Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/1734/23

номер провадження 2-о/695/110/23

19 грудня 2023 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Ушакової К.М.,

за участю: секретарів судового засідання Варданян Л.А., Коршуна Є.А.,

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Константинова О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Золотоніський відділ управління Державної міграційної служби в Черкаській області, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту проживання на території України з 01.01.1991. Заяву мотивовано тим, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Драбівці Золотоніського району Черкаської області. Його мати ОСОБА_2 , 1936 року народження, померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батько ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьки поховані у с. Сеньківці на території Драбівецькохї сільської ради. У 60-х роках минулого сторіччя батьки заявника разом з ним та іншими дітьми (сестрами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , братами ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) виїхали до республіки Казахстан для освоєння цілинних земель. На території Казахстану батьки проживали і працювали до виходу на пенсію. У 1990 році батьки повернулися із Казахстану на постійне місце проживання в с. Драбівці Золотоніського р-ну Черкаської обл., де проживали до кінця життя. До 1990 року вони проживали у зерносовхозі Кизилтуський Ленінградського району Кончетавської області.

Заявник у 1985 році закінчив середню школу. Працював слюсарем. За направленням військомату закінчив школу ДТСААФ, був призваний до лав радянської армії. Проходив строкову службу на Чукотці в артилерії. У 1989 році був звільнений у запас. Потім поїхав до зерносовхозу Кизилтуський Ленінградського району Кончетавської області. З 01.01.1991 переїхав до с. Драбівці Золотоніського р-ну Черкаської обл. і по теперішній час мешкає на території України, але не отримав паспорт громадянина України. Користувався паспортом громадянина СРСР, який отримав ще в Казахстані. Паспорт громадянина СРСР та свідоцтво про народження заявник втартив два роки тому назад. До органів Національної поліції не звертався, оскільки не вважає дані документи викраденими. Знаходячись у м. Києві, після втрати документів заявник звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області із заявою про оформлення паспорту громадянина України, але йому 23.03.2023 було відмовлено у видачі паспорту. Відмова у видачі паспорта суттєво ускладнює життя заявника, фактично унеможливлює процедуру працевлаштування та отримання соціальних виплат.

Посилаючись на викладене вище, заявник просить суд встановити факт його проживання на території України з 01.01.1991.

Ухвалою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 22.05.2023 прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Золотоніський районний сектор управління Державної міграційної служби в Черкаській області, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення. Призначено до судового розгляду. Витребувано з Золотоніського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Черкаської області відомості про реєстрацію народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 . Витребувано з Драбівецької сільської ради Золотоніського району Черкаської області відомості про реєстрацію народження ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 .

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.06.2023 цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Золотоніський районний сектор управління Державної міграційної служби в Черкаській області, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області, про встановлення факту, що має юридичне значення направлено за підсудністю до Голосіївського районного суду міста Києва.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 05.09.2023 ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 21.06.2023 скасовано, а справу направлено до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області для продовження розгляду.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 та його представник адвокат Константинов О.Г. заяву підтримали та просили задовольнити. Від допиту свідка ОСОБА_8 відмовилися.

Представник заінтересованої особи Золотоніського відділу управління Державної міграційної служби в Черкаській області у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Були належними чином повідомлені про дату час та місце розгляду справи. До початку судового засідання начальник відділу Євгеній Озірський подав до суду пояснення у яких просили відмовити у задоволенні заяви з таких підстав. Відповідно до частини другої статті 15 та абзацу другого частини другої статті 21 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 №302 затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України. Згідно з положеннями пунктів 1-5 Порядку № 302 паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України. Паспорт виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій. Кожен громадянин України, який досяг 14-річного віку, зобов?язаний отримати паспорт. Паспорт оформляється особам, які не досягли 18-річного віку, на чотири роки, а особам, які досягли 18-річного віку, - на кожні 10 років. У разі втрати або викрадення паспорта особі замість втраченого або викраденого оформляється та видається новий паспорт. Пунктом 35 Порядку №302 визначено вичерпний перелік документів, які заявник зобов`язаний подати для оформлення паспорта. При цьому Золотоніський відділ УДМС звертає увагу Суду, що подання заявником рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання чи проживання станом на конкретну дату на території України, положеннями Порядку № 302 не передбачено і не вимагається.

Водночас Золотоніський відділ УДМС не погоджується з правовою позицією заявника щодо обґрунтування його вимог та зазначає, що відповідно до положень статті 3 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 №2235-III громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Разом з тим, відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215/2001 встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року. Пунктом 8 Порядку №215 визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону № 2235-ІІІ особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Водночас пунктом 9 Порядку № 215 визначено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону №2235-ІІІ особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: заяву про встановлення належності до громадянства України; копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

З огляду на наведене Золотоніський відділ Управління Державної міграційної служби України в Черкаській області наголошує, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону №2235-III і може пов?язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підстав судового рішення.

Виходячи з аналізу наведених норм законодавства, Золотоніський відділ УДМС у Черкаській області зазначає, що факт постійного проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року може мати юридичне значення виключно для встановлення належності заявника до громадянства України в контексті приписів статті 3 Закону №2235-XII.

В той же час, виходячи зі змісту заявлених ОСОБА_1 вимог, Золотоніський відділ УДМС у Черкаській області наголошує, що встановлення факту постійного проживання заявника на території України за станом на 24 серпня 1991 року не матиме юридичного значення для отримання ним паспорта громадянина України, оскільки встановлення такого факту не передбачено вимогами Порядку №302 та в розумінні положень статей 293, 315 ЦПК України не породжує право заявника на отримання паспорта громадянина України. Золотоніський відділ УДМС вважає, що заявником не доведено факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року з огляду на наступне. Так, заявником належних доказів не надано, так як довідка від 30.05.2016 № 463 видана виконкомом Драбівецької сільської ради ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підтверджує лише факт проживання без реєстрації на території Драбівецької сільської ради із 1995 року по даний час, а також в копіях трудової книжки відсутні відомості з місць роботи на території України в 1991 році. Заявником не надано копію домової книги з штампом реєстрації на території України або довідки про реєстрацію на території України, довідки з місць роботи на території України.

Представник заінтересованої особи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. До початку судового засідання представник заінтересованої особи ОСОБА_9 подав до суду пояснення, у яких заначено наступне. Перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України визначає Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затверджено Указом Президента України від 27.03.2001 № 215 (в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 №588/2006).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону, особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов?язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Пунктом 25 Порядку № 215 передбачено, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи передбачені підпунктами «а» - «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійно проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду (пункт 44 Порядку № 215).

Так, у додатках до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення додано: засвідчена копія довідки №463 від 30.05.2016 видана виконкомом Драбівецької сільської ради; засвідчена копія заяви форми №1 про видачу паспорта заявнику; засвідчена копія довідки відносно матері заявника; засвідчена копія довідки відносно батька заявника; засвідчена копія свідоцтва про смерть батька заявника; засвідчена копія автобіографії заявника; засвідчена копія трудової книжки заявника. Копії документів, які надані заявником, як підтвердження факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року можуть слугувати лише доказом під час звернення особи до суду для встановлення факту, що має юридичне значення.

Просив врахувати письмові пояснення при винесенні рішення у справі.

Свідок ОСОБА_10 під час допиту у судовому засіданні надала показання про те, що ОСОБА_1 у 1991 році приїхав у с. Драбівці Золотоніського р-ну Черкаської обл. Він працював вантажником на Драбівецькому ефіромаслиничному заводі близько 5 років, де вона працювала начальником лабораторії і технологом.

Свідок ОСОБА_11 під час допиту у судовому засіданні надала показання про те, що ОСОБА_1 народився у с. Маркизівці. Коли свідок і заявник були дітьми дружили до 8 класу, а потім вона виїхала. Свідок знає, що до 1991 року сім`я ОСОБА_1 повернулася у с. Маркизівка. Після 1991 року ОСОБА_1 проживав у с. Драбівці Золотоніського р-ну Черкаської обл.

