Справа № 638/5508/22
Провадження № 2/638/1749/23
РІШЕННЯ

Іменем України

30 червня 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючої судді: Агапова Р.О.,

за участі секретаря: Бондаренко А.С.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника позивача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до Харківської міської ради, в якому просить:

- встановити факт проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю в період з 23 червня 1979 року по 28 травня 2021 року.

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

В обґрунтування позову зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_5 .

Мати позивача була у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з 23 червня 1972 року.

На момент укладення шлюбу позивач проживав разом зі своєю мамою та був неповнолітнім. Коли мати одружилася з ОСОБА_4 позивачу було 10 років, тому сім`я почала проживати разом. Вказує, що ОСОБА_4 замінив позивачу батька та ставився до нього як до рідного сина, хоча і не зайнявся питанням усиновлення останнього до досягнення позивачем повноліття, а після повноліття усиновлення вже стало неможливим.

31 березня 1994 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримали у спільну сумісну власність квартиру АДРЕСА_1 .

Позивач продовжував проживати зі своєю мамою та вітчимом, однак повторно зареєстрував своє місце проживання разом з ними в вказаній квартирі лише 23 жовтня 1996 року.

Після смерті матері позивач оформив належну їй частку квартири на себе.

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер вітчим Позивача ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_4 заповіт не складав. Оскільки ОСОБА_4 та позивач сприймали один одного як батько та син, вони не думали, що при спадкуванні можуть виникнути якісь проблеми, адже на їх думку родинний зв`язок між ними підтверджувався свідоцтвом про одруження ОСОБА_4 та матері позивача.

У встановлений законом шестимісячний строк позивач звернуся до Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі спадкової справи №66824347 віл 21 жовтня 2021 року.

У жовтні 2021 року позивач звернувся до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину.

Постановою державного нотаріуса Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори №2700/02-31 від 21 жовтня 2021 року нотаріусом відмовлено Позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надав документів, що підтверджують родинні відносини між ним та ОСОБА_4 .

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 26.10.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Тією ж ухвалою задоволено клопотання позивача та витребувано відповідні докази.

Відповідач позов не визнав з посиланням на його необґрунтованість та не доведеність факту проживання однією сім`єю.

Вказує, що додана до позовної заяви інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 21.06.2022 № 12-0 та інша інформація Департаменту реєстрації Харківської міської ради підтверджує лише факт реєстрації осіб за певною адресою, а ніяк не факт ведення спільного побуту, господарства, тощо. Додані ОСОБА_1 до позовної заяви копії деяких квитанцій про сплату комунальних платежів лише за 2021 рік, жодним чином не підтверджують факт сумісного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах, а можливо і навпаки спростовують цей факт.

Спільні фотокартки, декларація з лікарем, отримання пенсії в одному й тому ж управлінні Пенсійного фонду України, а також організація поховання ОСОБА_4 також не можуть бути доказом спільного проживання позивача з ОСОБА_4 однією сім`єю, оскільки ніяк не доводять ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Також позивачем не надано доказів відсутності у нього іншого житла чи зареєстрованого шлюбу, тому як їх наявність свідчила б про можливе мешкання ОСОБА_1 в іншому місці з 23.06.1979 року.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Харкова від 14.04.2023 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, його представника та представника Харківської міської ради під час розгляду справи у відкритому судовому засіданні, суд встановив.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 06.09.1962, батьками позивача є ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 від 23.06.1979, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 одружились 23.06.1979.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.03.1994 № НОМЕР_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

Як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.12.2021, ОСОБА_1 є спадкоємцем частки в праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 31.03.1994 харківським міським центром приватизації державного житлового фонду за реєстраційним №1-94-29467 згідно з розпорядженням від 31.03.1994 №16420, зареєстрованим 11.04.1994 Харківським міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим №П-1-10621.

21.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Сьомої харківської міської державної нотаріальної контори заявою про прийняття спадщини.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2700/02-31 від 21.10.2021 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 у зв`язку з тим, що позивач не надав документів, що підтверджують родинні відносини між ним та ОСОБА_4 .

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), наданої Сьомою Харківською міською державною нотаріальною конторою вбачається, що у спадковому реєстрі зареєстрований заповіт ОСОБА_4 №54299445 від 26.03.2013.

Щодо наявності заповіту ОСОБА_4 №54299445 від 26.03.2013.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Як зазначено у ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Частиною першою ст.1272 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Враховуючи, що в матеріалах спадкової справи, надісланої суду 21.03.2023, станом на означену дату відсутні відомості щодо звернення інших осіб окрім ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини в строки, визначені ч.1 ст.1270 ЦК України, суд при прийнятті рішення не враховує наявність вказаного заповіту.

