г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/4615/23
Номер провадження 2/213/1823/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2023 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Попова В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу № 213/4615/23 за позовною заявою ОСОБА_1 ,інтереси якого представляє адвокат Щербачов Андрій Петрович, до Інгулецького об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, треті особи ОСОБА_2 ,Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, -

встановив:

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, посилаючись на те, що він знаходиться у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , яка є особою, що потребує постійного стороннього догляду у зв`язку з неможливістю самообслуговування, як хвора особа, яка через функції організму та похилий вік не може самостійно рухатися.

Оскільки інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд, немає, просить в судовому порядку встановити факт того, що він здійснює сторонній догляд на непрофесійній основі, як член сім`ї, за особою похилого віку - дружиною ОСОБА_2 .

Зазначив, що рішенням виконкому його призначено помічником ОСОБА_2 , однак встановлення факту догляду породжує виникнення прав та обов`язків щодо отримання соціальних пільг і виплат, надання допомоги при зверненні до лікарняних органів та медичних установ, а також визначених Законами України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Про військовий обов`язок і військову службу». Тому у зв`язку із дією в Україні воєнного стану він вважає за необхідне встановити факт догляду за дружиною, який має для нього юридичне значення.

Стислий виклад заперечень відповідача.

Відповідач в задоволенні позову просить відмовити, посилаючись на те, що рішенням виконкому від 19.07.2023 ОСОБА_1 зареєстрований як помічник дієздатної фізичної особи ОСОБА_2 . Згідно з Положенням про порядок призначення та реєстрації помічника дієздатній фізичній особі, він не наділений правом здійснювати сторонній постійний догляд за особою, яка цього потребує. Дружина позивача не страждає на психічні розлади, судом її цивільнадієздатність не обмежена. Тобто, вона усвідомлює значення своїх дій та може керуватиними. Особа, цивільна дієздатність особи якої не обмежена, не потребує постійногостороннього догляду.

До того ж, необхідність постійногостороннього догляду за особами, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичнимвисновком медико-соціальної експертної комісії. Лікарсько консультативні комісії не мають таких повноважень відносно осіб, старших 16 років.

Громадяни похилого віку, особи з інвалідністю, діти з інвалідністю, хворі, які не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги (догляду), можуть обрати собі фізичну особу яка буде надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі.

За повідомленням виконкому Інгулецької у місті ради на запит ОРТЦК та СП до повноважень помічника не відноситься здійснення постійного догляду за особою, яка потребує постійного догляду. Відповідач вважає, що довідка ЛКК від 22.06.2023 року, згідно з якою ОСОБА_1 за станом здоров`я може здійснювати догляд за дружиною, яка потребує постійного стороннього догляду, не є належним доказом по справі, оскільки ЛКК не наділені правом та повноваженнями щодовизначення стану особи, яка б могла чи не могла здійснювати постійний сторонній догляд. До їх повноважень віднесено: видача документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність особи; здійснення направлення хворих на огляд та обстеження до МСЕК для встановлення інвалідності; надання до МСЕК документів хворого, направленого на огляд та обстеження, тощо.

Крім того, в довідці ЛКК від 22.06.2023 року, виданої на ім`я Позивача, зазначено не повний діагноз та супутні захворювання, оскільки військово-лікарською комісією 08.08.2022 року ОСОБА_1 визнаний обмежено придатним до військової служби. Такі хвороби, які виявили у Позивача під час проходження військово-лікарської комісії, навряд чи дають йому змогу здійснювати постійний сторонній догляд за будь-якою особою, так як він і сам можливо потребує цього догляду.

Стислий виклад пояснень третьої особи.

Виконкому Інгулецької районної у місті ради в письмових поясненнях зазначив, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення виконкому як помічник дієздатної особи ОСОБА_2 , яка є його дружиною. Згідно рішення виконкому Позивач зареєстрований помічником у зв`язку з тим, що за станом здоров`я ОСОБА_2 потребує стороннього догляду. Дружина позивача зверталася до Управління із заявою про призначення їй опікуна, а саме чоловіка ОСОБА_1 , на яку їй були надані роз`яснення що піклування над фізичною особою встановлюється судом у разі обмеження її цивільної дієздатності. В такому випадку суд призначає піклувальника за поданням орану опіки та піклування. Згідно із Законом «Про соціальні послуги», фізичним особам, які надають соціальні послуги з догляду без здійснення підприємницької діяльності, виплачується компенсація за догляд. Позивач до управління з метою отримання компенсації не звертався та допомогу не отримує.

Процесуальні дії у справі.

18.10.2023 позовна заява надійшла до суду.

23.10.2023 позовну заяву залишено без руху.

27.10.2023 надійшла уточнена позовна заява.

01.11.2023 позовна заява прийнята до розгляду, провадження у справі відкрито. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювались.

Заяви, клопотання.

23.11.2023 від відповідача надійшов відзив на позов.

20.11.2023 надійшли пояснення від третьої особи - Виконкому Інгулецької районної у місті ради.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило.

Фактичні обставини, встановлені судом.

Згідно зі свідоцтвом про шлюб, Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , зареєстрованому 15.09.2021 року Металургійним відділом ДРАЦС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро).

Місце проживання позивача та третьої особи згідно з відміткою в паспортах зареєстровано за однією адресою.

Відповідно до довідки від 14.03.2023 року № 29 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 7» Криворізької міської ради, ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Наявність у ОСОБА_2 захворювань рухового апарату підтверджена наданими Позивачем медичними документами, зокрема вищевказаною Довідкою № 29, випискою з медичної карти стаціонарного хворого № 969/59, згідно з якою ОСОБА_2 в період з 23.02.2023 по 28.02.2023 знаходилася на стаціонарному лікуванні в Криворізькій міській лікарні № 17 КМР, заключенням магнітно-резонансної томографії.

Згідно з Висновком КНП «ЦПМСД № 7» КМРпро наявність порушення функцій організму, через які невиліковно хворі особи можуть самостійно пересуватися та сомообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, від 14.03.2023 року, ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.

ОСОБА_1 відповідно до довідки КНП «ЦПМСД № 7» КМР від 22.06.2023 року № 82, за станом здоров`я може здійснювати догляд за дружиною, яка потребує постійного стороннього догляду.

Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 19.07.2023 року вирішив зареєструвати ОСОБА_1 помічником дієздатній фізичній особі ОСОБА_2 , про що прийняв рішення № 255.

Згідно з наданою Відповідачем копією облікової картки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 він пройшов медичний огляд комісією при ІНФОРМАЦІЯ_3 і визнаний обмежено придатним до військової служби за гр.II ст.61-б, 13-б, 23-б, 40-в Наказу МО України № 402 від 2008 року.

Зміст спірних правовідносин.

Встановленим у судовому засіданні обставинам відповідають правовідносини із встановлення фактів, що мають юридичне значення, у разі наявності спору про право.

Норми права, які застосовує суд та мотиви їх застосування.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Правовою основою військового обов`язку і військової служби є Конституція України, Закони України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про оборону України», «Про Збройні Сили України», «Про мобілізаційну підготовку і мобілізацію», інші закони України, а також прийняті відповідно до них укази Президента України та інші нормативно-правові акти щодо забезпечення обороноздатності держави, виконання військового обов`язку, проходження військової служби, служби у військовому резерві та статусу військовослужбовців, а також міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 року №3543-XII (далі - Закон № 3543-XII) встановлює правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності, повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону № 3543-XII, мобілізаційна підготовка та мобілізація здійснюються на основі таких принципів: централізоване керівництво; завчасність; плановість; комплексність і погодженість; персональна відповідальність за виконання заходів щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації; додержання прав підприємств, установ і організацій та громадян; гарантована достатність; наукова обґрунтованість; фінансова забезпеченість.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до Указу Президента України № 65/2022 від 24.02.2022 в Україні оголошено та проводиться загальна мобілізація.

В силу приписів статті 2 Закону № 3543-XII правовою основою мобілізаційної підготовки та мобілізації є Конституція України, Закон України «Про оборону України», цей та інші закони України, а також видані відповідно до них нормативно-правові акти.

Згідно з ч.2 ст.4 цього Закону, загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону № 3543-XII громадяни зобов`язані:

- з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період;

- надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, Оперативно-рятувальній службі цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом.

Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Підстави відстрочення від призову на військову службу під час мобілізації визначені у ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Так, відповідно до абз.12 ч.1 ст.23 вказаного Закону, не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: опікуни особи з інвалідністю, визнаної судом недієздатною; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю I групи; особи, зайняті постійним доглядом за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Висновок суду.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи позицію позивача, викладену у позовній заяві, позицію відповідача, викладену у відзиві на позов, пояснення третьої особи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному та об`єктивному розгляді обставин справи, суд дійшов до наступного висновку.

Як слідує з матеріалів справи, позивач вважає, що він має право на відстрочку від призову під час мобілізації як особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

За змістом абз.12 ч.1 ст.23 Закону № 3543-ХІІ, для відстрочки від призову під час мобілізації з підстав, зазначених позивачем, необхідно одночасна наявність двох умов: 1) особа, зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду; 2) у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд.

Надані Позивачем документи не є достатніми для підтвердження обставин (в розумінні абзацу 12 частини першої статті 23 цього Закону) того, що позивач є особою, яка зайнята постійним доглядом за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду.

Так, поняття «сторонній догляд» не є тотожним поняттю «постійний догляд», оскільки перше визначає, ким надається догляд, а друге - коли надається такий догляд. При цьому, «постійний догляд» - це безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.

Процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю, з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначає Положення про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України № 1317 від 03.12.2009 року.

Підпунктом 1 п.11 цього Положення встановлено, що міські, міжрайонні, районні комісії визначають ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі, реабілітації, реабілітаційний потенціал, групу інвалідності, причину і час її настання, професію, з якою пов`язане ушкодження здоров`я, а також ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках) працівників, які одержали ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням ними трудових обов`язків.

Відповідно до пункту 4 розділу IV Порядку організації експертизи тимчасової втрати працездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України № 189 від 09.04.2008 року, лікарсько-консультативна комісія видає висновки або рекомендації щодо догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, а в разі, коли дитина хвора на цукровий діабет I типу (інсулінозалежний) - до досягнення дитиною 16-річного віку.

Проведеним аналізом наведених нормативних актів в контексті розподілення повноважень між ЛКК та МСЕК, встановлено, що необхідність постійного стороннього догляду осіб, що досягли повноліття, підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії. В той же час, необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною підтверджується висновком лікарсько-консультативної комісії.

Враховуючи викладене, суд зауважує, що надана позивачем довідка від 14.03.2023 року № 29 Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико-соціальної допомоги № 7» про те, що ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, не може підтверджувати необхідності здійснення постійного догляду, оскільки стосовно підтвердження цього факту уповноваженим органом є інша установа.

Доказів відсутності інших осіб, які можуть здійснювати догляд за дружиною, Позивачем суду не надано.

Суд наголошує, що обов`язок доведення існування обставин для надання військовозобов`язаній особі відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, зокрема і з підстав, передбачених абз.12 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - лежить саме на такій особі.

Суд також застосовує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

На підставі ст.ст.12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки в задоволенні позову відмовлено, сплачений позивачем судовий збір відшкодуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 10, 12, 19, 23, 76-81, 89, 95, 258-259, 263-265, 274, 279, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Інгулецького об`єднаного районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, треті особи ОСОБА_2 ,Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, про встановлення факту, що має юридичне значення, відмовити.

Витрати по сплаті судового збору віднести на рахунок позивача.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача - адвокат Щербачов Андрій Петрович, адреса: АДРЕСА_2 , свідоцтво № 2810 від 21.05.2014.

Відповідач - Інгулецький об`єднаний районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, , адреса: м. Кривий Ріг, вул. Панаса Мирного, буд. 32.

Третя особа - ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 ,РНОКПП НОМЕР_2 .

Третя особа - Виконавчий комітет Інгулецької районної у місті ради, , адреса: м. Кривий Ріг, пл. Гірницької Слави, 1.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Попов