Ухвала

05 липня 2023 року

м. Київ

справа № 757/61632/16

провадження № 61-4023св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач),

суддів: Карпенко С. О., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., Сердюк В. В.,

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі - публічне акціонерного товариство «Дельта Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «Кавицький»,

третя особа - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи клопотання Національного банку України про зупинення дії рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду

з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»

(далі - ПАТ «Дельта Банк»), товариства з обмеженою відповідальністю «Кавицький» (далі - ТОВ «Кавицький»), треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Національний банк України, про захист прав споживачів, визнання кредитних договорів та договорів іпотеки недійсними, скасування у Державному реєстрі прав на нерухоме майно записів про іпотеку та обтяження.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що після заміни позичальника у вищезазначених договорах кредиту вони набули права і обов`язки сторони у цих договорах.

Умови зазначених кредитних договорів є такими, що містять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачам; такими, що передбачають обов`язок укласти інший договір з третьою особою, визначеною кредитодавцем; дискримінаційними стосовно споживача, у тому числі щодо правил зміни відсоткової ставки; несправедливими; такими, що суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема, зазначали, що за указаними кредитними договорами кредитні кошти були надані фізичним особам для споживчих потреб.

Відповідно до кредитного договору від 31 травня 2006 року № 602-Ф на період дії договору застави заставодавець, у тому числі майновий поручитель, повинен відповідно до умов договору застави страхувати предмет застави у страховій компанії, погодженій з банком, за свій рахунок предмет застави в повному обсязі на його повну договірну (заставну) вартість на користь банку як вигодонабувача від ризиків, визначених банком, та протягом семи календарних днів з дати укладення договору застави зобов`язаний надати банку достатні документальні докази на підтвердження виконання зазначеного обов`язку: завірену копію договору страхування та/або страхового полісу, а також завірені копії платіжних документів про сплату страхового внеску та/або інших документів, що підтверджують набрання чинності договором страхування. Не допускається розстрочення сплати страхових платежів, страхових внесків, страхових премій за договорами страхування майна. Безумовна франшиза за договорами страхування не може перевищувати 2 % страхової суми, за винятком ризику викрадення автомобіля, за яким безумовна франшиза не може бути вища за 10 % страхової суми.

Умови вказаного кредитного договору передбачають обов`язок заставодавця укласти інший договір з третьою особою, визначеною кредитодавцем, що є несправедливою умовою договору згідно з пунктом 2 частини п`ятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно зі статтею 9 Закону України «Про страхування» франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Вказавши у пункті 5.6 вказаного кредитного договору безумовну франшизу в розмірі лише 2 % та неможливість розстрочення страхових платежів, банк свідомо збільшив витрати заставодавця на укладення договору страхування. Крім того, умова про погодження страхувальника виключно банком фактично надає банку можливість отримання додаткового прибутку від укладення договору страхування саме на умовах, визначених кредитним договором за погодженням лише необхідних страхувальників.

Вказані положення також передбачені кредитними договорами

від 24 грудня 2007 року № 1054-Ф, від 31 травня 2006 року № 601-Ф.

Відповідно до пункту 6.6 кредитного договору від 31 травня 2006 року

№ 602-Ф у разі прострочення виконання або неналежного чи неповного виконання умов щодо страхування предметів застави, в тому числі майновим поручителем, позичальник на вимогу банку негайно сплачує штрафні санкції. При цьому банк має право призупинити видачу кредитних коштів позичальнику та/або застосувати заходи для дострокового погашення кредиту.

Позивачі зазначають, що умови вказаних кредитних договорів передбачають: визначення страхувальника предметів застави виключно банком; встановлення умовами договору страхування максимальної межі безумовної франшизи з метою підвищення розміру страхових платежів; у випадку невиконання вимог банку щодо страхування, можливість банку вимагати дострокового повернення кредитних коштів; у випадку невиконання вимог банку щодо страхування можливість банку призупинити видачу кредитних коштів; у разі невиконання вимог банку щодо страхування можливість банку застосувати заходи відповідальності шляхом накладення значних штрафів та пені. Вказані умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Cуттєвою підставою своїх вимог позивачі зазначають ненадання інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту, перелік усіх витрат, пов`язаних

з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення.

