САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/2339/23
Провадження №2/726/355/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівці у складі: головуючого судді Мілінчук С. В., при секретарі Колісник А.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства Українська залізниця, відокремленого підрозділу філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця, виробничого структурного підрозділу Львівська дирекція філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ :

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

Позивач звернувся до суду із позовом у якому вказує, що він зареєстрований та проживає з 1976 року у квартирі АДРЕСА_1 . Вказаний житловий будинок перебуває на балансі ВСП «Львівська дирекція» філії БМЕС АТ «Укрзалізниця» на праві господарського віддання і є державною власністю.

Вказану квартиру було отримано покійним батьком позивача ОСОБА_2 , під час роботи на підприємствах залізничного транспорту. Разом із тим, у позивача відсутній ордер на вселення у вказану квартиру.

З метою реалізації свого права на приватизацію займаного житлового приміщення позивач звернувся до ПАТ «Укрзалізниця» та відокремленого підрозділу Філія «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця», де йому було повідомлено, що управління будинком, в якому знаходиться квартира здійснює виробничий структурний підрозділ «Львівська дирекція» філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» акціонерного товариства «Українська залізниця».

У подальшому, позивач звернувся із письмовою заявою до даного підрозділу. В своєму звернення просив передати йому безоплатно у власність займану квартиру за вищевказаною адресою. На звернення отримав письмову відповідь, де зазначено, що у зв`язку з ліквідацією органів приватизації, виробничі структурні підрозділи АТ «Укрзалізниця» у тому числі ВСП «Львівська дирекція» філії БМЕС не наділені правом проводити приватизацію квартир у житлових будинках, які обліковуються на балансі підрозділів АТ «Укрзалізниця» і підстав для вирішення питання приватизації квартири, в якій проживає позивач, дирекція немає.

З вказаною відмовою у приватизації позивач не згідний та вважає бездіяльність відповідачів, які не створили орган приватизації і не розглянули його заяву та не прийняли відповідне рішення щодо приватизації моєї квартири.

Зазначає також, що всі інші квартири, які знаходяться у вказаному житловому будинку є приватизованими та належать їхнім мешканцям на праві приватної власності. Відсутність можливості приватизувати квартиру порушує його право.

Враховуючи викладене, та беручи до уваги ухвалу Садгірського районного суду м. Чернівці від 30.11.2023 року, якою провадження щодо частини позовних вимог було закрито внаслідок відмови від їх підтримання позивачем, просить суд ухвалити рішення, яким визнати бездіяльність щодо не створення органу приватизації і не розгляду його заяви та не прийняття рішення щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 протиправною і зобов`язати відповідачів створити орган приватизації, розглянути його заяву та прийняття рішення щодо приватизації вказаної квартири.

Представник АТ «Укрзалізниця» надіслав до суду відзив на позов у якому зазначає, що позивач звернувся із вказаним позовом, визначивши при цьому відповідачами - відокремлений підрозділ філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця, виробничий структурний підрозділ Львівська дирекція філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця, які не мають статусу юридичної особи, є структурними підрозділами АТ «Укрзалізниця», а тому не є належними відповідачами.

Вказує, що АТ «Укрзалізниця» не заперечує щодо наявності у позивача права користування вказаним житлом. Разом із тим, законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду власність громадян, яка здійснюється лише уповноваженими на те органами. У 2015 році, на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств та установ залізничного транспорту, які реорганізувались шляхом злиття, було утворено АТ «Укралізниця». Вищевказана квартира закріплена за АТ «Укралізниця» на праві господарського відання. Орган приватизації, який діяв до реорганізації підприємства було ліквідовано. З цього часу, товариство не має повноважень вчиняти будь-які дії щодо відчуження майна державної власності, що не увійшло до його статутного капіталу. Натомість управління таким майном здійснює КМУ, як центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері транспорту. Відтак, позовні вимоги, якими позивач просить створити орган приватизації та розглянути його заяву про приватизацію майна є необгрунтованими. Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

2. Рух справи у суду, заяви (клопотання) учасників справи.

16.10.2023 року позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі.

09.11.2023 року підготовче провадження у справі було закрито, справу призначено до судового розгляду.

30.11.2023 року було закрито провадження у справі щодо позовної вимоги про визнання права користування та проживання у вказаній квартирі.

Позивач та його представник у судовому засіданні надали пояснення аналогічні викладеним у позові, наголошують, що позивач має право на приватизацію вказаного житла, а перешкоди, які створюють йому відповідачі, позбавляють його такого права.

Представник АТ «Укрзалізниця» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав викладених у відзиві. Просив відмовити у задоволенні позову.

3. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст правовідносини.

Встановлено, що у червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до виробничого структурного підрозділу Львівська дирекція філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця із заявою про безоплатну передачу йому у власність квартири АДРЕСА_2 на підставі ст. 2 ЗУ Про «Приватизацію державного житлового фонду». Вказував, що він зареєстрований та проживає у даній квартирі з 1976 року. Разом із тим, у нього відсутній ордер на вселення у квартиру. Наголошував, що квартири АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 у вказаному будинку вже були приватизовані їхніми мешканцями. Враховуючи, що житло перебуває на балансі ВСП Львівська дирекція філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд АТ Українська залізниця на праві господарського відання, є державною власністю, він має право на приватизацію.

Варто вказати, що обставини вселення позивача у вказану квартиру та право користування нею, так само як і факт наявності у позивача права на приватизацію вказаного майна, відповідачем не оспорюється та визнається.

Разом із тим, посадовою особою виробничого структурного підрозділу Львівська дирекція філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця, у листі № 2301 від 03.08.2023 року, позивача було повідомлено про те, що у зв`язку із ліквідацією органів приватизації, виробничі підрозділи АТ «Укрзалізниця», в тому числі її структурні підрозділи, не наділені правом проводити приватизацію квартир у житлових будинках, які обліковуються на балансі АТ «Укрзалізниця».

Заступником начальника ВСП «Львівська залізниця», 22.05.2023 року було надано відповідь на адвокатський запит ОСОБА_3 та зазначено, що будинкоуправління АДРЕСА_6 перебуває на балансі виробничого структурного підрозділу Львівська дирекція філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця на праві господарського відання і є державною власністю.

Таким чином, позивач вважає, що має право на приватизацію вказаного житла, однак не може його реалізувати у зв`язку із відсутністю уповноваженого органу, який може здійснити приватизацію у встановленому законом порядку. Вважає, що бездіяльність відповідачів по створенню такого органу, а також їхня бездіяльність щодо не розгляду його зави про приватизацію та не прийняття відповідного рішення є незаконною, а його право повинно бути відновлено шляхом задоволення заявленої позовної вимоги. З такими твердженнями позивача суд погодитись не може зважаючи на таке.

4. Мотиви з яких виходив суд та застосовані норми права.

Відповідно до частини другої статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Частинами третьою, п`ятою статті 9 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачає, що метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формування ринкових відносин.

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ (частина друга статті 1 Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Відповідно до частин першої, другої статті 2 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року N 396 було затверджено Положення, яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформляються згідно з процедурою, визначеною цим Положення, в тому числі й рішення органу приватизації.

Закон України "Про приватизацію державного житлового фонду" і Положення встановлюють порядок передачі квартир у приватну власність, згідно з яким наймач та члени його сім`ї повинні звернутися до органу приватизації з відповідною заявою, орган приватизації зобов`язаний в місячний термін з дня одержання заяви прийняти рішення про передачу житла у власність, після чого оформити відповідне свідоцтво.

Частинами першою-четвертою статті 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" передбачено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Компетенція і порядок утворення органів приватизації передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 «Про механізм впровадження Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Вказаними законодавчими актами визначена відповідна процедура здійснення передачі квартир державного та комунального житлового фонду власність громадян, яка здійснюється виключно уповноваженими на те органами.

Відповідно до Закону України «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця», Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ПАТ «Українська залізниця» (правонаступником якої є АТ «Українська залізниця») утворена на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття. Відповідно до додатку 1 цієї постанови Державне територіально-галузеве об`єднання «Львівська залізниця» увійшло до складу ПАТ «Укрзалізниця». Акціонерне товариство, 100 % акцій якого належать державі, є державним підприємством.

Відповідно до пункту 35 Статуту AT «Українська залізниця», затвердженого постановою КМУ від 02.08.2015 № 735 (із змінами), товариство використовує, утримує державне майно, закріплене за ним на праві господарського розпоряджається ним з урахуванням обмежень, установлених законом. Майно, що є державною власністю і закріплене за товариством на праві господарського відання, включається до його активів. Товариство не може вчиняти правочини, наслідком яких може бути відчуження такого майна.

Згідно із п. 10 постанови КМУ «Про затвердження Порядку розпорядження майном акціонерного товариства Українська залізниця», об`єктом списання, відчуження, передачі в користування, оренду, концесію може бути будь-яке майно, у тому числі рухоме та нерухоме майно, нематеріальні активи, внесені до статутного капіталу товариства або набуті товариством на законних підставах (далі - майно), з урахуванням обмежень щодо розпорядження таким майном, визначених законом та Статутом акціонерного товариства Українська залізниця.

Пунктом 11 Постанови визначено, що списання, відчуження, передача в користування, оренду, концесію майна здійснюється за рішенням:

- вищого органу товариства (у перелічених випадках)

- наглядової ради товариства (у перелічених випадках)

Списання, відчуження, передача в користування, оренду, концесію майна товариства у випадках, коли прийняття рішення не належить до виключної компетенції вищого органу та наглядової ради товариства, здійснюється за рішенням правління товариства.

Статтею 6 ЗУ «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вищим органом Товариства є загальні збори. Функції загальних зборів виконує Кабінет Міністрів України. Виконавчим органом Товариства, який здійснює управління його поточною діяльністю, є правління. Очолює правління голова, який призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України. Чисельність і персональний склад правління також затверджуються Кабінетом Міністрів України. Контроль за діяльністю правління та захист прав акціонерів Товариства здійснює наглядова рада. Чисельність і персональний склад наглядової ради затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Таким чином може бути виснувано, що після реорганізації у 2015 році, було утворено ПАТ «Українська залізниця» (правонаступником якої є АТ «Українська залізниця»). З утворенням підприємства, орган приватизації, який діяв як структурний елемент (підрозділ) був ліквідований. Відтак, в даний час, структурні підрозділи АТ «Укрзалізниця», не наділені правом проводити приватизацію квартир у житлових будинках, які обліковуються на балансі АТ «Укрзалізниця».

Вищевказана квартира не належить до комунальної власності, не передавалась із державної власності у власність органів місцевого самоврядування, а тому не може бути приватизована шляхом звернення із відповідною заявою до уповноваженого на це органу, створеного місцевою державною адміністрацією чи органами місцевого самоврядування.

В даному випадку склалась ситуація, за якої вказана квартира не може бути приватизована у зв`язку із відсутністю у структурі АТ «Укрзалізниця» спеціального підрозділу, до кола повноважень якого входить здійснення приватизації. Зазначене дає підстави дійти висновку, що у даний час відсутній належний механізм та нормативно встановлений порядок щодо реалізації позивачем права на приватизацію житла органом, який мав би відповідні повноваження у структурі АТ «Укрзалізниця».

Як було вказано, статтею 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація можлива виключно за існування певних умов, зокрема здійснення приватизації уповноваженими на це органами.

Вирішуючи спір, враховуючи при цьому описані вище обставини та аналізуючи положення наведених вище нормативних актів, суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що повноваженнями щодо розпорядження майном АТ «Укрзалізниця», зокрема його списання та відчуження, здійснюється,у перелічених випадках, вищим органом товариства, наглядовою радою або ж правлінням товариства. У всіх випадках такі функції здійснює Кабінет Міністрів України та/або уповноважені ним посадові особи. Відтак, будучи повідомленим про те, що у структурі АТ «Укрзалізниця» відсутній орган, уповноважений здійснювати приватизацію, заявнику необхідно було звернути увагу на вказані положення закону та звернутись із відповідною заявою (та необхідним обсягом додатків) до того суб`єкта, який уповноважений розпоряджатись майном товариства, зокрема здійснювати його списання та відчуження. Однак позивач, не використавши всі можливі правові механізми для реалізації свого права, звернувся до суду із позовною вимогою про визнання дій АТ «Укрзалізниця» незаконними та зобов`язання вчинити їх, зокрема створити орган приватизації, розглянути його заяву та прийняти рішення щодо приватизації квартири. Відтак, звернення до суду із вказаним позовом є передчасним та необґрунтованим, оскільки право позивача може вважатись порушеним, оспорюваним чи невизнаним виключно у випадку відмови йому у реалізації права на приватизацію уповноваженим на те органом, відповідно до його дискреційних повноважень.

Крім того варто зауважити, що вимога про визнання незаконної бездіяльності щодо створення органу приватизації та зобовязання створити такий орган не може бути задоволено при вирішенні даного спору, оскільки у першому випадку вимога містить ознаки публічно-правового спору, тобто стосується здійснення відповідачем його управлінських функцій та зумовлений реалізацією публічного інтересу, а у другому не належить до компетенції суду.

Окрім того, співвідповідачами у позові вказано - відокремлений підрозділ філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця, виробничий структурний підрозділ Львівська дирекція філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця. Разом із тим, вказані підрозділи не має статусу юридичної особи.

Цивільна правоздатність юридичної особи виникає з моменту її створення і припиняється з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення (частина 4 статті 91 ЦК України).

Частинами 1, 3 ст. 95 ЦК України визначено, що філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення. Тобто філії, представництва, інші відокремлені підрозділи наділяються певною компетенцією. Утім, не маючи статусу юридичної особи, такі підрозділи не наділяються самостійною цивільною процесуальною правоздатністю та дієздатністю.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі можуть бути юридичні особи та фізичні особи, а також держава.

Враховуючи викладене позов до вказаних відповідачів не підлягає задоволенню також із вказаних підстав.

Керуючись ст.ст. 16, ЦК України, ст.ст. 9 ЖК УРСР, ст.ст. 1, 2, 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", Законом України «Про утворення публічного акціонерного товариства Українська залізниця», Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постановою Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», постановою КМУ «Про затвердження Порядку розпорядження майном акціонерного товариства Українська залізниця», ст.ст. 91, 95, 48, 141, 76-82, 265, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства Українська залізниця, відокремленого підрозділу філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця, виробничого структурного підрозділу Львівська дирекція філії Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд акціонерного товариства Українська залізниця про визнання бездіяльності незаконною та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя С. В. Мілінчук