/7, яким встановлено законність внесення цього майна до статутного фонду Укрпрофоздоровниця. Тобто, незаконності вибуття від держави спірного майна не існує. Рішенням Господарського суду м. Києва від 09.09.2008 у справі № 48/202-20/191 встановлено, що статутний капітал Укрпрофоздоровниця сформовано законно. В цій справі брав участь Фонд держмайна України, якому відомо про встановлені факти. Також у рішенні ЄСПЛ, справа Фонд «Батьківська турбота» проти України за участю Фонду Держмайна України та Укрпрофоздоровниці, суд встановив, що витребувати майно у добросовісного набувача можливо лише коли воно вибуло від власника незаконно, поза його волею, та коли такий набувач набув майно за відплатним договором. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача у всіх випадках, коли він набув його безвідплатно. У даному випадку, майно набуте добросовісним набувачем, не було загублено власником чи особою, якій майно передано власником у володіння, викрадене або вибуло з їх володіння поза їх волею. Таким чином держава не вправі витребовувати майно у добросовісного власника. Щодо визначення режиму власності на спірний об`єкт перебіг позовної давності почався з 20.01.1997, з часу винесення рішення Вищим арбітражним судом України, яким було відмовлено у позові Фонду державного майна України про визнання недійсними установчих документів Укрпрофоздоровниці щодо передачі до його статутного фонду майна засновника Федерації профспілок України. Доказів щодо недійсності довіреності представника ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» Коваленка М.А. не надано, оскільки у заяві про реєстрацію права власності від 22.04.2005 не зазначено, що подавалась саме ця довіреність, на яку вказує прокурор. Оригіналу цієї довіреності також не надано. Рішення Прохорівської сільської ради про передачу у власність ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» спірного майна не скасовувалось та не визнавалося недійсним. Реєстрація права власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на це майно відбулася у 2005 році, а у 2020 році було лише перенесено відомості про це до нового реєстру, тому нової реєстрації не було. Тобто цим підтверджується, що Позивач знав про передання у власність спірних об`єктів. Просить відмовити у задоволення позову та застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки Фонд Держмайна України дізнався про порушені права або ж 01.10.1991 або ж 01.03.1994.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, відзив на позов не подав.

Суд зазначає, що незважаючи на введення в державі Україна воєнного стану через збройну агресію РФ, Канівський міськрайонний суд Черкаської області, на день розгляду даної справи, функціонує у штатному режимі, суд неодноразово повідомляв відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи шляхом надсилання судових повісток на адресу реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади. ОСОБА_1 мав можливість надіслати будь-яку заяву з процесуальних питань (у тому числі про відкладення судового засідання, участь у судовому засідання в режимі відеоконференції), в тому числі, на електронну адресу суду, однак, будь-яких заяв чи клопотань від такого учасника справи до суду не надходило.

Суд також зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі "Смірнова проти України").

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 р. № 11 «Про деякі питання дотримання розумних строків розгляду судами цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення» вказано на те, що строки, встановлені ЦПК України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів.

Пунктом 3 вказаної вище постанови Пленуму ВССУ судам дано роз`яснення на те, що, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, критеріями розумних строків у цивільних справах є, в т.ч. і правова та фактична складність справи; поведінка заявника, характер процесу та його значення для заявника.

Суд, враховуючи ту обставину, що прокурор, представники позивача Фонду держмайна України, відповідача ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» надали свої пояснення по суті спору, у тому числі й у відкритому судовому засіданні, всім учасникам справи були створені належні умови та наданий достатній час для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, і враховуючи ту обставину, що справа перебуває на розгляді в суді тривалий час, раніше суд неодноразово відкладав судові засідання, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду цивільної справи. У зв`язку із цим суд вважає за необхідне завершити розгляд справи по суті та ухвалити відповідне рішення за відсутності відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 26.01.2022 (суддя Сивухін Г.С.) прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.164).

Відповідно до п. 2.3 підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, розпорядження Канівського міськрайонного суду Черкаської області №55 від 20.05.2022, та з метою недопущення порушення строку розгляду справи, 20.05.2022 було проведено повторний автоматизований розподіл справи (т.1 а.с.184).

Згідно з протоколом про повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями від 20.05.2022, справу передано для подальшого розгляду судді Колісник Л.О. (т.1 а.с.185-186).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 23.05.2022 (суддя Колісник Л.О.) справу прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання (т.1 а.с.187).

Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 15.12.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (т.2 а.с.29).

