ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Харків

справа № 638/15130/20

провадження № 22-ц/818/1354/23

Харківській апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Тичкової О.Ю.,

суддів колегії Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Тітченко О.В.

сторони справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - Акціонерне товариство «АльфаБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харків апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2022 року у складі судді Семіряд І.В., -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності.

Позов обгруновано тим, що сторони у справі протягом 13 років проживали однією сім`єю, як чоловік та дружина, без реєстрації шлюбу. Почали зустрічатись на початку 2007 року, жити разом та вести спільне господарство з 01.06.2007. 17.06.2020 розлучились та мешкають окремо. Впродовж всього періоду спільного проживання ані вона, ані відповідач не перебували у зареєстрованому шлюбі з іншими особами, з відповідачем позиціонували себе як сімейну пару, яка проживає разом, однією родиною, усі друзі та родичі сприймали їх сімейну пару. Спочатку сумісного життя з відповідачем проживали у орендованій квартирі, згодом ними було прийнято рішення про придбання квартири. Кошти для купівлі квартири були отримані у банку, право власності на квартиру було зареєстровано за відповідачем. Протягом тривалого часу робили ремонт у квартирі та у кінці 2009 разом переїхали до квартири та до останнього часу, 17.06.2020 проживали однією родиною та вели спільний побут з відповідачем. У квартирі ні вона, ні відповідач не зареєстровані. Вели спільне господарство, виконували права та обов`язки подружжя, мали спільний бюджет. Спільних дітей не мають, однак разом з ними проживав син позивача ОСОБА_3 , який вважав їх батьками та повноцінною родиною. Дитина знаходиться на медичному обліку у міській дитячій поліклініці №4 та навчається у школі №131 за місцем фактичного проживання, тобто за адресою квартири АДРЕСА_1 . З 2007 позивач зареєстрована як ФОП та працює у сфері туризму, увесь час спільного проживання з відповідачем працювала та дохід був складовою частиною спільного сімейного бюджету. Весь час сплачували кредит за квартиру, робили ремонт та купували техніку разом, виконували обов`язки щодо забезпечення сім`ї та дбали один про одного. Неодноразово їздили на спільний відпочинок за кордон, дитина подорожувала з ними. Тому позивач просить встановити факт проживання сторін у справі однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнати квартиру АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивач не надала суду достатніх, належних, допустимих та достовірних доказів наявності у неї з 01.06.2007 по 17.06.2020 з ОСОБА_2 сімейних стосунків та спільного сімейного господарства.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу в якій посилаючись на необ`єктивність та необґрунтованість висновків суду просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд не належно оцінив надані нею докази. А саме, докази були оцінені окремо один від одного та не були враховані та оцінені у своїй сукупності, що порушує правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.07.2029 у справі 554/8023/15 та призвело до неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Посилається на те, що позиція позивача про порушення судом норм матеріального права та позиція обмеження права позивача на доступ до правосуддя не є обгрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає.

Як встановлено судом та підтверджується даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2020 №229870875 ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується (а.с. 7-8).

За змістом довідки Харківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №131 ХМР, з якої вбачається, що ОСОБА_5 зарахований до 5 класу зазначеної школи у 2013ь році та закінчив 9 клас у 2018 році (а.с.41). Також згідно довідки КНП «МДП №4» ХМР ОСОБА_6 , який проживає за адресою АДРЕСА_2 спостерігається у зазначеній лікарні(а.с.42).

Згідно заяви ОСОБА_2 при укладенні договору про внесення змін №3 до договору кредиту №820/2/03-8/039 від 28.02.2008 року, який укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 останній написав заяву, якою підтвердив, що на момент укладення договору в шлюбі не перебуває (а.с. 115).

Також на момент укладення договору про внесення змін до договорів кредиту №820/2/03-8/039 ОСОБА_2 надав приватному нотаріусу ХМНО від 24.06.2015 заяву в якій зазначив, що не перебуває у шлюбі та однією сім`єю ні з ким не проживає.

Суд дав належну оцінку показанням допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 які не підтвердили факт спільного проживання, ведення спільного господарства, спільного бюджету ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .. Вони лише повідомили суду, що сторони були знайомі один з одним та підтримували стосунки, спільно відпочивали, зустрічались на свята. Дпитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 підтвердили, що ОСОБА_2 перебував у шлюбі, який розірвав, після чого жодних шлюбних відносин не підтримував не з ким, проте мав стосунки з багатьма жінками.

ОСОБА_2 не заперечував відносин з позивачкою, проте зазначав що ці відносини не мали ознак , що притаманні подружжю.

Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

При застосуванні статті 74 СК України судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 643/6799/17 (провадження № 61-1623св19) зазначено, що проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання. Підтвердженням цього може бути їх реєстрація за таким місцем проживання, пояснення свідків, представників житлово-експлуатаційної організації. Щодо часу проживання слід зазначити, що за своєю природою проживання однією сім`єю спрямоване на довготривалі відносини.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між ними подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність між ними сталих відносин, притаманних подружжю.

На підтвердження факту спільного проживання як чоловіка та дружини у період з 01.06.2007 по 17.06.2020 позивачкою жодних письмових доказів не надано.

Надана позивачкою виписка АТ «ПриватБанк» про витрачання нею у період з 06.02.2017 по 15.06.2020 грошових коштів у продуктових магазинах, аптеках, будівельних крамничках, лікарнях, сплату послуги Інтернет, поповнення мобільного зв`язку, здійснення витрат на покупки на сайтах та переказів з картки на ім`я ОСОБА_1 за послугу «оплата частинами» не є належним доказом перебування сторін у справі у фактичних шлюбних відносинах. Зазначений доказ не свідчить про витрачання коштів на спільні витрати сторін у справі, як фактичного подружжя.

Верховний Суд у постанові від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21) виклав правовий висновок, де зазначив, що лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Враховуючи, що позивач не надала доказів, які б підтверджували наявність між нею та ОСОБА_2 сталих відносин, притаманних подружжю таких як: наявність взаємних прав та обов`язків, ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, колегія суддів, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства та змагальності сторін, погоджується із висновками суду першої інстації про недоведеність позивачкою факту спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374,375, 382 - 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 21 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28.12.2023

Головуючий - О.Ю.Тичкова

Судді - О.В.Маміна

Н.П.Пилипчук