Свідок ОСОБА_12 під час допиту у судовому засіданні надав показання про те, що ОСОБА_1 є його двоюрідним братом. ОСОБА_1 народився у 1969 році у с. Маркизівці, де до від`їзду проживав разом із сім`єю. З 1991 року ОСОБА_1 проживає на території України.

Свідок ОСОБА_12 під час допиту у судовому засіданні надав показання про те, що ОСОБА_1 є його двоюрідним братом. ОСОБА_1 з 1990 року проживає на території України, працював на заводі у с. Маркизівка, але свідок не пам`ятає коли саме працював. Знає, що ОСОБА_1 ходив у Драбівецьку школу.

Суд, заслухавши пояснення заявника, його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до копії запису акта про народження № 4 від 29.03.1969, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Драбівці Золотоніського р-ну Черкаської обл.

Посилаючись на те, що з 01.01.1991 по даний час постійно проживає на території України та має намір отримати паспорт громадянина України, ОСОБА_1 просить встановити факт його проживання на території України з 01.01.1991.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Отже, на підставі статті 8 Закону України «Про громадянство України» встановлюється набуття громадянства України.

Оскільки ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України для встановлення належності до громадянства України, вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпункту «а» пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27 березня 2001 року № 215/2001, (далі - Порядок), встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Тобто у таких випадках одним із необхідних документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Пунктом 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року в справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20).

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частин першої та шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року заявник надав довідку виконкому Драбівецької сільської ради № 463 від 30.05.2016.

Такий доказ не може підтвердити доводи заявника про те, що з 01.01.1991 він постійно проживає на території України, оскільки у довідці вказано, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в селі Драбівці Золотоніського р-ну Черкаської обл. та дійсно проживає без реєстрації на території Драбівецької сільської ради із 1995 року по даний час.

Посилання заявника, що його паспорт громадянина СРСР був ним втрачений не підтверджений жодним доказом, якими можуть бути звернення до компетентних органів, зокрема, правоохоронних, засобів масової інформації.

З неякісної копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що відповідно до запису № 13 останній 13.08.1990 був звільнений з заводу, який знаходився у Кокчетавській області Казахстан. Згідно запису № 18 ОСОБА_1 05.01.2001 зараховано на посаду слюсаря СТОВ «Драбівецьке» Золотоніського р-ну Черкаської обл. Записи у трудовій книжці ОСОБА_1 № 14, 15, 16, 17 відсутні, оскільки заявником до матеріалів справи не долучено сторінки 8-9 трудової книжки.

Інші письмові докази (довідки Виконкому Драбівецької сільської ради Золотоніського району Черкаської області № 502 та № 501 від 06.06.2016, свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 , біографія) також не підтверджують факт проживання ОСОБА_1 на території України з 01.01.1991.

Суд критично ставиться до пояснень свідків, оскільки предметом доказування у цій справі є обставини тридцятирічної давнини, достовірність та точність повідомлених відомостей свідками можна обґрунтовано поставити під сумнів.

Повідомлені свідками відомості не підтверджені жодними письмовими доказами, зокрема, щодо трудової діяльності ОСОБА_1 на території України у спірний період, оплату податків або інших офіційних платежів, зверненнями до будь-яких державних органів або органів місцевого самоврядування, їх документами, особистим листуванням тощо.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що доказами, які зібрані у справі, беззаперечно не доведено факту постійного, безперервного проживання на законних підставах на території України протягом 1991 року.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року).

Заявником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а тому суд позбавлений можливості розглянути повно та всебічно усі обставини, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви.

Судові витрати на підставі ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10 , 19 , 36, 77, 78, 81 , 293 , 294 , 315 , 316 , 319 ЦПК України , суд

в и р і ш и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 (місце проживання вказане в заяві: АДРЕСА_1 ), заінтересовані особи - Золотоніський відділ управління Державної міграційної служби в Черкаській області (місцезнаходження: вул. Січова 3, м. Золотоноша, Черкаська обл.; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 37852733), Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (місцезнаходження: вул. Березняківська 4-а, м. Київ; ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 42552598) про встановлення факту проживання на території України відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Черкаського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення буде складено 29.12.2023.

Суддя: К.М. Ушакова