Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/479/23

Провадження №2/377/221/23

21 грудня 2023 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої судді Бабич Н.С.,

за участю:

секретаря судового засідання Пскової А.І.,

представника позивача- адвоката Остащенко О.М. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду),

представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення трьох процентів річних,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року представник ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» - адвокат Остащенко О.М. звернулася до суду з вказаним позовом, в якому, посилаючись на статті 11, 12, 14-16, 257, 266, 536, 625, 1056-1 ЦК України, просила:

- стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» кошти в розмірі 1 956,99 доларів США 3 % річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 05 травня 2011 року у справі № 2-255/11;

- стягнути пропорційно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» судовий збір в сумі 2 684 гривні.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.12.2005 АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 30905Н35, відповідно до якого банк надав кредит в сумі 27 000 доларів США зі строком до 12.12.2020 та зі ставкою за користування кредитом у розмірі 12,5%. З метою забезпечення виконання зобов`язань за договором 16.12.2005 банком та ОСОБА_3 уклали договір поруки №30905Р44, відповідно до якого відповідач ОСОБА_3 поручився перед банком за виконання зобов`язання відповідачем ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором. Славутицький міський суд Київської області рішенням від 05.05.2011 у справі № 2-255/11 стягнув заборгованість на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за кредитним договором у сумі 21 744,45 доларів США. Ухвалою від 23.11.2017 Славутицький міський суд Київської області замінив стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на його правонаступника - ПАТ «Дельта Банк». 14.06.2019 ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» уклали договір № 1517/к купівлі продажу майнових прав, відповідно до умов якого продавець- ПАТ «Дельта Банк» передав у власність покупцю- ТОВ «ФК «Гефест» права вимоги, які виникли або можуть виникнути у майбутньому, зокрема, право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку №1 до цього договору. У додатку №1 до цього договору міститься інформація щодо передачі прав вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 30905Н35 від 16.12.2005 та договору поруки № 30905Р44 від 16.12.2005 та суму заборгованості 1 741 302,17 гривень, з яких: 533 480,51 гривень кредит, 1 207 821,65 гривень відсотки. Рішення суду не виконане, що підтверджується ухвалою Славутицького міського суду Київської області від 05.06.2013, якою встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» 12.03.2012 видано виконавчі листи, однак державна виконавча служба відмовила у прийнятті виконавчих листів через пропуск строку пред`явлення їх до виконання, а суд відмовив ПАТ «УкрСиббанк» у поновленні строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання. Посилаючись на статтю 625 ЦК України, постанову Великої Палати Верховного суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц, просить стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 05.05.2011 у справі № 2-255/11 у розмірі 1 956,99 доларів США.

Ухвалою судді від 04 серпня 2023 року після виконання вимог, передбачених частиною 6 статті 187 ЦПК України, позовну заяву було залишено без руху, оскільки вона не відповідала вимогам частини 5 статті 177 ЦПК України, та надано позивачу строк десять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених в ній недоліків.

Ухвалою судді від 06 вересня 2023 року після усунення недоліків позовної заяви відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 03 жовтня 2023 року.

Ухвалою суду від 03 жовтня 2023 року судовий розгляд справи відкладено на підставі частини 4 статті 223 ЦПК України і призначено нове судове засідання на 17 жовтня 2023 року.

05 жовтня 2023 року до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, у якому він просив відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування відзиву послався на те, що грошове зобов`язання, на яке позивач нарахував 3% річних, виникло безпосередньо з кредитного договору №30905Н35 від 16.12.2005, а рішення суду про стягнення заборгованості у справі №2-255/11 додало лише ознаку безпосередньої можливості примусового виконання, тому твердження позивача, що грошове зобов`язання виникло на підставі рішення суду не відповідає дійсності та суперечить обставинам справи. Також вказав, що позивач нарахував 3% річних всупереч вимогам пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено, зокрема, що у період дії воєнного стану позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу. Крім того, вказав, що відповідно до пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України « Про судовий збір» він звільняється від сплати судового збору, оскільки є учасником бойових дій, на підтвердження чого надав копію посвідчення серії НОМЕР_1 від 25.02.2016.