Розгляд справи неодноразово відкладався у зв`язку з технічною неможливістю його проведення, клопотанням сторін та їх неявкою.

З огляду на вимоги процесуального законодавства, враховуючи фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів, та аргументів сторін, суд ухвалює рішення виходячи із наступного.

Судом встановлено, що Постановою від 23.04.1960 № 606 «Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР» (далі - Постанова № 606) Рада Міністрів Української РСР зобов`язала Міністерство охорони здоров`я УРСР передати до 01.05.1960 Українській республіканській раді профспілок діючі госпрозрахункові санаторії (крім туберкульозних), будинки відпочинку, санаторні пансіонати, курортні поліклініки, які знаходяться у віданні Головного управління курортів, санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР, згідно з додатками № № 1, 2, а також санаторії (крім туберкульозних) і будинки відпочинку, що будуються для цього управління.

Пунктом 2 Постанови № 606 встановлено, що передача у відання профспілкових органів курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств і організацій здійснюється безоплатно.

Згідно додатку 1 до Постанови № 606 у відання Українській республіканській раді профспілок Міністерством охорони здоров`я УРСР, передано будинок відпочинку «Прохорівка» на 150 ліжок.

Рішенням Черкаського обласного виконкому від 27.06.1972 № 367 створено парк-пам`ятку природи місцевого значення «Михайлова гора», у межах якої знаходиться вказана оздоровча установа.

Рішенням виконавчого комітету Канівської районної ради народних депутатів від 13.02.1979 № 54 затверджено матеріали про видачу державного акту на право користування землею, яким передбачено закріплення за будинком відпочинку «Прохорівка» 43 га. Для використання земельної ділянки за призначенням оформлено Державний акт серією Б № 015248 (т.1 а.с.56-58).

Постановою від 22.11.1991 № 11-1-1 Президія Ради Федерації незалежних професійних спілок України, як орган управління та правонаступник Української республіканської ради профспілок, прийняла рішення створити на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, об`єднань та установ профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України акціонерне товариство лікувально- оздоровчих установ профспілок України «Укрпрофоздоровниця» (далі по тексту - AT «Укрпрофоздоровниця»); затвердити Статут AT «Укрпрофоздоровниця»; затвердити узгоджений з Фондом соціального страхування України склад Ради AT «Укрпрофоздоровниця» та ревізійної комісії.

04.12.1991 між Радою Федерації незалежних профспілок України та Фондом соціального страхування України укладено установчий договір про створення на базі санаторно-курортних закладів і організацій Української республіканської ради по управлінню курортами профспілок AT «Укрпрофоздоровниця».

Виконкомом Ленінської районної ради народних депутатів м. Києва 23.12.1991 здійснено державну реєстрацію AT «Укрпрофоздоровниця».

Актом від 24.01.1992 Федерація незалежних профспілок України передала, а AT «Укрпрофоздоровниця» прийняло майно територіальних санаторно-курортних закладів профспілок, санаторіїв, будинків відпочинку, пансіонатів, лікувальних і підсобно-допоміжних об`єктів, підвідомчих колишній Українській республіканській раді по управлінню курортами профспілок, в обсязі і сумі згідно з додатком.

За змістом цього додатку до нього включено будинок відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_1 », який розташований у с. Прохорівка Канівського району Черкаської області, з балансовою вартістю основних та оборотних засобів 720 млн. руб., з видом діяльності - відпочинок.

Наказом від 01.02.1996 правління AT «Укрпрофоздоровниця» прийняло рішення про ліквідацію будинку відпочинку «Прохорівка», який у структурі акціонерного товариства здійснював діяльність як філія. Цим же наказом вирішено після затвердження ліквідаційного балансу передати будівлі та споруди на баланс дочірнього підприємства «Санаторій «Жовтень» AT «Укрпрофоздоровниця» для організації відділення санаторію.

11.11.2004 акціонерне товариство видало довіреність за № 01-12/2053 ОСОБА_3 строком на три місяці (дійсна по 11.02.2005).

Своїм рішенням від 18.03.2005 № 10 виконавчий комітет Прохорівської сільської ради дозволив ЗAT «Укрпрофоздоровниця» оформити право власності на комплекс будівель Санаторію «Жовтень», які розташовані по АДРЕСА_3 та доручив Канівському бюро технічної інвентаризації оформити свідоцтво про право власності.

