БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1019/23
Провадження № 2/497/431/23
30.06.2023 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Висоцького С.О.,
за участю секретаря Войтової С.І.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Криничненської територіальної громади Болградського району Одеської області про позбавлення батьківських прав,
Позивач звернувся до суду з названим позовом та просить постановити рішення яким позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що віз з відповідачем припинили шлюбні відносини, проживають окремо більше п`яти років, відповідач виїхала за межі України та проживає у Німеччині. Їх спільний син залишився проживати разом з батьком, тобто з ним, позивачем. Мати виключила сина зі свого життя, припинила будь-яку участь у його вихованні та матеріальному утриманні, взагалі не цікавиться життям дитини і не виявляє ніякого бажання бачитись з дитиною, не телефонує та не питає як у сина справи, тобто взагалі не спілкується з ним. Хлопчик відчуває себе не потрібним матері, у нього розвіваються комплекси та фобії. Оскільки відповідач категорично відмовляється від участі у матеріально-фінансовому забезпеченні сина, позивач вимушений самостійно забезпечувати його належне утримування, тому позивач вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав. Підсавою позбавлення батьківських прав позивачем зазначено положення п.2 ч.1 ст. 164 СК України, тобто ухилення матері, батька від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Ухвалою від 16.05.2023 року було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання.
На виконання вимог ухвали суду Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав, затверджений рішенням виконкому Криничненської сільської ради Болградського району від 29.05.2023 року №41.
Ухвалою від 07.06.2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду, про що повідомлені сторони.
Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач надав заяву про розгляд справи за його відсутності та згоду на ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи також надав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач про дату, час та місце розгляду цивільної справи сповіщався згідно вимог чинного законодавства за адресою місця реєстрації згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, судова повістка була отримана, про що свідчить роздруківка пересилання поштового відправлення та фіскальний чек про відправку рекомендованого листа.
Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК Україна, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вирішуючи питання про проведення розгляду справи в заочному порядку, суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи.
Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.
Враховуючи, що відповідач по справі повідомлений належним чином про час та місце розгляду даної справи, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв щодо відкладання судового засідання чи поважності неприбуття не надав, відзиву щодо спростування доводів, викладених в позовній заяві також надано ним не було, зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.
Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 16.11.2002 року, отримали Свідоцтво про укладання шлюбу НОМЕР_1 від 16.11.2002 року.
За час шлюбу у подружжя ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_3 про що видане Свідоцтво про народження НОМЕР_2 від 27.08.2009 року.
З 2018 року відповідач перестав цікавитись сином, не приймає участі у його вихованні, в той же рік виїхала за межі України. Син залишився проживати з батьком, який його утримує та забезпечує.
Згідно довідки Ліцею Криничненської сільської ради від 05.05.2023 року ОСОБА_3 навчається у 8 класі, проживає разом з батьком ОСОБА_1 , який займається його вихованням. Мати з 2018 року знаходиться за кордоном та не бере участі в житті сина.
Аналогічні відомості вказані й в довідці за підписом Криничненського сільського голови від 05.05.2023 року.
Позивач зазначає, а відповідач жодним чином не спростував, відповідач не допомагає ні матеріально, ні продуктами харчування, не спілкується з сином.
За частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст. 51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.ст. 150, 151, 153-156 СК України.
Відповідно до частини першої статті 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків.
За положеннями частин першої, другої статті 27 цієї Конвенції кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до частини восьмої статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Згідно з частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.
Згідно з частинами першою, другою статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків стосовно дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
Суд виходить з того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Суд на перше місце ставить «як найкращі інтереси дитини», оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
Пунктом 1 статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо та необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду Верховного Суду від 02 листопада 2022 року в справі № 679/1606/19 (провадження № 61-1816св22).
Верховним Судом у спорах щодо позбавлення батьківських прав неодноразово зауважено, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; несприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав;
Відповідно до ч.4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ч. 5 тієї ж статті СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Відповідно до висновку Органу опіки та піклування, який затверджений рішенням виконкому Криничненської сільської ради Болградського району від 29.05.2023 року №41, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Окрім цього, у висновку зазначено, що мати ОСОБА_2 не приймає участь у вихованні та утриманні сина ОСОБА_4 , на контакт зі школою не йде, фактично проживає поза межами України й повертатись не бажає.
При цьому, відповідачем не надано доказів перешкоджання їй у здійсненні батьківських прав, піклування про дитину, забезпечення її фізичного та духовного розвитку.
Сам факт нез`явлення в судове засідання та ненадання відзиву, доказів щодо позовної заяви про позбавлення батьківських прав суд розцінює як додатковий доказ того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та її не цікавить дитина взагалі.
У відповідності до положень ст.ст.13, 81, 83 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Суд під час розгляду справи безпосередньо дослідив докази у справі.
Суд розглядає справу дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінюючи докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст. 229 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 2 ЦПК України.
Виходячи з вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 76-81, 83, 95, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-283 ЦПК України, ст.164 СК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування в особі служби у справах дітей Криничненської територіальної громади Болградського району Одеської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Роз`яснити відповідачу про його право на звернення до суду з позовною заявою про поновлення батьківських прав після зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Заява про перегляд заочного рішення має відповідати вимогам, встановленим ст. 285 ЦПК України.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя С.О.Висоцький