Справа № 750/8301/23
Провадження № 2/750/1224/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2023 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря Мойсієнко К.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей,

в с т а н о в и в :

07 червня 2023 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду та до досягнення старшою дитиною повноліття.

Також, позивач просить стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 13398 грн. 50 коп., що складаються з половини вартості телефону та ноутбуку, і витрат на пересилку ноутбука на загальну суму 26797 грн.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 червня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, а саме згоден на стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3 частини заробітку щомісяця. Щодо стягнення додаткових витрат заперечував у повному обсязі, посилаючись на те, що за період з січня 2022 року по червень 2023 року відповідач добровільно перерахував на картковий рахунок позивача грошові кошти в сумі 57200 грн. в якості добровільно сплачених аліментів. Крім того, за вказаний період відповідач сплатив за відвідування сином Чернігівської школи мистецтв та на придбання йому комп`ютерного планшета для навчання ще 10742 грн. Разом з тим, позивач у своєму позові взагалі не обґрунтовує необхідності стягнення грошових коштів в сумі 13398 грн. 50 коп. в якості додаткових витрат на дітей та не зазначає, яким чином такі витрати пов`язані з розвитком їх особливих здібностей.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений завчасно та належним чином, подав відзив на позовну заяву. Представник відповідача через канцелярію суду подав клопотання про відкладення розгляду справи, проте причин неявки суду не повідомив та доказів поважності причин неявки у судове засідання не подав.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 липня 2013 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16 лютого 2023 року у справі № 750/911/23 розірвано (а.с. 10-13).

Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 14, 15).

Згідно копії довідки Управління адміністративних послуг № 2893 від 26.05.2023, неповнолітні діти сторін зареєстровані разом із позивачем за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи вимоги закону, обов`язок відповідача утримувати неповнолітніх дітей, визнання в цій частині позову відповідачем, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача на користь позивача на двох неповнолітніх дітей, у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення старшою дитиною повноліття.

Крім того, на підставі ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення, а відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 13398 грн. 50 коп., суд зазначає наступне.

Позивач у своєму позові зазначає, що нею були придбані мобільний телефон, ноутбук для дітей, для їх навчання, розвитку, безпеки (мобільний телефон) та те, що нею відповідні кошти, для придбання цих гаджетів бралися у кредит та борг, тому позивач зазначає, що вона має право на компенсацію від відповідача понесених нею додаткових витрат на дітей в розмірі половини їх вартості, з урахуванням доставки.

На підтвердження понесення додаткових витрат позивач надала копію видаткової накладної № 80811 від 10.05.2023 про придбання ноутбука Dell Latitude 6520 15.6* N015L352015EMEA вартістю 21889 грн. (а.с. 29), які були сплачені нею 12 травня 2023, що підтверджується копією фіскального чеку (а.с. 31). Крім того, вартість пересилки товару склала 209 грн. (а.с. 31).

Також, позивач надала до позову копію фіскального чеку від 12.05.2023, про придбання нею смартфону Samsung Galaxy A04e 3/64 Gb Copper вартістю 4699 грн. (а.с. 20).

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із вимогами частини першої статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до вимог частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З наданих відповідачем доказів, а саме з копії квитанції про перерахування коштів на картковий рахунок позивача, відповідач з лютого 2023 року по червень 2023 року (час коли шлюб між сторонами вже було розірвано) сплатив ОСОБА_1 20804 грн. 04 коп. з призначенням платежу «аліменти». Також, відповідач надав до відзиву копії квитанцій про перерахування на картковий рахунок позивача грошових коштів у розмірі 57200 грн. за період з січня 2022 року по червень 2023 року.

Таким чином, відповідач приймав участь у витратах на утримання дітей як до так і після розірвання шлюбу з позивачем.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у пункті 18 звернув увагу судів на те, що до передбаченої статті 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Тлумачення відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

При цьому, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Пред`являючи позовні вимоги про стягнення з відповідача половини додаткових витрат на придбання телефону та ноутбуку, позивач не вказує якими особливими обставинами викликано необхідність їх придбання, враховуючи, що відповідач зазначає про придбання ним для дітей комп`ютерного планшета для навчання, а також відповідач систематично перераховував позивачу кошти в якості аліментів після розірвання шлюбу. Крім того, з копії довідки КП «Шкільне ЧМР» № 12 від 24.05.2023 вбачається, що діти сторін харчуються в їдальні ЗОШ № 25 (а.с. 21), тобто навчання відбувається очно і діти відвідували школу.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З урахуванням наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що заявлені нею до стягнення додаткові витрати на утримання дітей викликані особливими обставинами,

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 19 квітня 2023 року у справі № 760/10847/20-ц, а також від 10 січня 2019 року у справі № 369/11745/16-ц (провадження № 61-34801св18); від 17 січня 2019 року у справі № 720/1119/17 (провадження № 61-3891св18); від 30 січня 2019 року у справі № 205/4622/16-ц (провадження № 61-22588св18); від 12 грудня 2019 року у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18); від 31 січня 2020 року у справі № 484/2230/17 (провадження № 61-1460св18); від 26 серпня 2020 року у справі № 336/1488/19 (провадження № 61-19103св19).

У вказаних постановах Верховний Суд звертає увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору слід виходити із конкретних обставин справи щодо необхідності стягнення додаткових витрат, залежно від особистих, індивідуальних особливостей дитини.

Таких особистих, індивідуальних особливостей у дітей позивачем у даній справі не доведено і судом не встановлено.

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Також, у зв`язку з наявністю підстав для частково задоволення позову, суд вирішує питання про розподіл витрат на правничу допомогу.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачу правничу допомогу надавала адвокат Левошко Яна Валеріївна на підставі договору про надання правової допомоги № б/н від 05.06.2023 (а.с. 45).

Згідно квитанції серії 03 ААВ від 06 червня 2023 року підтверджується сплата позивачем адвокату Левошко Я.В. 2000 грн. за договором № б/н від 05.06.2023 (а.с. 44).

Відповідачу правничу допомогу надавав адвокат Бабинець С.П. на підставі ордеру серії СВ № 1057417 від 29.06.2023 та договору про надання правової допомоги № б/н від 29.06.2023.

Згідно копії квитанції № 452365 від 29.06.2023 підтверджується сплата відповідачем адвокату Бабинцю С.П. 5000 грн. за договором № б/н від 29.06.2023.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на оплату правничої допомоги в розмірі 1000 грн.

Також, витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з позивача на корить відповідача. Проте, враховуючи часкове задоволення позову, складність справи, обсяг наданих адвокатських послуг та витрачений адвокатом відповідача час, виходячи з критерію розумності та співрозмірності, суд вважає достатнім для стягнення понесені відповідачем витрати на правничу допомогу в розмірі 2000 грн., вважаючи таку суму співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи для кожної із сторін.

Відповідно до ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Таким чином, з позивача на користь відповідача належить стягнути 1000 грн. (2000 грн. - 1000 грн. = 1000 грн.) витрат на правничу допомогу.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354, 430 ЦПК України та ст.ст. 141, 180-183, 185, 191 Сімейного кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на дітей задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Старий Білоус Чернігівського р-ну Чернігівської області (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) аліменти на неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 червня 2023 року та до досягнення старшою дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн. на відшкодування витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1073 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 04.07.2023.

Суддя