03.05.2005 видано свідоцтво про право власності ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» на комплекс нежитлових будівель ДП «Санаторій «Жовтень» за вищевказаною адресою. Опис об`єкта: приймальне приміщення з ганком під літерою «А» площею 67,4 кв.м.; клуб з прибудовами та ганком під літерою «Б,б,б», площа 298,5 кв.м.; спальний корпус з ганком, під літерою «В», площею 410,1 кв.м.; спальний корпус під літерою «Г», площею 410,6 кв.м.; їдальня з прибудовою та ганками під літерою «Д,д» площею 365,5 кв.м.; підвали та вхід в підвал під літерою «п/д, п/д», площею 210,2 кв.м. господарська будівля під літерою «Е», площею 21,5 кв.м.; санпропускник-котельня з прибудовою та вбиральнею, під літерою «Ж», площею 47,6 кв.м.; спальний корпус з прибудовами під літерою «З,з,з», площею 196,6 кв.м.; ганки 11 шт; фінський будинок з двома ганками, під літерою «И», площею 79,1 кв.м; фінський будинок № 2 з двома ганками, під літерою «К» площею 78,5 кв.м.; фінський будинок АДРЕСА_2 з двома ганками під літерою «Л», площею 78,9 кв.м.; спальний корпус з прибудовами та погрібом «М.м.м., п/г», площею 154,3 кв.м.; сарай господарський з прибудовою під літерою «Н.н.» площею 94,7 кв.м.; погріб, О; погріб, П; огорожа; ворота з хвірткою №2; вимощення під літерою «І».

ОСОБА_3 22.04.2005 звернувся до Канівського виробничого підрозділу Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації із заявою про реєстрацію права власності на нерухоме майно відділення санаторію «Жовтень» у селі Прохорівка Канівського району.

03.05.2005 Канівським виробничим підрозділом Черкаського обласного бюро технічної інвентаризації проведено реєстрацію права приватної власності на вказаний вище комплекс нежитлових будівель та видано Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 7152175 від 03.05.2005, реєстраційний номер 10658914 (т.1 а.с.64-65).

У березні 2020 року в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ПАТ «Укрпрофоздоровниця» зареєстровано право власності на комплекс нежитлових будівель Санаторію «Жовтень» по АДРЕСА_3 , рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 51766777 від 25.03.2020.

Між ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» та ОСОБА_1 25.09.2020 укладено договір купівлі-продажу будівель, відповідно до умов якого продавець передав у власність покупця комплекс нежитлових будівель Санаторію « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.71-73).

Того ж дня, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу внесено запис щодо рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54259590 від 25.09.2020, номер запису про право власності 38365865.

Вирішуючи питання щодо правового статусу спірного майна, суд, дослідивши обставини справи, виходить з того, що спірні об`єкти нерухомості перебували у віданні Української республіканської Ради професійних спілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала Рада Федерації незалежних професійних спілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України.

Як вже зазначалось вище, 23.04.1960 на виконання постанови Ради Міністрів Союзу РСР від 10.03.1960 № 335 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку" Радою Міністрів Української РСР прийнято постанову №606 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР", за змістом якої зобов`язано Міністерство охорони здоров`я УРСР передати до 01.05.1960 Українській республіканській Раді профспілок усі діючі госпрозрахункові санаторії і будинки відпочинку згідно з додатками №№ 1, 2; також постановлено, що передача у відання профспілкових органів курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств і організацій здійснюється безоплатно з усім обладнанням, транспортом, допоміжними підприємствами і підсобними господарствами, спорудами, жилими будинками, земельними ділянками та ін.

У постанові Ради Міністрів Української РСР від 23.04.1960 №606 "Про передачу профспілкам санаторіїв і будинків відпочинку Міністерства охорони здоров`я УРСР" відсутня вказівка передати майно Українській республіканській раді профспілок у власність. Натомість вказано, що передача у відання профспілкових органів курортних установ, санаторіїв, будинків відпочинку та інших підприємств і організацій здійснюється безоплатно.

У матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують набуття Федерацією незалежних профспілок України у власність майна, переданого Загальною конфедерацією профспілок СРСР.

Постановою Верховної Ради Української РСР "Про захист суверенних прав власності Української РСР" від 29.11.1990 N 506-ХІІ введено мораторій на території республіки на будь-які зміни форми власності та власника державного майна до введення у дію Закону Української РСР про роздержавлення майна.

Згідно із ст.1 Закону України "Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташовані на території України" № 1540-XII від 10.09.1991 майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших об`єктів союзного підпорядкування, розташованих на території України, є державною власністю України.