05 жовтня 2023 року до суду від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому він також просив відмовити в задоволенні позову.

Відзив обґрунтував доводами, які є аналогічними за змістом доводами відповідача ОСОБА_1

17 жовтня 2023 року судове засідання було відкладено на 31 жовтня 2023 року на підставі пунктів 1, 2 частини 2 статті 223 ЦПК України.

23 жовтня 2023 року до суду від представника позивача адвоката Остащенко О.М. надійшла заява про збільшення позовних вимог, на яку інші учасники справи подали свої заперечення.

30 жовтня 2023 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 15 листопада 2023 року на підставі частини другої статті 240 ЦПК України за клопотанням представника позивача.

Ухвалою суду від 15 листопада 2023 року відмовлено у прийнятті заяви представника позивача про збільшення позовних вимог та повернуто її представнику позивача. У судовому засіданні оголошено перерву до 07 грудня 2023 року на підставі частини другої статті 240 ЦПК України.

07 грудня 2023 року цивільну справу було знято з розгляду у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, призначено судове засідання на 21 грудня 2023 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та просила задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Суду пояснила, що рішення Славутицького міського суду Київської області від 05.05.2011 у справі № 2-255/11 про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором №30905Н35 від 16.12.2015 в сумі 21 744,45 доларів США не виконано, стягнення з відповідачів не проводилися, оскільки ПАТ «Дельта Банк» пропустило строк пред`явлення виконавчих листів до виконання. ТОВ «Фінансова компанія «Гефест» має права вимоги до відповідачів за вказаною сумою боргу, яка зафіксована у рішенні суду. Договір купівлі-продажу прав вимоги №1517/К від 14.06.2019, укладений між ПАТ «Дельта Банк», якому ПАТ «УкрСиббанк» відступило права вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за кредитним договором №30905Н35 від 16.12.2005 і договором поруки № 30905Р44 від 16.05.2005, та ТОВ «Фінансова компанія «Гефест», станом на час розгляду даної справи є дійсним та ніким не оспорюється.

Відповідач ОСОБА_1 у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Суду пояснив, що в договорі купівлі-продажу прав вимоги №1517/К від 14.06.2019, укладеному між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест», не вказано рішення суду як підстава для набуття такого права останнім. Оскільки постановою Верховного Суду від 31.08.2022 було відмовлено у заміні стягувача ПАТ «Дельта Банк» на ТОВ «ФК «Гефест», то відсутні підстави для виконання вказаного рішення суду на користь позивача. Крім того, позовні вимоги заявлені всупереч вимогам пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, яким передбачено, що в період воєнного стану стаття 625 ЦК України не застосовується.

Відповідач ОСОБА_3 у призначене судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся в порядку, передбаченому статтями 128-130 ЦПК України, за адресою місця проживання, проте конверт із судовою повісткою повернуто до суду з відміткою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою». У такому випадку відповідно до частини 8 статті 128 ЦПК України відповідач ОСОБА_3 вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цієї справи, матеріали цивільної справи № 2-255/11, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 16 грудня 2005 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №30905Н35, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати позичальнику, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 27 000 доларів США 00 центів, що в еквіваленті за курсом НБУ на дату укладення договору складає 136 350 ,00 гривень ( а.с.73-76).

16 грудня 2005 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк», ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір поруки №30905Р44, за умовами якого поручитель ОСОБА_3 зобов`язався перед кредитором АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за виконання позичальником ОСОБА_1 кредитного договору №30905Н35 від 16.12.2005 (а.с.81-82).

Відповідно до договору поруки № 30905Р44 від 16.12.2005 поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань у повному обсязі, що виникли з кредитного договору №30905Н35 від 16.12.2005, як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому ( п.1.1.). Поручителю добре відомі усі умови вищеназваного кредитного договору, укладеного між кредитором та позичальником, в тому числі: сума договору 27 000 доларів США, термін остаточного повернення кредиту 12 грудня 2020 року, процентна ставка 12,5 %. ( п.1.2.,1.3). Відповідальність поручителя та позичальника є солідарною ( п.1.4.). Порука припиняється з припиненням всіх зобов`язань позичальника по вказаному вище кредитному договору ( п.3.2).

05 травня 2011 року Славутицький міський суд Київської області рішенням у справі № 2-255/11 стягнув солідарно на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 30905Н35 від 16.12.2005 в сумі 21 744,45 долари США, що за курсом НБУ станом на 17.12.2010 складало 173 161,95 гривень та судові витрати в сумі 1 820 гривень. Зазначене рішення набрало законної сили 17.08.2011 (а.с.8-9; справа №2-255/11, том 1 а.с 112-113 ).

Ухвалою від 05 червня 2013 року Славутицький міський суд Київської області (справа №377/530/13-ц, провадження №6/377/18/13), яка набрала законної сили, відмовив ПАТ «УкрСиббанк» у задоволенні заяви про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання (а.с. 39-41; справа №2-255/11, том 1 а.с.186-187).

Ухвалою від 23 листопада 2017 року Славутицький міський суд Київської області (справа №2-255/11, провадження №6/377/16/17), яку постановою від 21 лютого 2018 року Апеляційний суд Київської області залишив без змін, замінив сторону у справі №2-255/11 про стягнення із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь позивача 21 744,45 доларів США, що за курсом НБУ становило 173 161,95 гривень, із первісного стягувача АКІБ «УкрСиббанк» на його правонаступника Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання та видачі дублікату виконавчого листа відмовив ( справа №2-255/11 т.1 а.с.247-252, т.2 а.с.54-60).

Як убачається з матеріалів цивільної справи №2-255/11, право вимоги до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 за договором про надання споживчого кредиту № 30905Н35 від 16 грудня 2005 року та договором поруки № 30905Р44 від 16 грудня 2005 року перейшло до ПАТ «Дельта Банк» від ПАТ «УкрСиббанк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року ( справа №2-255/11 том 2 а.с.201-212).

14 червня 2019 року ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «ФК «Гефест» уклали договір №1517/К купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до пункту 1.1. якого продавець-ПАТ «Дельта Банк» передав у власність покупцеві ТОВ «ФК «Гефест» права вимоги, які виникли та/або можуть виникнути в майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах, наведених у додатку №1 до цього договору ( а.с.10-11).

Додаток №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 14 червня 2019 року №1517/К містить інформацію про передачу прав вимоги до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 30905Н35 від 16 грудня 2005 року, договору поруки № 30905Р44 від 16 грудня 2005 року ( а.с. 12-14).

Ухвалою від 13 жовтня 2021 року Славутицький міський суд Київської області (справа №2-255/11, провадження №6/377/51/21), яку постановою від 09 грудня 2021 року Київський апеляційний суд залишив без змін, замінив стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» у виконавчому листі №2-255/11, виданому на підставі рішення у справі №2-255/11 від 05 травня 2011 року Славутицьким міським судом Київської області, стосовно ОСОБА_1 та у виконавчому листі, виданому на підставі рішення у справі №2-255/11 від 05 травня 2011 року Славутицьким міським судом Київської області, стосовно ОСОБА_3 ( справа № 2-255 том 2 а.с.126-129).

Постановою від 31 серпня 2022 року Верховний Суд скасував ухвалу Славутицького міського суду Київської області від 13 жовтня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 грудня 2021 року та ухвалив нове рішення, яким відмовив у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Гефест» про заміну стягувача у виконавчих листах у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості (справа 2-255/11, том 3, а.с. 40-46).

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 05 травня 2011 року у справі №2-255/11 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 30905Н35 від 16.12.2005 в сумі 21 744,45 доларів США залишається невиконаним на момент звернення ТОВ «ФК «Гефест» до суду з цим позовом, тому позивач просить стягнути солідарно з відповідачів 3% річних на підставі частини 2 статті 625 ЦК України.

Відповідно до положень статей 525-526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) ( стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу ( частина перша статті 1050 ЦК України)

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зокрема, стаття 599 цього Кодексу передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Інші підстави припинення зобов`язань викладені у главі 50 ЦК України.

З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Ці висновки узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження №12-302гс18).

Отже, наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Виходячи з наведеного, суд відхиляє доводи відповідачів, викладені у відзивах на позовну заяву, про те, що нарахування 3% річних на суму боргу, визначену рішенням суду не відповідає дійсності та суперечить обставинам справи.

З ухваленням рішення про стягнення боргу солідарне зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №30905Н35 від 16.12.2005 в сумі 21 744, 45 гривень не припинилося та триває і на даний час, тобто до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання або настання інших підстав припинення зобов`язань, передбачених главою 50 ЦК України.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Відповідачі були обізнані про наявність грошового зобов`язання, яке виникло в них на підставі укладених ними договорів та ухваленням 05 травня 2011 року Славутицьким міським судом Київської області рішення у справі №2-255/11, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 30905Н35 від 16.12.2005 в сумі 21 744,45 долари США, що за курсом НБУ станом на 17.12.2010 становило 173 161,95 гривень, та судових витрат в сумі 1 820 гривень.

Натомість порушили вказане грошове зобов`язання, тому у позивача, до якого в матеріальних правовідносинах перейшло право вимоги до відповідачів за договором про надання споживчого кредиту № 30905Н35 від 16 грудня 2005 року та договором поруки № 30905Р44 від 16 грудня 2005 року від ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №1517/К від 14.06.2019, якому у свою чергу право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за вказаними договорами перейшло від первісного кредитора ПАТ «УкрСиббанк», виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України.

При цьому, суд зазначає, що питання дійсності договору купівлі-продажу прав вимоги №1517/К від 16 грудня 2005 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест», і договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», в установленому порядку не оспорено. У матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про визнання договору купівлі-продажу права вимоги №1517/К від 16 грудня 2005 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Гефест», і договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк», недійсними або заперечення учасниками факту правомірності укладення цих договорів.

Та обставина, що постановою від 31 серпня 2022 року Верховний Суд відмовив ТОВ «ФК «Гефест» у задоволенні заяви про заміну стягувача у виконавчих листах за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, яка мотивована тим, що відсутні підстави для процесуального правонаступництва, оскільки у справі №2-255/11 суд двічі відмовив правопопередникам стягувача у поновленні пропущеного строку на пред`явлення виконавчих листів до виконання і виконавче провадження не було відкрито, не має правового значення, тому що право вимоги ТОВ «ФК «Гефест» до відповідачів за договором про надання споживчого кредиту № 30905Н35 від 16 грудня 2005 року та договором поруки № 30905Р44 від 16 грудня 2005 року ґрунтується на матеріальному правонаступництві, що виникло на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги №1517/К від 16 грудня 2005 року.

Відтак, кредитор ТОВ «ФК «Гефест» має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, оскільки після ухвалення Славутицьким міським судом Київської області рішення від 05.05.2011 у справі №2-255/11 про стягнення з відповідачів заборгованості, нарахування процентів за користування кредитом, передбачених умовами кредитного договору, припинилося, але кредитор має право на захист своїх порушених прав шляхом звернення до суду з вимогами про стягнення з боржників 3%, визначених статтею 625 ЦПК України.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за весь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду 26 жовтня 2018 року у справі №922/4099/17, від 13 лютого 2019 року в справі № 924/312/18.

Слід зазначити, що право кредитора на звернення до суду із позовом на підставі статті 625 ЦК України про стягнення трьох процентів річних за весь період прострочення виконання рішення суду виникає як до боржника так і до поручителя, оскільки останній, у зв`язку з винесенням судового рішення про стягнення заборгованості також набув статусу боржника.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, законодавцем надано право сторін на визначення чіткого обсягу відповідальності поручителя перед кредитором в умовах відповідного договору.

Як видно з договору поруки №30905Р44, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених у кредитному договорі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною ( п.п. 1.3, 1.4 )

Відтак, відповідно до приписів статей 6, 554, 628 ЦК України в умовах договору поруки було закріплено межі відповідальності поручителя перед кредитором та встановлено зобов`язання, за невиконання яких він несе відповідальність як солідарний боржник.

Виходячи з висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 січня 2019 року у справі №464/3790/16-ц, у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, у постанові від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, у постанові від 20 вересня 2019 року у справі № 638/10417/15-ц, у правовідносинах з неналежного виконання грошового зобов`язання поза межами строку дії договору права та інтереси кредитодавця забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. При обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи в судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. 3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

У позовній заяві позивач навів розрахунок 3% річних за порушення зобов`язання з повернення кредиту в сумі 21 744,45 доларів США за останні три роки до звернення до суду з позовною заявою. З розрахунком позивача за період з 08.06.2020 по 07.06.2023 3% річних від суми боргу 21 744,45 доларів США складає 1 956,99 доларів США.

Проте, з вказаним розрахунком позивача суд не може погодитися в повній мірі, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.

Проте, позивач просить стягнути з відповідачів 3 % річних за період з 08.06.2020 по 07.02.2023 всупереч пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню: 3% річних за період з 08.06.2020 по 23.02.2022 за 626 днів (207 днів (з 08.06.2020 по 31.12.2020)+365 днів (з 01.01.2021 по 31.12.2021)+54 дні з 01.01.2022 по 23.02.2022) у сумі 1 118, 80 доларів США, виходячи з такого розрахунку: 21 744,45 доларів США х 3:100:365х626, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

В іншій частині позовні вимоги є необґрунтованими, тому в їх задоволенні необхідно відмовити.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити судові витрати між сторонами.

Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач вказав попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, які складаються з судового збору в сумі 2 684,00 гривень.

Сплата позивачем судового збору в сумі 2 684,00 гривень при поданні позову підтверджується платіжним дорученням №8675 від 03.03.2023 (а.с.2). Вказана сума судового збору зарахована до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.1).

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, то з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з такого розрахунку: 1 118,80 доларів США х 100 %: 1 956,99 доларів США = 57,17 % (відсоток розміру задоволених позовних вимог); 2 684,00 гривень:100 % х 57,17 % = 1 534,44 гривень (сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог), у рівних частках по 767 гривень 22 копійки з кожного.

При цьому, відсутні підстави для звільнення відповідача ОСОБА_1 від сплати судового збору згідно з пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» як учасника бойових дій, виходячи з такого.

Пунктом 13 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 545/1149/17 (провадження № 14-730цс19) вказано, що відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI учасники бойових дій під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав. Разом з тим, зазначена норма має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, в яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей, встановлені Законом України від 22 жовтня 1993 року № 3551-XII «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначені у статті 12 цього Закону. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12, 22 Закону № 3551-XII.

У зазначеній цивільній справі ОСОБА_1 є відповідачем за позовом ТОВ «ФК «Гефест» про стягнення на підставі статті 625 ЦК України трьох процентів річних за порушення ним грошового зобов`язання, тобто зазначена справа не пов`язана із зверненням ОСОБА_1 як учасника бойових дій до суду за захистом порушених його прав.

На підставі викладеного, керуючись статтями 258- 259, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» 3 % річних у розмірі 1 118 (одна тисяча сто вісімнадцять) доларів США 80 центів за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Славутицького міського суду Київської області від 05 травня 2011 року у справі № 2-255/11.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 767 гривень 22 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 767 гривень 22 копійки.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», , адреса місцезнаходження: вулиця Брановицького Ігоря, будинок 3, місто Київ.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , остання відома адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 26 грудня 2023 року.

Суддя Н. С. Бабич