Щодо факту проживання однією сім`єю.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно до ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1264 ЦК України у четвергу чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно положень ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року за № 7, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктами 26,27 Постанови Великої Палати Верховного суду від 28.06.2018 по справі №644/6274/16-ц (з посиланням на абзац п`яти пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 3червня 1999 року №5-рп/99) визначено, обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, Верховний суд дійшов висновку, що законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

У якості відповідних доказів спільного проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_1 протягом останніх п`яти років позивачем надано:

1. Інформаційну довідку з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 21.06.2022 №12-0, з якої вбачається, що станом на 28.05.2021, за адресою: АДРЕСА_2 були зареєстровані ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

2. Лист Департаменту реєстрації Виконавчого комітету Харківської міської ради, в якому зазначено наступне:

«Відповідно до інформації з картотеки з питань реєстрації фізичних осіб, за адресою: АДРЕСА_2 , що передана до Департаменту реєстрації Харківської міської ради, в «карточке прописки» (форма А) на ім`я ОСОБА_4 » (мовою оригіналу), ІНФОРМАЦІЯ_7 , в графі 13 «отметка о прописке» міститься штамп, в якому зазначено «6.ХІ.85».

В «карточке прописки» (форма А) на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (мовою оригіналу), в графі 13 «отметка о прописке» міститься штамп, в якому зазначено «23.10.96».

В «квартирной карточке» (форма Б) за вказаною адресою стосовно дати реєстрації місця проживання запитуваних осіб міститься аналогічна інформація.

При цьому, в картотеці з питань реєстрації фізичних осіб міститься «карточка прописки» (форма А) на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в графі 13 «отметка о прописке» міститься штамп, в якому зазначено «21.ХІІ.82».

Також в листі зазначено, що реєстр територіальної громади міста Харкова містить достовірну інформацію стосовно реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання осіб з 04.04.2016.

3. Декларацію №0001-2РКХ-0700 від 08.01.2020 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , з якої вбачається, що місцем фактичного проживання позивача визначена адреса: АДРЕСА_3 .

4. Належним чином засвідчені копії пенсійних справ ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які містять копії розпоряджень на перерахунок пенсії, зокрема, за період 2006 -2020 рр на ім`я ОСОБА_1 , де адресою проживання зазначено: АДРЕСА_2 та копії розпоряджень на перерахунок пенсії та розрахунків пенсії за період в сукупності з 2009 по 2020рр на ім`я ОСОБА_4 , де адресою проживання також зазначено: АДРЕСА_2 .

5. Копії квитанцій про оплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , за липень, жовтень, листопад 2021р.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_4 з 1962р та є сусідкою ОСОБА_1 , знає його з дитинства. Вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 перебували в добрих відносинах, ОСОБА_4 відносився до позивача як до сина. Вказала, що вони ніколи не лаялися та разом проводили час. Після смерті матері в квартирі залишились проживати ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що позивач, його мати та ОСОБА_4 почали проживати за адресою АДРЕСА_2 приблизно з початку 70х років. Вказала, що поки позивач не пішов до армії, проживав постійно з ОСОБА_4 та матір`ю. Матір позивача та ОСОБА_4 були повністю сліпими, та позивач допомагав їм. Після армії ОСОБА_1 іноді почав ночувати в іншому місці. На запитання, чи почав позивач після армії проживати в іншому місці, свідок пояснила, що ОСОБА_1 постійно проживав в її будинку, але іноді, на день-два, залишався ночувати в іншому місці. Разом з тим, зазначила, що після смерті матері позивача, ОСОБА_1 постійно був з ОСОБА_4 та вказала, що бачила позивача кожен день. На уточнююче питання щодо місця проживання позивача, свідок відповіла, що після смерті матері ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_4 та допомагав йому по господарству. Також пояснила, що ОСОБА_4 не міг жити самостійно.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази та покази свідків, суд вважає доведеним факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Разом з тим, щодо періоду спільного проживання, суд зазначає наступне.

З 01.01.2004 набув чинності Цивільний Кодекс України, який передбачив четверту чергу спадкоємців за законом.

Прикінцевими положеннями Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Таким чином, норми СК України розповсюджуються на правовідносини, які виникли чи існували з січня 2004 року.

Згідно з вимогами статті 3 СК України, сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Таким чином, факт проживання заявника зі спадкодавцем однією сім`єю набув юридичного значення після набрання чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року. До цієї дати чинне законодавство не передбачало юридичних наслідків для осіб, які проживали разом однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, тому факт такого спільного проживання має бути встановлений з 01.01.2004, тобто з дня набрання чинності Сімейним та Цивільним Кодексами України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 76, 77, 78, 81, 141, 264 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимогиОСОБА_1 до Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності - задовольнити частково.

Встановити факт поживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , однією сім`єю в період з 01.01.2004 по 28.05.2021.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 .

В іншій частині - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.07.2023.

Суддя: Р.О. Агапов