№ 2-з/183/143/23

У Х В А Л А
27 грудня 2023 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Парфьонова Д. О., розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
11 грудня 2023 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 , у якому останній просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь суму заборгованості згідно з борговою розпискою від 01 вересня 2023 року у загальному розмірі 152 769 грн 70 коп, з яких: сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 151 956 грн 00 коп; санкція у формі 3% річних становить 813 грн 70 коп. Також просить стягнути судові витрати.
Постановленою Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області ухвалою від 20 грудня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у цивільній справі. Справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Установлено, зокрема, відповідачеві п`ятнадцятиденний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
26 грудня 2023 року позивачем подано заяву про забезпечення позову, отриману головуючим суддею 27 грудня 2023 року, в якій він просить накласти арешт на транспортний засіб марки «RENAULT KANGOO», 2016 року випуску, об`єм двигуна - 1461 см. куб., VIN-код НОМЕР_1 , дата реєстрації - 16 лютого 2022 року, який належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , код РНОКПП НОМЕР_2 .
Сторони у судове засідання, на підставі ч. 1 ст. 153 ЦПК України, не викликались.
Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.
За змістом і формою, подана заява про забезпечення позову відповідає вимогам статті 151 ЦПК України.
Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні зазначеної відповідності слід ураховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.
Частина 3 статті 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Так, предметом спору є стягнення заборгованості за договором позики у сумі 150000,00 грн, 3% річних у розмірі 813,70 грн та інфляційних втрат у розмірі 1 956,00 грн.
Вирішуючи заяву, суд виходить з того, що наданими суду доказами доведено існування спору між сторонами.
У поданій заяві про забезпечення позову позивач, як на підставу для забезпечення позову, вказує на можливість вчинення відповідачем дій з відчуження майна та надає докази на підтвердження належності відповідачу рухомого майна, на яке просить накласти арешт.
Однак, заявником не подано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження співмірності заходів забезпечення позову, на вжитті яких останній наполягає. Так, суду не надано доказів на підтвердження вартості рухомого майна та відповідності такої вартості ціні позову. Крім того, не обґрунтовано заявником і необхідності застосування заходу забезпечення позову у виді арешту майна, вжиття якого призведе до обмеження відповідача у правах володіння, користування та розпорядження. Також не доведено суду і неможливості досягнення мети забезпечення позову застосуванням інших, менш обтяжливих заходів, ніж арешт майна у виді заборони відчуження, тощо.
Таким чином, суд приходить висновку, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на майно, яке належить відповідачеві та вартість якого за середніми ринковими цінами на подібне майно станом на момент подання позову ( ОСОБА_4 значно перевищує суму, заявлену до стягнення, є вочевидь неспівмірним заходом забезпечення позову порівняно до позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150, 157, 260 ЦПК України, суд
у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів, починаючи з наступного за днем складення ухвали суду.

Ухвала суду складена і підписана 27 грудня 2023 року.

Суддя Д. О. Парфьонов