Ухвала

Іменем України

30 червня 2023 року

м. Київ

справа № 757/38302/21-ц

провадження № 61-9010ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Дворцовим Владиславом Ігоровичем, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року та на постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року про забезпечення позову акціонерного товариства «Універсал Банк» до державного реєстратора Вороньківської сільської ради Броварського району Чернігівської області Беляєвої Катерини Андріївни, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, акціонерне товариство «ВТБ Банк», ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання протиправним та скасування рішення, звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ :

У липні 2021 року АТ «Універсал Банк» звернулося в суд з позовом про визнання протиправним та скасування рішення, звернення стягнення на предмет іпотеки.

У грудні 2022 року АТ «Універсал Банк» подало до суду заяву, в якій просило забезпечити позов шляхом накладення арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1 та забороною вчиняти дії, спрямовані на відчуження указаного нерухомого майна.

Заява обґрунтована тим, що Вінницький районний суд Вінницької області рішенням від 11 листопада 2013 року по справі № 2-1782/10 стягнув з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «БМ Банк», правонаступником якого є АТ «Універсал Банк», заборгованість за кредитним договором № 519/090608 від 09 червня 2008 року в розмірі 5 276 193,21 грн.

На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 519/090608 від 09 червня 2008 року ОСОБА_2 передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

21 жовтня 2020 року з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно банк дізнався про відчуження іпотечної квартири ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, незважаючи на наявність відкритих виконавчих проваджень щодо ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та перебування їх у реєстрі боржників.

Крім того, 12 квітня 2019 року відбулось скасування іпотеки на підставі повідомлення ПАТ «ВТБ Банк» з вих. № 10/1-2 від 08 лютого 2019 року, проте листом від 19 січня 2021 року АТ «ВТБ Банк» повідомив, що не надавав повідомлення щодо припинення іпотеки.

Указує на те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на момент продажу іпотечного майна було достеменно відомо про наявність судового рішення про стягнення боргу, про відкриті виконавчі провадження та невиконані зобов`язання. Крім того, кредитор не надавав згоди ОСОБА_2 на відчуження майна та на реєстрацію права власності на іпотечне майно за ОСОБА_7 .

Зазначає, що існує очевидна загроза невиконання судового рішення та за час розгляду справи ОСОБА_8 може відчужити спірне нерухоме майно в результаті чого, права позивача не будуть належним чином захищені судом і, як наслідок, буде порушено один із головних принципів цивільного судочинства - принцип обов`язковості виконання рішення суду, який має своє закріплення у статті 129 Конституції України. Окрім того, реалізація такого майна спричинить необхідність подачі ряду інших позовів: визнання торгів недійсними, визнання правочинів недійсними, тощо.

Окрім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень заявнику стало відомо, що Голосіївський районний суд м. Києва рішенням від 19 травня 2021 року (справа № 755/21859/19) стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики у розмірі 378 894 грн, пеню у розмірі 2 773 504 грн, 3% річних у розмірі 11 399,1 грн. На підставі вказаного рішення виконавча служба відкрила виконавче провадження № НОМЕР_1 та наклала арешт на спірну квартиру. Отже, на думку заявника, під час розгляду даної справи спірне майно може бути реалізоване на погашення боргу ОСОБА_1 , а не на погашення заборгованості ОСОБА_2 .

Печерський районний суд м. Києва ухвалою від 05 грудня 2022 року заяву про забезпечення позову задовольнив:

наклав арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_7 ;

заборонив вчиняти дії, спрямовані на відчуження в будь-який спосіб квартири АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2019 року, серія та номер 195, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О.

Київський апеляційний суд постановою від 18 травня 2023 року вказану ухвалу залишив без змін.

Суди виходили з того, що позивачем обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову у вигляді арешту майна та предметом позовних вимог, а невжиття такого заходу забезпечення позову може призвести до того, що, ухиляючись від виконання рішення суду у цій справі у випадку задоволення позову банку, ОСОБА_8 зможе здійснити відчуження спірного майна на користь інших осіб, що призведе до затягування розгляду справи та обмеження прав позивача на ефективний судовий захист.

Апеляційний суд відхилив доводи про те, що на момент прийняття оскаржуваної ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, справа № 752/21859/19 про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 перебувала у Верховному Суді, який постановою від 07 грудня 2022 року рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 19 травня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 14 грудня 2021 року частково скасував, в зв`язку з чим 10 січня 2023 року закрито виконавче провадження і знятий арешт зі спірної квартири, оскільки вказані доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру та забороною вчиняти дії, спрямовані на відчуження спірної квартири.

Також колегія суддів відхилила доводи апеляційної скарги про те, що за весь час свого добросовісного і відкритого володіння спірною квартирою ОСОБА_8 не вчиняв ніяких спроб її відчужити, оскільки не вчинення вказаних дій відповідачем до постановлення вказаної ухвали про забезпечення позову, не свідчить про неможливість вчинення ним дій щодо відчуження спірної квартири в подальшому.

16 червня 2023 року ОСОБА_8 через представника засобами поштового зв`язку подав касаційну скаргу на вказані судові рішення та просить їх скасувати як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що:

вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованим лише за умови, що заявником доведено, а судом встановлено, підтверджену доказами загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду в разі незастосування таких заходів;

саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для забезпечення позову;

наявність судової справи № 752/21859/19 не свідчить про реальний ризик звернення стягнення на спірну квартиру, оскільки у ОСОБА_1 було інше нерухоме майно, а саме два машино-місця у м. Києві, за рахунок яких можуть бути задоволені вимоги у вказаній справі;

наявність потенційної можливості відчуження квартири відповідачем не є достатньою підставою для задоволення заяви банку.

Відповідно до абзацу 5 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що АТ «Універсал Банк» звернулось в суд з позовом про визнання протиправним та скасування рішення та звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 .

Предметом спору у вказаній справі є квартира АДРЕСА_1 , яка на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 519/090608 від 09 червня 2008 року була передана ОСОБА_2 в іпотеку.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на вказану квартиру зареєстроване за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 16 квітня 2019 року.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановивши наявність підстав для забезпечення позову, суди зробили правильний висновок щодо задоволення заяви про забезпечення позову.

Доводи та обставини, на які посилається ОСОБА_8 у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки їм було надану відповідну правову оцінку, з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Колегія суддів уважає за необхідне зазначити, що забезпечення позову має тимчасовий характер і спрямоване на запобігання розпорядженню майном та жодним чином не обмежує відповідача у праві користування ним.

Підстави вважати, що суди допустили порушення норм процесуального права, відсутні.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Дворцовим Владиславом Ігоровичем, на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року та на постанову Київського апеляційного суду від 18 травня 2023 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук