ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар:Андрейко Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 липня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань у місті Полтава про стягнення моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

06.08.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування якого зазначає, що 09.10.2017 він звернувся до уповноваженої особи прокуратури з заявою про кримінальне правопорушення, вчинені слідчим прокуратури Полтавської області Ральским, але у порушення вимог 214 КПК України відомості до ЄРДР не були внесені. 07.12.2017 слідчим суддею прийнято ухвалу, якою зобов`язано уповноважену особу прокуратури внести відповідні відомості до ЄРДР, викладені в заяві 09.10.2017. 17.05.2018 посадова особа внесла відомості до ЄРДР. 13.06.2018 матеріали кримінального провадження №0001223 направлені до СУ ГУ НН в Полтавській області для проведення досудового розслідування. 07.02.2019 слідчим вручено йому пам`ятку про права та обов`язки потерпілого. 23.12.2019 кримінальне провадження скероване до ТУ ДБР в м. Полтава та передане в провадження слідчого Бобух В.С. у подальшому, своїми тривалими неправомірними діями і бездіяльністю, надмірну тривалість розслідування, неодноразове прийняття рішень про закриття кримінального провадження, у спосіб який вочевидь демонструє ігнорування доводів ОСОБА_1 слідчий заподіяв останньому моральну шкоду. У зв`язку з чим позивач просить захистити його конституційне право та компенсувати моральну шкоду, заподіяну неправомірною тривалою бездіяльністю слідчого ОСОБА_2 . Стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України моральну шкоду в розмірі 239 101 грн.

23.11.2020 представником відповідача ТУ ДБР у м. Полтаві Стороженко А.І. подано відзив, в обґрунтування якого вказано, що позивачем не доведено протиправність дій або бездіяльності ТУ ДБР у м. Полтаві. У зв`язку з чим просив відмовити у задоволені позову.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 липня 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань про відшкодування моральної шкоди - відмовлено.

Непогодившись із вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 . Скарга мотивована тим , що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом невірно встановлено обставини справи та не надано належної оцінки доказам по справі.

Апелянт зазначає , що судом першої інстанції не враховано висновки про застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах , викладених у наведеній скаржником практиці Верховного Суду.

ОСОБА_1 просить скасувати рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 липня 2021 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Від ТУ ДБР у м.Полтаві надійшов відзив на апеляційну скаргу . У відзиві відповідач просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення , рішення районного суду без змін.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до слідуючого висновку.

Судом встановлено, що 09.10.2017 ОСОБА_1 звернувся до уповноваженої особи прокуратури з заявою про кримінальне правопорушення, вчинене слідчим прокуратури Полтавської області Ральским.

Через невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР ОСОБА_1 звернувся зі скаргою до слідчого судді та 07.12.2017 слідчим суддею зобов`язано внести відомості до ЄРД за заявою ОСОБА_1 від 09.10.2017.

17.05.2018 посадовою особою прокуратури внесено відомості до ЄРДР за №0001223 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України.

07.02.2019 ОСОБА_1 вручена пам`ятка про права та обов`язки потерпілого.

23.12.2019 кримінальне провадження №0001223 скероване до Територіального управління Державного бюро розслідування в м. Полтава та передано в провадження слідчого Бобух В.С.

У подальшому ОСОБА_1 звертався до слідчого з заявами про призначення психологічної експертизи, проте отримав відмову у призначені експертизи.

17.01.2020 слідчим Бобух В.С. прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0001223, яке було скасоване ухвалою слідчого судді від 02.03.2020 Октябрьского районного суду м. Полтави.

18.06.2020 слідчим Бобух В.С. винесено поставу про закриття кримінального провадження, яка скасована ухвалою слідчого судді від 27.07.2020 Октябрьского районного суду м. Полтави.

15.06.2020 центральним апаратом Державного бюро розслідування внесено відомості до ЄРДР за №0001086 за ч.1 ст. 364 КК України за фактом неправомірних дій слідчого ТУ ДБР в м. Полтава Бобух В.С.

Позивач вважає, що тривалими неправомірними та незаконними діями , тривалістю досудового розслідування у кримінальному провадження йому спричинена моральна шкода у розмірі 239 101 грн.

Як встановлено місцевим судом , станом на день розгляду зазначеної цивільної справи по суті кримінальне провадження тривало.

Відмовляючи у задоволенні позову суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню , оскільки позивач реалізував свої права передбачені нормами КПК України , шляхом оскарження дії та бездіяльності органів досудового розслідування, проте вказані обставини не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на слідуюче.

Так, загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме - у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (стаття 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Згідно із вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданням, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності, на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріал справи та встановивши , що позивач не надав доказів на підтвердження завдання відповідачами йому моральної шкоди та не довів наявність такої шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача та вину останнього в її завданні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ухвали слідчих суддів, якими задовольнялись його скарги в рамках досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001223, а саме оскарження дій щодо невнесенні відомостей за заявою до ЄРДР, та скасування ухвалами слідчих суддів Октябрського районного суду м.Полтави від 02.03.2020 та 27.07.2020 постанови про закриття кримінального провадження свідчать про реалізацію позивачем передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно висновків викладених у постановах Верховного Суду від 20 січня 2021 року справа № 686/27885/19 та від 03 березня 2021 по справі №638/17962/15 за правилом частини другої статті 307 КПК України слідчий суддя за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування виносить ухвалу про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги. Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування реалізується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду. Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними та допустимими доказами факт заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, а отже, і заподіяння моральної шкоди, що є його процесуальним обов`язком.

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 09 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А. Лобов