Справа № 630/932/23
Провадження № 2/630/304/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2023 року м Люботин

Люботинський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Малихіна О.О.,

за участю секретаря Нерубацької А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Люботин Харківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 630/932/23 (провадження №2/630/304/23) за позовною заявою, поданою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з вимогами, до яких були внесені зміни на підставі заяви від 09 листопада 2023 року, про:

визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 49,50 кв.м, житловою площею 31,10 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/6 частку житлового будинку, загальною площею 49,50 кв.м, житловою площею 31,10 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

визнання за ОСОБА_2 право власності на 2/6 частки житлового будинку, загальною площею 49,50 кв.м, житловою площею 31,10 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності;

в с т а н о в и в:

В обґрунтування заявленого позову представник позивача ОСОБА_1 вказувала, що на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 розташований житловий будинок загальною площею 49,50 кв.м, житловою площею 31,10 кв.м, з прибудовою літ. «А-1», ганком літ «а», погребом літ. «ап.» та надвірними будівлями: сарай літ. «В», «К», літня кухня літ. «Г» з верандою літ. «г», погребом літ «гп», душ літ. «Є», вбиральня літ. «Ж», навіс літ. «Л», гараж літ. «М», огорожею № 1,2,3,4, вигрібна яма літ. «Я», колодязь літ. «К». Даний житловий будинок та надвірні будівлі були побудовані ОСОБА_6 на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 , яка була виділена йому на підставі рішення виконкому Люботинської міської ради від 12 квітня 1950 року. ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається із вказаного вище житлового будинку. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_7 , діти ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . Позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_7 постійно проживали з померлим, доглядали за будинком, тобто фактично вступили в управління спадковим майном, натомість інші спадкоємці спадщину не приймали. ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спадкоємці після смерті ОСОБА_7 є її діти ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_4 . В шестимісячний строк після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті матері звернулися ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 . Позивач ОСОБА_2 зареєстрована та постійно мешкає в спірному будинку, відповідачі в будинку не зареєстровані та не проживали. Тому позивач ОСОБА_2 після смерті матері вважала себе єдиною власницею житлового будинку, яким усі ці роки володіла і користувалась самостійно. Саме тому з метою оформлення своїх спадкових прав позивач був змушений звернутися з вказаним позовом до суду.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, але його представник ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, вказувала, що позов підтримує в повному обсязі та просить суд його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, але подали до суду письмові заяви, в якій вказували, що позовні вимоги ОСОБА_2 визнають повністю та не заперечують проти їх задоволення, справу просили розглядати без їх участі.

Відповідач ОСОБА_5 про дату, час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але в судове засідання не з`явилась.

В судовому засіданні, дослідивши наявні в справі докази, суд встановив наступне.

Спірним є житловий будинок житловою площею 31,10 кв.м, загальною площею 49,50 кв.м із господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на який згідно із довідкою КП «Люботинське АПБ» № 153/01-29 від 31 липня 2023 року не зареєстровано.

Вказаний житловий будинок був збудований на земельній ділянці, яка була у користування ОСОБА_6 на підставі договору на право будівництва будинку та безстрокового користування земельною ділянкою від 07 травня 1951 року. Будівництво житлового будинку було здійснено ОСОБА_6 і завершено у 1953 році, на підтвердження чого виконавчим комітетом Люботинської міської ради Депутатів трудящих ОСОБА_6 був виданий акт про завершення будівництва і введення домоволодіння в експлуатацію від 04 серпня 1953 року.

Як вбачається з копії технічного паспорту, виготовленого Люботинським БТІ на замовлення ОСОБА_2 станом на 11 січня 2023 року, на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 були побудовані в 1955 році: житловий будинок літ. «А-1», до якого у 1990 році прибудована прибудова літ «А1-1»; надвірні будівлі та споруди побудовані в період з 1955 по 1990 рік.

Станом на 1991 рік питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом.

Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника.

Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

Таким чином, з моменту завершення будівництва житлового будинку ОСОБА_6 набув статусу власника житлового будинку та вона набула право в межах, установлених законом, володіння, користування й розпорядження цим майном.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , був збудований та набутий ОСОБА_6 одноособово.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 03 грудня 1974 року, виданим Люботинським міським відділом ЗАГС Харківської області.

Враховуючи, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_6 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із повідомленням Харківського обласного державного нотаріального архіву Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції №2227/01-21 від 15 вересня 2023 року за наявними в архіві даними, згідно із записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ за 1994-1995 роки Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину після спадкоємців померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися.

Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 529 ЦК України, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги в рівних частках є діти, той з подружжя котрий залишився.

Враховуючи ту обставину, що після смерті ОСОБА_6 його дружина ОСОБА_7 та його донька ОСОБА_2 залишилися проживати в належному йому житловому будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто за місцем відкриття спадщини, суд приходить до висновку, що спадщину у виді житлового будинку за вказаною адресою після смерті ОСОБА_6 прийняли дружина спадкодавця ОСОБА_7 та донька ОСОБА_2 в рівних частках, тобто по 1/2 частині. Але своє право власності на спадщину жодна з них не оформила у налений спосіб.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 24 червня 1994 року, виданим Люботинською міською радою Харківською області.

Враховуючи, що ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, суд вважає за доцільне керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п.4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов`язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу. В зв`язку з тим, що вказані правовідносини виникли та продовжували існувати до 01 січня 2004 року, тобто до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин між сторонами по справі правові норми, передбачені Цивільним кодексом України в редакції 1963 року.

Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Тобто спадщина, яка складається з 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ОСОБА_7 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно із повідомленням Харківської районної державної нотаріальної контори Харківської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції № 621/01-16/П від 27 вересня 2023 року після смерті ОСОБА_7 в шестимісячний строк з заявами про прийняття спадщини після смерті матері звернулися доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Згідно з ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємцем на відкриту після смерті ОСОБА_7 спадщину є її доньки ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , що відповідає ст. 529 ЦК України, відповідно до вимог якої при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги в рівних частках є діти померлого.

Таким чином після смерті ОСОБА_7 1/2 частина спірного житлового будинку, стала належати ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в рівних частках, тобто по 1/6 кожній.

З 1994 року по теперішній час в спірному житловому будинку зареєстрована та мешкає позивач ОСОБА_2 , єдина користується будинком, доглядає за ним, несе усі витрати по його утриманню.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в будинку не мешкають, не користуються ним у власних потребах і не забезпечують за ним догляд як належні власники. Зокрема відповідач ОСОБА_4 у поданій суду заяві від 08 листопада 2023 року визнала ті обставини, що вона фактично не мала наміру оформлювати свою спадщину, і що спірний житловий будинок був переданий у повноцінне володіння і користування одноособово позивачу ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 постійно з 1994 року проживає в спірному житловому будинку, і за увесь минулий час користується ним в цілому, доглядає за ним та прилеглу до нього земельну ділянку. Тобто позивач відкрито, безперервно володіє нерухомим майном.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 за життя ОСОБА_7 отримала право користуватися житловим будинком в цілому та земельною ділянкою, мала вільний доступ до домоволодіння, відкрито та безперервно володіла нерухомим майном протягом останніх десяти років, а також те, що ніхто з інших спадкоємців не мав наміру реалізовувати свої права на спірний будинок, суд задовольняє позов в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 524, 525, 529, 534, 549 ЦК України (в редакції 1963 року), ст. 344 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 77, 263, 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку, загальною площею 49,50 кв.м, житловою площею 31,10 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частку житлового будинку, загальною площею 49,50 кв.м, житловою площею 31,10 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/6 частки житлового будинку, загальною площею 49,50 кв.м, житловою площею 31,10 кв.м, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення. Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його складання мають право подати апеляційну скаргу протягом 30 днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний № НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний № НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний № НОМЕР_5 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ;

Відповідач ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний № невідомий, остання відома адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О. О. Малихін

Повне рішення складено

14 грудня 2023 року.