Справа № 752/2991/23
Провадження № 2/752/3774/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 листопада 2023 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Плахотнюк К.Г.

за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.,

у місті Києві, в приміщенні суду, розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИВ:

10 лютого 2023 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Мельниченко М.С. звернувся до суду з позовною заявою до Моторного транспортного страхового бюро України (далі - МТСБУ), ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.11.2022 ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , в місті Києві на вул. Академіка Заболотного, не був уважним, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Автомобіль «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 на праві власності належить ОСОБА_1 і внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений.

На момент вчинення ДТП ОСОБА_2 не мав чинного полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Цивільно-правова відповідальність позивача на момент ДТП була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта» згідно з Полісом № АТ/2097928, строк дії якого з 20.07.2022 року по 19.07.2023 року.

Винним у даній дорожньо-транспортній пригоді постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.01.2023 визнано ОСОБА_2 .

Для оцінки нанесеного збитку в результаті аварійного пошкодження автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 звернувся до суб`єкта оціночної діяльності - ФОП « ОСОБА_3 » та отримав звіт про оцінку вартості збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 24.12.2022 під № 13/67.12.22.

Згідно зі звітом вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля«Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 становить 72 584,82 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля - 148 838,62 грн; ринкова вартість ТЗ - 320 654,61 грн. За проведення та виготовлення вищевказаного звіту позивачем сплачено 3750 грн.

Зазначає, що відповідно до п.п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» саме на МТСБУ покладається обов`язок з відшкодування спричинених в результаті винних дій ОСОБА_2 матеріальних збитків з урахуванням зносу в розмірі 72 584,82 грн.

З винної особи відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням у розмірі 76 253,80 грн (148 838,62 - 72584,82) , які просив стягнути, а також вирішити питання про розподіл судових витрат.

13.02.2023 судом постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі та призначено справу розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

20.03.2023 року представник відповідача МТСБУ подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив у задоволенні позову відмовити.

Зазначив, що наданий позивачем звіт №13/67.12.22 від 24.12.2022 не є належним та допустимим доказом через його невідповідність ч.5 ст. 106 та ч. 7 ст. 102 ЦПК України. Даний звіт також не містить особистого підпису оцінювача та відбитку печатки. Акт огляду пошкодженого ТЗ № 1367 не містить відомостей щодо дати його складення, особи яка його склала, місце огляду, власника ТЗ та підписів власника та особи, яка склала даний акт огляду, що є порушенням Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (далі - Методика), яка затверджена Наказом Фонду Державного майна України №142/5/2092 від 24.11.2003.

Крім того, у позивача відсутнє право на стягнення витрат за проведення та виготовлення Звіту у розмірі 3750 грн у зв`язку з тим, що вказане звернення передувало зверненню до МТСБУ із заявою про отримання відшкодування.

Представник відповідача не погоджується з розміром витрат на професійну правничу допомогу, вважає їх завищеними та не доведеними.

Відповідач ОСОБА_2 своїм правом на подачу відзиву не скористався.

Представник Позивача - адвокат Мельниченко М.С. надав відповідь на відзив, в якій зазначив, що Звіт експерта від 24.12.2022 року є належним доказом і повністю відповідає чинному законодавству.

Стороною відповідача МТСБУ 10.07.2023 року подано заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому підтримується позиція, викладена у відзиві на позов.

Позивач ОСОБА_1 надіслав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом за останнім місцем реєстрації свого проживання. Поштове відправлення повернулось на адресу суду без вручення з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами.

Врахувавши наданий відповідачем МТСБУ відзив на позовну заяву, відповідь стороною позивача на відзив, заперечення МТСБУ на відповідь, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 46216 від 12.11.2022 року, схеми місця подій, ОСОБА_2 12.11.2022 о 16:40, керуючи транспортним засобом «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 , в місті Києві на вул. Академіка Заболотного, не був уважним, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача, який рухався попереду, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів, чим порушив вимоги п. 13.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Зазначені обставини встановлені постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 19.01.2023 року у справі № 752/17379/22 винуватим у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди визнано відповідача ОСОБА_2 (а.с. 13).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до приписів частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Внаслідок вказаної ДТП було завдано майнової шкоди автомобілю «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с. 6).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 на момент дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Доказів на підтвердження протилежного суду не надано.

Для оцінки нанесеного збитку в результаті аварійного пошкодження автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_1 звернувся до суб`єкта оціночної діяльності - ФОП « ОСОБА_3 » (свідоцтво оцінювача МФ № 210 від 15.12.2018 року) та отримав звіт про оцінку вартості збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу від 24.12.2022 під № 13/67.12.22.

Згідно з висновком звіту вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля«Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 становить 72 584,82 грн; вартість відновлювального ремонту автомобіля - 148 838,62 грн; ринкова вартість ТЗ - 320 654,61 грн.

За проведення та виготовлення вищевказаного звіту позивачем сплачено 3750 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 13/67.12.22 від 24.12.2022 року.

06.02.2023 ОСОБА_1 звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транвспортну пригоду та з заявою про виплату шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 12.11.2022 року (а.с. 10,11).

Відповідно до частини першої ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. ст. 509, 1187, 1188, 1192 Цивільного кодексу України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоду (боржник).

Статтею 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статі 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Підпунктом 33.1.4. п.33.1. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Пунктом 33.3. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.

Підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди (пп. 37.1.3. п.37.1. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Підпунктом а) пункту 41.1. статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до частин першої, другої ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки 01.03.2013 №4 з урахуванням змісту статті 979 ЦК та статті 16 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а інші умови договору страхування є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком, і має оцінюватись судом у кожному конкретному випадку. Наприклад, несвоєчасне повідомлення страхувальником страховика без поважних на те причин про настання страхового випадку (пункт 5 частини першої статті 989 ЦК, пункт 5 частини першої статті 991 ЦК) може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування у тому разі, якщо воно позбавило страховика можливості дізнатися, чи є ця подія страховим випадком.

Судом встановлено, що автомобіль, власником якого був позивач на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди, був пошкоджений з вини відповідача ОСОБА_2 , відповідальність якого застрахована не була.

На підтвердження розміру спричиненої шкоди позивач надав звіт № 13/67.12.22 від 24.12.2022 року про оцінку вартості матеріального збитку, завданого власникові «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 .

Представник МТСБУ оспорював правильність складання цього висновку, в силу ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав доказів на противагу поданого позивачем звіту від 24.12.2022 , не спростував визначений розмір матеріального збитку та вартість транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди, а отже не довів, що вони визначено експертним дослідженням неправильно.

Суд зауважує, що позивач, як водій, причетний до дорожньо-транспортної пригоди, був зобов`язаний надати письмове повідомлення про цю пригоду протягом 3 робочих днів, оскільки МТСБУ протягом 10 робочих днів з дня отримання такого повідомлення зобов`язане направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Проте, відповідно до наданих позивачем документів, він звернувся до МТСБУ з повідомленням про дорожньо-транвспортну пригоду та з заявою про виплату шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, лише 06.02.2023 року.

Наведене свідчить про те, що позивач не виконав обов`язку збереження пошкодженого транспортного засобу у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений МТСБУ представник, а також не забезпечив можливості проведення його огляду. Позивач мав право самостійно визначити розмір шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, лише у випадку не з`явлення представника МТСБУ в 10-денний термін для огляду транспортного засобу, що передбачено п. 33.3. ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Докази того, що позивач з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, суду не надані.

Аналізуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що визначення розміру матеріальної шкоди здійснено позивачем у спосіб, не передбачений Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». За таких обставин МТСБУ позбавлене можливості встановити розмір завданої позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, заявлені до МТСБУ задоволенню не підлягають.

Разом з тим, згідно з частинами першою, другою ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої ст. 1188 ЦК України).

Зобов`язання про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала шкоди, та її результатом - шкодою.

Вбачається та стороною відповідача не спростовано, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автомобіля марки «BMW X5», д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 .

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності, тощо).

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що оскільки відповідач ОСОБА_2 є користувачем (володільцем) джерела підвищеної небезпеки, тому несе відповідальність за завдану злочином шкоду перед потерпілим.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом враховано правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 13 березня 2018 року у справі №910/9396/17, у якій він зазначив, що визначаючи розмір заподіяної шкоди при страхуванні наземного транспорту, суди у разі виникнення спору щодо визначення його розміру виходять із фактичної суми, встановленої висновком судової автотоварознавчої експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на якій проводився ремонт автомобіля.

Згідно з положеннями частини 3 статті 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» проведення незалежної оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів.

Матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували фактичні витрати позивача щодо відновлювального ремонту автомобіля, зокрема рахунки фактури, акти виконаних робіт, квитанції, чеки, накладні, товарні чеки, тому судом враховується звіт № 13/67.12.22 від 24.12.2022 року, відповідно до якого матеріальний збиток, завданий власникові автомобіля «Volkswagen Golf», д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження при ДТП, складає 72584,82 грн.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Витрати за послуги оцінювача за складання звіту у сумі 3750,00 грн підлягають стягненню у повному обсязі.

Суд вважає можливим стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача матеріальну шкоду в сумі 72584,82 грн.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1, п. 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_3 підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати по оплаті судового збору за подання позову до суду пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 466,34 грн., зв`язку з документальним підтвердженням їх понесення.

Судові витрати по оплаті судового збору з відповідача МТСБУ на користь позивача ОСОБА_1 стягненню не підлягають, оскільки суд відмовив у задоволенні позовних вимог, заявлених до МТСБУ.

Щодо стягнення на користь відповідача МТСБУ з позивача ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн. суд відзначає наступне.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат.

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

До відзиву на позовну заяву було долучено копію договору про надання правової допомоги від 31.01.2023 №155/23, укладеного між Адвокатським бюро «Мельниченко та партнери» та ОСОБА_1 , опис робіт на виконання умов договору від 10.02.2022, акт приймання-передачі виконаних робіт від 10.02.2023 року, ордер на надання правничої допомоги від 09.11.2023 року, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ХС №000146 на ім`я Мельниченка М.С.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Враховуючи зазначене, предмет позову, складність справи, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, поведінку сторін під час розгляду справи, а також висновки суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог суд вважає що заявлений позивачем розмір витрат на правничу допомогу підлягає задоволенню тільки у сумі 5 000,00 грн, що відповідає критеріям розумності, співмірності, обґрунтованості та пропорційності до предмета спору.

Приписами ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

З огляду на викладене, виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1488,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 247, 258 - 259, 263 - 265, 268, 272 - 273, 354-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомо) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 72584,82 грн, витрати на послуги оцінювача у розмірі 3750 грн, судові витрати у сумі 6 488,40 грн, що разом складає належну до стягнення суму у розмірі 82 823 (вісімдесят дві тисячі вісімсот двадцять три) гривні 22 копійки.

Відмовити в задоволенні позовних вимог до Моторного (транспортного) страхового бюро України.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Г. Плахотнюк