Постановою Верховної Ради України "Про майнові комплекси та фінансові ресурси громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташовані на території України" від 10.04.1992 передбачено, що майно та фінансові ресурси розташованих на території України підприємств, установ та об`єктів, які перебували у віданні центральних органів цих організацій, до визначення правонаступників загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР тимчасово передано Фонду державного майна України.

Відповідно до постанови Верховної Ради України № 3943-XII від 04.02.1994 "Про майно загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР" до законодавчого визначення суб`єктів права власності майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР, розташованого на території України, зазначене майно є загальнодержавною власністю (пункт 1 постанови). Кабінету Міністрів України до 01.03.1994 доручено визначити органи управління зазначеним майном, що тимчасово виконуватимуть ці функції до законодавчого визначення правонаступників вищезгаданого майна (пункт 2 постанови). До законодавчого визначення правонаступників майна загальносоюзних громадських організацій колишнього Союзу РСР Фонд державного майна України здійснює право розпорядження цим майном у процесі приватизації та повноваження орендодавця майнових комплексів підприємств та організацій (їх структурних підрозділів) (пункт 3 постанови).

Статтею 1 Тимчасового Положення "Про Фонд державного майна України", затвердженого постановою Верховної Ради України № 2558-XII від 07.07.1992 (чинного до 09.12.2011), Фонд державного майна України є державним органом, який здійснює державну політику в сфері приватизації державного майна, виступає орендодавцем майнових комплексів, що є загальнодержавною власністю.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про Фонд державного майна України" №4107-VI від 09.12.2011, Фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності.

Системний аналіз наведених приписів законодавства в їх сукупності дає підстави для висновку, що будь-яке майно, яке за часів існування Союзу РСР було передано, зокрема, профспілковим організаціям, належало до державної власності та передавалось останнім виключно у відання. Після розпаду Союзу РСР, за спірним майном було закріплено правовий статус майна державної форми власності.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що внаслідок передачі майнових комплексів у відання Української республіканської Ради профспілок, правонаступником якої після розпаду Союзу РСР стала Рада Федерації незалежних профспілок України, а у подальшому - Федерація професійних спілок України, форма їх власності не змінилась і передане майно залишалося у власності держави.

Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів припинення права власності держави на спірне майно при його передачі у користування профспілкам, які, в свою чергу, безпідставно передали належне державі майно Акціонерному товариству лікувально-оздоровчих установ профспілок України "Укрпрофоздоровниця".

Відтак, Акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок України "Укрпрофоздоровниця" (наразі - ПрАТ "Укрпрофоздоровниця") не могло набути право власності на спірне майно на підставі акту від 24.01.1992 приймання-передачі майна у власність від Федерації незалежних профспілок України, оскільки не доведено наявності саме у Федерації незалежних профспілок України права власності на це майно та законні підстави на розпорядження ним.

На підставі встановлених обставин справи, суд дійшов висновку про те, що ні Федерація незалежних профспілок України, ні в подальшому створене на базі санаторно-курортних закладів, підприємств, об`єднань та установ профспілок України за пайовим внеском Фонду соціального страхування України акціонерне товариство лікувально-оздоровчих установ профспілок «Укрпрофоздоровниця» - після змін організаційно-правової форми - Приватне акціонерне товариство «Укрпрофоздоровниця» не отримувало від Держави у власність будинок відпочинку «Прохорівка».

При розгляді справи по суті суд враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 3 ст. 77 ЦПК України визначено, що сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 3 ст. 321 ЦК України примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі статтею 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Ч. 1 ст. 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Як зазначено у постанові Верховного Суду складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16.01.2019 року по справі № 372/2366/15-ц захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, але не володіє ним, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до незаконно володіючої цим майном особи (у разі відсутності між ними зобов`язально-правових відносин), якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які, зокрема, дають право витребувати майно від добросовісного набувача.

Відповідно до закріпленого у статті 387 ЦК України загального правила власник має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна відсутні договірні відносини і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння.

Зазначена норма передбачає вичерпний перелік підстав, в разі наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можуть мати місце за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність в діях власника волі на передачу майна іншій особі виключає можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідно до ч.1 ст. 661 ЦК України у разі вилучення за рішенням суду товару у покупця на користь третьої особи на підставах, що виникли до продажу товару, продавець має відшкодувати покупцеві завдані йому збитки, якщо покупець не знав або не міг знати про наявність цих підстав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.05.2018 (провадження № 14-76цс18) викладено такий правовий висновок: відшкодування завданих збитків, зокрема, на підставі статті 661 ЦК України або статті 1 Першого протоколу перебуває у безпосередньому зв`язку із поведінкою особи під час набуття такого майна, наявності прямих заборон у законодавстві на набуття у власність відповідного майна та інших факторів, і не є абсолютним.