Так, при укладенні кредитних договорів від 31 травня 2006 року № 602-Ф, від 24 грудня 2007 року № 1054-Ф, від 31 травня 2006 року № 601-Ф, від 30 листопада 2007 року № 599 кредитодавець не надав списку страхових компаній, які є погодженими ним, що унеможливлює встановлення вартості надання такими компаніями страхових послуг та розміру страхових платежів. Таким чином, кредитодавець порушив норми Закону України «Про захист прав споживачів» та не повідомив позичальника про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту.

Вказане порушення було допущено при укладенні всіх кредитних договорів.

Вказуючи у графі «залишок заборгованості за кредитною лінією на кінець періоду, дол. США» інформацію лише щодо повернення тіла кредиту, банк свідомо ввів позичальника в оману щодо вартості кредиту та розміру грошових коштів, які підлягають поверненню, чим грубо порушив права споживача та вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Вважають, що відповідно до частини шостої статті 19 вищевказаного Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Також позивачі посилались на те, що умови кредитного договору

від 31 травня 2006 року № 602-Ф встановлюють право банку на одностороннє збільшення процентів за користування кредитом у будь-якому розмірі та фактично за будь-яких підстав. Аналогічні пункти містяться

в умовах інших кредитних договорів. Тобто умови кредитних договорів містять дисбаланс прав та обов`язків позичальника, що ставить у тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобов`язаннях.

Вважають, що такі умови кредитних договорів є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, що

є підставою для визнання їх недійсними.

Пунктом 3.3.3 кредитних договорів передбачено, що позичальник має здійснити дострокове погашення кредиту саме протягом семи робочих днів, а не тридцяти календарних днів, як того вимагає Закон України «Про захист прав споживачів».

Пунктами 7.4.1-7.4.3 кредитних договорів передбачено обов`язок щодо сплати комісій за управління кредитною лінією, за відкриття рахунків та сплати будь-яких інших комісій, що передбачені додатком 2 до кредитних договорів. Згідно з пунктом 4.1 кредитних договорів позичальник може достроково повернути кредит за умови оплати комісії у сумі 1 % від суми дострокового погашення. Встановивши у кредитних договорах сплату комісії за обслуговування кредиту, банк не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачам. При цьому банк нараховував,

а позивачі сплачували комісії за послуги, що супроводжують кредит, а саме за компенсацію сукупних послуг банку за рахунок позивача.

На підставі викладеного ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили визнати недійсними договори про надання відновлювальної кредитної лінії:

- від 31 травня 2006 року № 602-Ф, укладений між закритим акціонерним товариством «ТАС-Інвестбанк» (далі - ЗАТ «ТАС-Інвестбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , з усіма додатковими угодами;

- від 24 грудня 2007 року № 1054-Ф, укладений між закритим акціонерним товариством «Сведбанк Інвест» (далі - ЗАТ «Сведбанк Інвест»), правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 , з усіма додатковими угодами;

- від 08 червня 2005 року № 340-Ф, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , з усіма додатковими угодами;

- від 27 липня 2005 року № 380, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ТОВ «Кавицький», правонаступником якого є ОСОБА_1 , з усіма додатковими угодами;

- від 27 липня 2005 року № 379-Ф, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта банк», та ОСОБА_4 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , з усіма додатковими угодами;

- від 27 липня 2005 року № 377-Ф, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , з усіма додатковими угодами;

- від 27 липня 2005 року № 378-Ф, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , з усіма додатковими угодами;

- від 31 травня 2006 року № 601-Ф, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_7 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , з усіма додатковими угодами;

- від 30 листопада 2007 року № 599, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами.

Крім того, просили визнати недійсними договори іпотеки:

- від 13 травня 2010 року № 543, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- від 13 травня 2010 року № 545, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- від 13 травня 2010 року № 547, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- від 13 травня 2010 року № 550, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- від 13 травня 2010 року № 552, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- від 13 травня 2010 року № 554, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- від 13 травня 2010 року № 540, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 , правонаступником якої є ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- від 06 серпня 2010 року № 1641, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 , з усіма додатковими угодами.

Просили скасувати у Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про іпотеку та обтяження, внесені на підставі:

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 543, укладеного між

ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та

ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 545, укладеного між

ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та

ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 547, укладеного між

ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та

ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 550, укладеного між

ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та

ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 552, укладеного між

ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та

ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 554, укладеного між

ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та

ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року № 540, укладеного між

ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 , правонаступником якої є ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 06 серпня 2010 року № 1641, укладеного між

ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 .

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсними:

- кредитний договір від 31 травня 2006 року № 602-Ф, укладений між

ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , з усіма додатковими угодами;

- кредитний договір від 24 грудня 2007 року № 1054-Ф, укладений між

ЗАТ «Сведбанк Інвест», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 з усіма додатковими угодами;

- кредитний договір від 08 червня 2005 року № 340-Ф, укладений між

ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_3 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , з усіма додатковими угодами;

- кредитний договір від 27 липня 2005 року № 380, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»,

і ТОВ «Кавицький», правонаступником якого є ОСОБА_1 , з усіма додатковими угодами;

- кредитний договір від 27 липня 2005 року № 379-Ф, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»,

і ОСОБА_4 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , з усіма додатковими угодами;

- кредитний договір від 27 липня 2005 року № 377-Ф, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_5 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , з усіма додатковими угодами;

- кредитний договір від 27 липня 2005 року № 378-Ф, укладений між ЗАТ «Тас-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , з усіма додатковими угодами;

- кредитний договір від 31 травня 2006 року № 601-Ф, укладений між

ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_7 , правонаступником якої є ОСОБА_2 , з усіма додатковими угодами;

- іпотечний договір від 13 травня 2010 року за реєстровим № 543, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»,

і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- іпотечний договір від 13 травня 2010 року за реєстровим № 545, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»,

і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- іпотечний договір від 13 травня 2010 року за реєстровим № 547, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»,

і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- іпотечний договір від 13 травня 2010 року за реєстровим № 550, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»,

і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- іпотечний договір від 13 травня 2010 року за реєстровим № 552, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»,

і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- іпотечний договір від 13 травня 2010 року за реєстровим № 554, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»,

і ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- іпотечний договір від 13 травня 2010 року за реєстровим № 540, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк»,

і ОСОБА_2 , правонаступником якого є ТОВ «Кавицький», з усіма додатковими угодами;

- іпотечний договір від 06 серпня 2010 року за реєстровим № 1641, укладений між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 , з усіма додатковими угодами.

Скасовано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно запис про іпотеку та обтяження, внесені на підставі:

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року за реєстрованого за № 543, укладеного між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року за реєстровим № 545, укладеного між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року за реєстровим № 547, укладеного між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року за реєстровим № 550, укладеного між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року за реєстровим № 552, укладеного між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року за реєстровим № 554, укладеного між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», і ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 13 травня 2010 року за реєстровим № 540, укладеного між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_2 , правонаступником якого є ТОВ «Кавицький»;

- іпотечного договору від 06 серпня 2010 року за реєстровим номером 1641, укладеного між ПАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що підлягає задоволенню позовна вимога про визнання порушеним права позивачів як споживачів фінансових послуг. Спірні кредитні договори, за виключенням кредитного договору № 599, були укладені з порушенням вимог законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та підлягають визнанню недійсними. Вимоги позивачів щодо визнання недійсним кредитного договору № 599 не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що позичальником за кредитним договором

№ 599 в момент укладення договору та станом на дату прийняття рішення

є юридична особа - ТОВ «Кавицький» і, як наслідок, положення

Закону України «Про захист прав споживачів» не застосовуються до вказаного договору. Позивачами не пропущено строк звернення до суду

з позовом. Кожним іпотечним договором забезпечено вимоги за всіма кредитними договорами, які у своїй сукупності складають основне зобов`язання. Задовольняючи позов в частині визнання недійсними кредитних договорів, суд першої інстанції дійшов висновку про недійсність правочинів щодо забезпечення такого основного зобов`язання та, як наслідок, скасування записів в Державному реєстрі прав на нерухоме майно про іпотеку та обтяження.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року апеляційні скарги ПАТ «Дельта Банк», Національного банку України задоволено, апеляційну скаргу ТОВ «Кавицький» задоволено частково.

