Справа № 553/3482/23
Провадження № 2-о/553/150/2023
У Х В А Л А

Іменем України

28.12.2023м. Полтава

Cуддя Ленінського районного суду м. Полтави Грошова Н.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавські області про встановлення факту перебування на утриманні,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду міста Полтави із заявою в порядку ст. 315 ЦПК України, заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавські області про встановлення факту перебування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні свого покійного чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В обґрунтування поданої заяви зазначила, що встановлення факту перебування на утриманні чоловіка необхідне для реалізації її права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника.

Дослідивши матеріали справи вважаю необхідним відмовити у відкритті провадження, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).

Згідно положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 7 ст. 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

З пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зі змінами вбачається, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частина 1 ст. 315 ЦПК України містить перелік справ про встановлення факту, які розглядає суд.

Вказаний перелік не є вичерпним.

Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Отже, у порядку окремого провадження суд може вирішити спір про факт, про стан, але не спір про право цивільне чи адміністративне, так як метою такого судового розгляду є лише встановлення наявності або відсутності самого факту, і факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження повинен мати юридичне значення, і мати безспірний характер.

Зі змісту поданої заяви та долучених до неї матеріалів вбачається, що встановлення даного факту необхідно заявниці для призначення пенсії в зв`язку із втратою годувальника згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

З розпорядження відділу з питань призначення та перерахунків пенсій військовослужбовців та деяких інших категорій громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області № 1538/1600-0203-11 від 01.11.2023 вбачається, що заявнику було відмовлено в призначенні пенсії в зв`язку із втратою годувальника через відсутністю документів, які підтверджують проживання (реєстрацію) разом з годувальником за однією адресою та факт перебування ОСОБА_1 на утриманні чоловіка.

Відтак, суд приходить до висновку, що встановлення фактів постійного проживання та встановлення факту перебування на утриманні здійснюється органами Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що позивач просить фактично підтвердити факт постійного проживання з годувальником та перебування на його утриманні у зв`язку з відмовою посадових осіб органу Пенсійного фонду України визнати ці факти, з огляду на вищевикладене вказана заява не може бути розглянута судом у порядку цивільного судочинства в порядку окремого провадження.

Враховуючи діючий порядок та отримавши відмову органу, який призначає пенсії, в разі незгоди з його рішенням на підставі ст. 105 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та частини 2 ст.124 Конституції України, позивач має право звернутися за захистом свого права в суд, але не з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення в порядку цивільного судочинства, а з позовною заявою до УПФУ про визнання неправомірними дій органу ПФУ щодо відмови у призначенні пенсії в зв`язку із втратою годувальника, за правилами адміністративного судочинства, оскільки органи ПФУ є суб`єктами владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Відмова відповідного органу у встановленні таких фактів може бути оскаржена заінтересованою особою до адміністративного суду.

Частиною першою статті 5 КАС України передбачено право кожної особи звернутися до адміністративного суду, якщо вона вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 4 КАС України, визначено, що суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

ПФУ (його територіальні органи) є суб`єктом владних повноважень, наділеним владними управлінськими функціями у сфері пенсійного забезпечення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо вирішення спору має відбуватися в позовному провадженні за правилами адміністративного судочинства, то згідно з вимогами пункту 1 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження.

До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 16.01.2018 року у справі № 61-751св17, від 27.03.2019 року у справі №569/7589/17, а також Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04.09.2019 року у справі №198/623/18.

Керуючись ст. ст. 186, 260, ч. 4 ст. 315 ЦПК України,

п о с т а н о в и в:

У відкритті провадження в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавські області про встановлення факту перебування на утриманні - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Копію ухвали та матеріали заяви з додатками надіслати заявнику.

Суддя Н.М. Грошова