Таким чином, встановлення порушення статті 1 Першого протоколу, виправданість втручання у право власності та надання відповідної компенсації напряму корелюються із законністю набуття майна, поведінкою набувача під час його придбання та наявністю суспільного інтересу, з метою задоволення якого таке втручання здійснюється.

Положеннями статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Статтею 1 Першого протоколу Європейської конвенції з прав людини передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».

Предметом регулювання ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року в справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах.

Таким чином, ст. 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

При розгляді цієї справи також враховуються рішення ЄСПЛ від 24.06.2003 в справі «Стретч проти Сполученого Королівства» та рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 в справі «Рисовський проти України» щодо принципів застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, зокрема щодо необхідності додержання принципу «належного урядування» при втручанні держави у право особи на мирне володіння своїм майном.

Разом із тим у пункті 71 рішення у справі «Рисовський проти України» ЄСПЛ зазначив, що принцип «належного урядування», як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити допущену в минулому «помилку» не повинна непропорційним чином втручатися у нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Ризик будь-якої помилки державного органу має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку, а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові.

З огляду на викладене принцип «належного урядування» не встановлює абсолютної заборони на витребування із приватної власності майна на користь держави, якщо майно вибуло із власності держави у незаконний спосіб, а передбачає критерії, які слід з`ясовувати та враховувати при вирішенні цього питання для того, щоб оцінити правомірність і допустимість втручання держави у право на мирне володіння майном. Дотримання принципу «належного урядування» оцінюється одночасно з додержанням принципу «пропорційності», при тому, що немає точного, вичерпного переліку обставин і фактів, установлення яких беззаперечно свідчитиме про додержання чи порушення «справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю додержання фундаментальних прав окремої людини». Цей критерій більшою мірою оціночний і стосується суб`єктивної складової кожної конкретної справи, а тому має бути з`ясований у кожній конкретній справі на підставі безпосередньо встановлених обставин і фактів.

У відповідності з Рішенням ЄСПЛ від 09.10.2018 у справі «Фонд «Батьківська турбота» проти України» встановлено порушення національними судами статті 1 Першого протоколу до Конвенції в частині щодо втручання в майнові права заявника (мирне володіння майном). У цій справі Суд зазначає, що законність права власності заявника була належним чином перевірена та підтверджена органами державної реєстрації. У зв`язку з цим Суд повторює, що помилки та недоліки, допущені державними органами влади, повинні служити на користь постраждалих осіб, особливо у разі відсутності інших конфліктуючих приватних інтересів. Іншими словами, ризик вчинення державними органами будь-якої помилки має нести держава і ці помилки не повинні виправлятись за рахунок зацікавленої особи (п. 39 рішення у справі «Томіна та інші проти Росії» від 01.12.2016). У зв`язку з цим Суд зауважує, що пояснюючи «суспільний інтерес» у втручанні у майнові права заявника, Уряд навів лише загальний довід про відновлення прав держави на спірне майно (див. пункт 50), не стверджуючи про потребу держави у цьому майні з будь-якої конкретної та обґрунтованої причини. Уряд не пояснив, яким чином інтереси держави у майні відповідали «суспільному інтересу» (див. також щодо останнього згадане рішення у справі «Максименко та Герасименко проти України» (пункт 57). Прокурор також не навів жодного конкретного аргументу щодо цього у своєму позові про визнання недійсним договору 2002 року (див. пункт 27). Дійсно, після отримання державою у 2011 році рішення на її користь, яке у 2014 році було залишено без змін, вона не одразу зареєструвала своє право власності на спірну нерухомість, а зробила це лише у 2018 році (див. пункт 33). З огляду на зазначені фактори Суд не переконаний, що визнання недійсним права власності заявника на спірне майно було єдиним можливим для держави засобом відновлення своїх прав на це майно. За таких обставин Суд вважає, що вимагати від заявника стягнення відшкодування з «Укрпрофоздоровниця» або в рамках провадження проти заявника або шляхом подання окремого позову про відшкодування шкоди проти «Укрпрофоздоровниця», призведе до накладення на нього надмірного тягаря. Проте Суд нагадує, що будь-яка компенсація, яку заявник міг отримати від «Укрпрофоздоровниця», потенційно матиме значення для оцінки його збитків для цілей статті 41 Конвенції (див. пункт 47). У світлі викладеного Суд доходить висновку, що втручання у майнові права заявника, на додаток до серйозних сумнівів щодо його законності, як це зазначено у пункті 57, поклало на заявника непропорційний тягар з огляду на визнання недійсним його права власності на майно за наведених обставин. Отже, було порушено статтю 1 Першого протоколу до Конвенції.