Скасовано рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що судом першої інстанції не враховано, що Закон України «Про захист прав споживачів» (в редакції, яка діяла на час укладення спірних кредитних договорів) не встановлював таких ознак недійсності договорів зі споживачами, як несправедливі умови чи укладення договору із використанням нечесної підприємницької практики. Недійсність кредитних договорів № 378-Ф, № 377-Ф, № 379-Ф,

№ 380, 340-Ф не може бути визнана на підставі норм вказаного Закону, який було прийнято після укладення цих договорів. Особи, які укладали спірні договори, правонаступниками яких є позивачі по справі, володіли інформацією про істотні умови цих договорів, при цьому на час виникнення спірних правовідносин закон не зобов`язував банки надавати інформацію про сукупну вартість кредиту. Крім того, за всіма договорами позивачами укладалося по кілька десятків додаткових угод. На час укладення спірних кредитних договорів позивачі не були їх сторонами (первісними позичальниками) та не мали іншого законного інтересу щодо вказаних правочинів. Набуття позивачами статусу позичальників відбулась

в наступному на підставі відповідних договорів про переведення боргу та договорів про внесення змін до кредитних договорів. Апеляційний суд погодився з доводами ПАТ «Дельта Банк», Національного банку України та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про те, що оскільки позивачі не мали статусу сторони оскаржуваних кредитних договорів в момент їх укладення, то у них відсутнє право чи законний інтерес, які могли б бути порушені при укладенні спірних договорів та підлягали б захисту в судовому порядку згідно із заявленими у даній справі позовними вимогами. Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність у позивачів на час укладення кредитних договорів будь-яких пов`язаних із ними суб`єктивних прав та законних інтересів, що виключало можливість їх порушення та відповідно застосування до спірних відносин вказаних позивачами норм

ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» про недійсність договорів. Кредитні договори укладалися між іншими фізичними та юридичними особами, які виконували умови цих договорів і не ставили питання про визнання їх недійсними. Крім того, 13 травня 2010 року всі кредитні договори були фактично викладені і підписані сторонами в новій редакції, а згодом 24 липня 2013 року були викладені в новій редакції вже

з ПАТ «ДельтаБанк». У задоволенні вимог щодо визнання недійсним кредитного договору № 599, укладеного ТОВ «Кавицький», необхідно відмовити з тієї підстави, що на правовідносини, які склалися у юридичної особи з банком не поширюється Закон України «Про захист прав споживачів». Відмова у задоволенні вимоги про визнання кредитних договорів недійсними обумовлює відхилення й вимоги позивачів щодо недійсності договорів іпотеки та їх відповідної реєстрації.

Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2018 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що, враховуючи предмет

і підстави поданого позову, характер спірних правовідносин, установлені судом обставини, норми матеріального права, встановивши, що на момент укладення кредитних договорів № 602-Ф, № 380-Ф, № 379-Ф,

№ 377-Ф, № 378-Ф, № 601-Ф позивачі не були їх сторонами (первісними позичальниками), набуття позивачами статусу позичальників відбулось

у подальшому на підставі відповідних договорів про переведення боргу та договорів про внесення змін до кредитних договорів, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог про визнання їх недійсними з огляду на те, що на момент укладення оспорюваних договорів права позивачів порушено не було. Особи, які укладали договори, правонаступниками яких є позивачі, мали інформацію про істотні умови цих договорів. Оскільки судом не встановлено підстав для визнання недійсними кредитних договорів, правильною є і відмова у визнанні недійсними забезпечувальних договорів іпотеки. Інші аргументи касаційної скарги також не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Постановою Верховного Суду від 29 січня 2020 року касаційні скарги ОСОБА_8 , ТОВ «Ферентино», до якої приєдналося ТОВ «Кавицький», задоволено частково. Рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року та постанову Верховного Суду від 29 серпня 2018 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що апеляційний суд, відмовивши у задоволенні позову з підстав того, що у позивачів відсутнє право на звернення до суду, підстави позову не перевірив. При цьому суд апеляційної інстанції взагалі не застосував до правовідносин за спірними договорами норм матеріального права - Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 01 грудня 2005 року та в редакції

від 18 листопада 2003 року, вважаючи, що позивачі не мали права на звернення до суду та їх права не порушені.

Постановою Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року апеляційну скаргу ТОВ «Кавицький» залишено без задоволення, апеляційні скарги ПАТ «Дельта Банк» та Національного банку України задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року в частині визнання недійсними іпотечних договорів з додатковими угодами до них та в частині скасування у Державному реєстрі прав на нерухоме майно записів про іпотеку та обтяження, внесених на підставі іпотечних договорів з додатковими угодами до них, скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позивачі є стороною кредитних договорів, вони мають суб`єктивне право на звернення із позовом до суду про визнання договорів недійсними, за якими вони є стороною. Умови кредитних договорів є такими, що містять істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачам, а також є дискримінаційними стосовно споживачів в тому числі щодо правил зміни відсоткової ставки, несправедливими, такими, що суперечать положенням Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції від 18 листопада 2003 року та в редакції від 01 грудня 2005 року. Спірні кредитні договори, за виключенням кредитного договору № 599, були укладені з порушенням вимог законодавства, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», ЦК України, отже, підлягають визнанню недійсними. Позивачами не пропущено строк, визначений законом на звернення до суду (позовну давність) із вказаним позовом. Ураховуючи, що кредитний договір № 599, укладений між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого

є ПАТ «Дельта Банк», та ТОВ «Кавицький», є дійсним та входить як частина до єдиного основного зобов`язання (сукупності кредитних договорів), колегія суддів апеляційного суду вважала, що визнання недійсними іпотечних договорів у судовому порядку є безпідставним.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Кавицький» на постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року; витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року поновлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року; відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , яка підписана представником ОСОБА_9 , на постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Дельта Банк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року; відмовлено у задоволенні клопотання ПАТ «Дельта Банк» про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого

2021 року; відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Кавицький» про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відмовляючи у задоволенні клопотання ПАТ «Дельта Банк» про зупинення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого

2021 року, Верховний Суд вказував, що таке клопотання мотивовано тим, що: виконання судового рішення може призвести до втрати активів банку у сумі 499 960 592,95 грн та втрати предметів, що забезпечують виконання зобов`язань на вказану суму; з метою недопущення безповоротної втрати активів банку, які можуть бути спрямовані на задоволення вимог кредиторів банку, врахуючи значний суспільний резонанс даного спору. Касаційний суд зазначив, що у задоволенні клопотання про зупинення дії рішення суду першої інстанції необхідно відмовити, оскільки заявник не навів обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію судового рішення.

Ухвалою Верховного Суду від 29 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Національного банку України на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року; відмовлено у задоволенні клопотання Національного банку України про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року; відмовлено у задоволенні клопотання

ТОВ «Кавицький» про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відмовляючи у задоволенні клопотання Національного банку України про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва

від 27 березня 2017 року та постанови Київського апеляційного суду

від 17 лютого 2021 року, Верховний Суд вказував, що таке клопотання мотивовано тим, що: ймовірно утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі; майно банку, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для позачергового задоволення вимог заставодержателя; оскаржувані рішення суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції безпосередньо впливають на права та інтереси Національного банку України, як заставодержателя майнових прав за кредитними договорами; однак внаслідок ухвалення оскаржуваних рішень Національний банк України фактично позбавлено застави, що забезпечує виконання АТ «Дельта Банк» своїх зобов`язань за договором рефінансування, а відтак з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, запобігання порушення права Національного банку, що є учасником даної справи, дія оскаржуваних рішень підлягає зупиненню. Касаційний суд зазначив, що у задоволенні клопотання про зупинення дії рішення суду першої інстанції необхідно відмовити, оскільки заявник не навів обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію судового рішення.

У травні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 11 червня 2021 року прийнято заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про приєднання до касаційної скарги ПАТ «Дельта Банк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанову Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року.

Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2023 року заяви суддів Зайцева А. Ю., Коротуна В. М. та Червинської М. Є. про самовідвід задоволено. В задоволенні заяв ПАТ «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України про відвід відмовлено. Передано справу № 757/61632/16-ц для проведення повторного автоматизованого розподілу.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 17 лютого 2023 року справу призначено судді-доповідачу Ігнатенку В. М. Судді, які входять до складу колегії: Карпенко С. О., Мартєв С. Ю., Тітов М. Ю., Сердюк В. В.

У зв`язку з обранням судді Мартєва С. Ю. до Великої Палати Верховного Суду у справі здійснено повторний автоматичний розподіл, згідно

з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 червня 2023 року справу призначено судді-доповідачу Ігнатенку В. М., судді, які входять до складу колегії: Карпенко С. О., Стрільчук В. А., Тітов М. Ю., Сердюк В. В.

26 червня 2023 року Національний банк України надіслав до Верховного Суду клопотання, у якому проситьзупинити дію рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року в частині задоволених позовних вимог (вирішення позовних вимог про визнання недійсними кредитних договорів), до закінчення їх перегляду у касаційному порядку.

Клопотання мотивовано тим, що тривалий розгляд справи призводить до застосування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ТОВ «Кавицький» дій, спрямованих на встановлення заборон та позбавлення АТ «Дельта Банк» прав щодо майна (активів), яке входить до предмету спору у цій справі. Зокрема, рішенням Господарського суду міста Києва від 03 квітня

2023 року у справі № 910/17778/21 визнано відсутнім права

вимоги АТ «Дельта Банк» за кредитними договорами, укладеними

з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а висновки у зазначеній справі зроблено за результатом наслідків вирішення спору в цій справі (757/61632/16-ц).

Національний банк України вказував, що у провадженні судів знаходяться

й інші справи (зокрема, № 757/1292/23-ц та № 757/1290/23-ц), під час розгляду яких враховуються встановлені у цій справі (757/61632/16-ц) обставини. Зважаючи на предмет спору у цій справі, який безпосередньо стосується майна (активів) АТ «Дельта Банк», що перебуває в процесі ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», будь-які дії щодо активів (майна) зазначеного банку повинні вчинятися з метою захисту прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Зазначав, що організація збереження та відчуження активів неплатоспроможних банків входить до функцій Фонду у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку

і ліквідації банків. Всі повноваження щодо управління АТ «Дельта Банк» перейшли до Фонду, що в подальшому були делеговані уповноваженій особі Фонду на ліквідацію АТ «Дельта Банк», в тому числі в частині збереження активів зазначеного банку та їх продажу. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів АТ «Дельта Банк».

Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.

Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення або його дії, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.

Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення,

суд касаційної інстанції перевіряє необхідність застосування такої процесуальної дії з урахуванням викладених заявником обґрунтувань для забезпечення дотримання балансу інтересів сторін та запобігання порушенню прав як заявника, так і прав інших осіб, які брали участь у справі.

Метою вирішення питання про зупинення виконання (дії) судового рішення є недопущення порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів особи, яка подала касаційну скаргу та інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням (дією) судового рішення.

Водночас з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що рішенням Господарського суду міста Києва від 03 квітня 2023 року у справі

№ 910/17778/21 позов ТОВ «Кавицький» до АТ «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним та скасування рішення задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 08 грудня 2022 року № 994 Про затвердження умов продажу активів АТ «Дельта Банк» в частині лота № GL16N021661 під назвою «Право вимоги за кредитним договором, що укладений з юридичною особою та майнові права за кредитними договорами, що укладені з фізичними особами, які перебувають в заставі Національного банку України, а саме: № 599, № 378-Ф, № 379-Ф, № 601-Ф, № 340-Ф, № 389, № 602-Ф, № 1054-Ф». Визнано відсутнім право вимоги

АТ «Дельта Банк» за: кредитними договорами від 31 травня 2006 року

№ 602-Ф, від 31 травня 2006 року № 601-Ф, від 24 грудня 2007 року № 1054, від 08 червня 2005 року № 340-Ф, від 27 липня 2005 року № 380-Ф,

від 27 липня 2005 року № 379-Ф, від 27 липня 2005 року № 377-Ф,

від 08 червня 2005 року № 378-Ф.

Вказане рішення Господарського суду міста Києва від 03 квітня 2023 року

у справі № 910/17778/21 є предметом апеляційного перегляду.

Ухвалюючи рішення у справі № 910/17778/21, суд першої інстанції виходив

з встановлених у цій справі обставин (757/61632/16-ц), зокрема, щодо визнання недійсними кредитних договорів від 31 травня 2006 року № 602-Ф, від 31 травня 2006 року № 601-Ф, від 24 грудня 2007 року № 1054,

від 08 червня 2005 року № 340-Ф, від 27 липня 2005 року № 380-Ф,

від 27 липня 2005 року № 379-Ф, від 27 липня 2005 року № 377-Ф,

від 08 червня 2005 року № 378-Ф.

Крім того, з Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 січня 2023 року відкрито провадження у справі № 757/1290/23-ц за позовом

ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним, скасування рішення та визнання відсутнім права на стягнення заборгованості за відповідними кредитними договорами.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 січня 2023 року

у справі № 757/1290/23-ц від 13 січня 2023 року заяву позивача про забезпечення позову задоволено та, зокрема, заборонено ПАТ «Дельта Банк» вчиняти будь-які дії щодо продажу, відчуження (відступлення) в будь-який спосіб права вимоги (їх будь-яку частину), майнові права або будь-які інші права за кредитними договорами від 31 травня 2006 року № 602-Ф,

від 24 грудня 2007 року № 1054-Ф, від 08 червня 2005 року № 340-Ф,

від 27 липня 2005 року № 380, від 27 липня 2005 року № 379-Ф, від 27 липня 2005 року № 377-Ф, від 27 липня 2005 року № 378-Ф, від 31 травня 2006 року № 601-Ф, від 30 листопада 2007 року № 599, а також права вимоги (або

будь-якої їх частини) та будь-які інші права за забезпечувальними договорами по вказаним вище кредитним договорам.

Постановляючи ухвалу від 13 січня 2023 року у справі № 757/1290/23-ц, Печерський районний суд міста Києва врахував результат та встановлені

у цій справі (757/61632/16-ц) обставини.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року відкрито провадження у справі № 757/1292/23-ц за позовом ОСОБА_2 до АТ «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправним рішення та його скасування, визнання відсутнім право вимоги за кредитними договорами.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 07 березня 2023 року об`єднано цивільну справу № 757/1290/21-ц та цивільну справу

№ 757/1292/23-ц в одне провадження, присвоївши об`єднаній справі

№ 757/1290/23-ц.

Враховуючи наявність в судах першої та апеляційної інстанції інших справ, які пов`язані з розглядом цієї справи, враховуючи тривалий розгляд заявлених ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимог, а також застосування останніми і ТОВ «Кавицький» дій (ініціювання інших судових проваджень тощо), спрямованих на встановлення заборон та позбавлення АТ «Дельта Банк» (що перебуває в процесі ліквідації відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»)прав щодо майна (активів), яке входить до предмету спору, а також вчинення Національним банком України та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб дій спрямованих на захист прав і законних інтересів вкладників банку, Верховний Суд дійшов висновку про зупинення виконання судових рішень в частині задоволених вимог.

Отже, викладені у клопотанні про зупинення дії оскаржуваних судових рішень обставини заслуговують на увагу. Наведені заявником негативні наслідки та ризики підтверджено належними та допустимими доказами.

Клопотання про зупинення дії судових рішень містить достатні та обґрунтовані підстави для такого зупинення в частині задоволених позовних вимог, вказане клопотання підтверджене належними та допустимими доказами. Вирішуючи питання щодо зупинення дії судових рішень, суд касаційної інстанції врахував наявність об`єктивної необхідності у цьому. Національний банк України довів належними та допустимими доказами ймовірність утруднення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судових рішень, а також порушення балансу інтересів сторін, порушення прав та інтересів осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі.

Наведені заявником у клопотанні доводи є переконливими та дають достатньо підстав вважати, що невжиття заходів зупинення дії рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року в частині задоволених позовних вимог може призвести до невідворотних наслідків.

Враховуючи те, що заявником наведено достатньо обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити дію оскаржуваного судового рішення, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись статтею 436 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання Національного банку України про зупинення дії рішення Печерського районного суду міста Києва від 27 березня 2017 року та постанови Київського апеляційного суду від 17 лютого 2021 року в частині задоволених позовних вимог до закінчення касаційного провадження задовольнити.

Зупинити дію рішення Печерського районного суду міста Києва

від 27 березня 2017 року та постанови Київського апеляційного суду

від 17 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог про визнання недійсними кредитних договорів до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: В. М. Ігнатенко

Судді: С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук

М. Ю. Тітов

В. В. Сердюк