За обставинами справи, що розглядається, враховуючі усі наведені вище принципи, дослідивши надані суду докази у їх сукупності та повноті, та заслухавши пояснення сторін, суд дійшов висновку, що витребування на користь держави в особі Фонду державного майна України із володіння ОСОБА_1 об`єктів нерухомого майна буде непропорційним втручанням у право на мирне володіння майном, що становитиме порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, оскільки прокурором не доведено, що таке втручання не порушить справедливого балансу інтересів та є єдиним можливим для держави засобом відновити її права.

Позовні вимоги, заявлені прокурором, фактично полягають у позбавленні права власності ОСОБА_1 на майно, яке він купив у ПАТ «Укрпрофоздоровниця». При цьому судом встановлено, що право власності на спірне майно до його відчуження було зареєстровано за ЗАТ «Укрпрофоздоровниця» 18.03.2005 у визначеному законодавством на той час порядку. На час укладення договору купівлі-продажу від 25.09.2020 між ОСОБА_1 та ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» свідоцтво про право власності останнього було чинне.

Суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 , придбавши у ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» спірне нерухоме майно, проявивши розумну обачність, не міг знати, що останнє не належало ПАТ «Укрпрофоздоровниця» і незаконно вибуло з державної власності, оскільки під час укладання договору-купівлі продажу цього майна свідоцтво про право власності на майно було чинним. Крім того, продавець ПрАТ «Укрпрофоздоровниця» в особі голови правління ОСОБА_4 та покупець ОСОБА_1 під час укладання договору купівлі-продажу 25.09.2020 оглядали майно, будь-які ознаки, що свідчили про право інших осіб чи держави на це майно сторонами договору не встановлено, а тому не було ніякої вірогідності ОСОБА_1 вважати, що це майно є державною власністю.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що намагання виправити допущену в минулому органом виконавчої влади «помилку» не повинно непропорційним чином втручатися у нове право та перекладати на третіх осіб усі негативні наслідки такої «помилки», оскільки задоволення позову із формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на фізичну особу, а отже, порушить справедливий баланс інтересів сторін. Зокрема, витребування спірного майна у ОСОБА_1 призведе до того, що останній буде позбавлений як майна, яке він купив як добросовісний набувач, так і коштів, які він витратив на його придбання, що є порушенням принципу пропорційності втручання у право останнього на мирне володіння майном. При цьому, покладення на добросовісного набувача тягаря стягнення коштів з ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», які він сплатив при укладенні договору купівлі-продажу майна, не передбачене ні нормами національного ні міжнародного права.

Отже, допущена в минулому органом виконавчої влади «помилка» не повинна створювати негативні наслідки для ОСОБА_1 , який проявивши розумну обачність не міг передбачити, що придбане ним нерухоме майно у ПрАТ «Укрпрофоздоровниця», останній не належало, а було державною власністю, а тому правомірно сподівався на мирне володіння своїм майном. Оцінюючи співвідношення порушених інтересів держави, за захистом яких звернувся прокурор, та наслідки втручання у право на мирне володіння майном громадянина, суд дійшов висновку, що заявлені прокурором вимоги за своєю суттю є конфіскацією майна у ОСОБА_1 без виплати йому компенсації, яка б відповідала в розумній мірі його вартості, є непропорційним втручанням, яке не може бути виправдане відповідно до ст. 1 Першого Протоколу.

З огляду на викладене, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги є необґрунтованими та відмовляє у задоволенні позову саме з цієї підстави, наслідки спливу строку позовної давності застосуванню не підлягають.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою суду у задоволенні позовних вимог, судовий збір необхідно віднести за рахунок Смілянської окружної прокуратури.

Керуючись ст.ст.12,13,81,133,141,259,265,268,273,354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог заступника керівника Смілянської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Приватного акціонерного товариства лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 28.12.2023.

Учасники:

Смілянська окружна прокуратура, вул. Юрія Кондратюка, 25, м. Сміла,

Позивач: Фонд державного майна України, вул. Генерала Алмазова, 18/9, м.Київ,

Відповідачі: Приватне акціонерне товариство лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця», вул. Шота Руставелі, 39/41, м. Київ, код ЄРПОУ 02583780;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Головуючий Л . О . Колісник