ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м.Суми

Справа №583/1726/23

Номер провадження 22-ц/816/848/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

з участю секретаря судового засідання Чуприни В.І.,

у присутності:

заінтересованої особи ОСОБА_1 та його представника адвоката Кудіна Олександра Михайловича,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Кудіним Олександром Михайловичем,

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2023 року у складі судді Яценко Н.Г., ухваленого в м. Охтирка Сумської області,

в цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа - ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною заявою, в якій просила видати обмежувальний припис, яким визначити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 строком на шість місяців, а саме: заборонити перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 ; заборонити наближатися на відстань ближче ніж 300 метрів до місця її проживання за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Вимоги за заявою мотивовані тим, що з 1988 року по 2022 рік вони з ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, мають сина ОСОБА_3 , з яким спільно проживають у житловому будинку по АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Крім сина з ними проживають невістка ОСОБА_4 та малолітня онука ОСОБА_5 .. Останні 8 років спільне життя з колишнім чоловіком стало для заявниці нестерпним, оскільки ОСОБА_1 зловживає алкогольними напоями (перебував на обліку у нарколога) і на цьому ґрунті систематично вчиняє відносно заявниці домашнє насильство, що виражається у словесних образах нецензурною лайкою, приниженні її честі і гідності, залякуванні фізичною розправою, погрозами вигнати з будинку, хоча іншого житла вона не має. Інколи об`єктом таких знущань ОСОБА_1 була їх малолітня онука ОСОБА_6 , яка разом з невісткою також є постійними свідками домашнього насильства з боку ОСОБА_1 , що негативно позначається на їх психологічному стані. Неодноразово ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, однак цих заходів виявилося недостатньо, так як останній продовжує вчиняти домашнє насильство у вигляді психологічного тиску на неї, висловлюванні погроз фізичної розправи, залякуваннях. Заявниця вважає, що існує високий рівень вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства з боку ОСОБА_1 , а її життя перебуває під постійною загрозою у зв`язку з чим вона і звернулася до суду з даною заявою.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2023 року заяву ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису задоволено частково.

Видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 , якому визначити тимчасові обмеження його прав, та покласти на нього обов`язки, а саме:

заборонено ОСОБА_1 перебувати в місці спільного проживання (перебування) з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонено ОСОБА_1 наближатися на відстань ближче ніж 300 метрів до місця проживання ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Обмежувальний припис видано строком на 3 (три) місяці.

Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Кудіна О.П., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не наведено жодного доказу, який би підтверджував обґрунтованість вимог заявника про застосування обмежувального припису та невмотивовано відхилив доводи ОСОБА_1 та його представника. Вказує на те, що судом першої інстанції не було враховано, що через нестерпні умови життя, постійного цькування, психологічного впливу та сварок з заявником, ОСОБА_1 вирішив розлучитися з нею. Він намагався в коректній формі поговорити з ОСОБА_2 та пояснити, що вона має виселитися з належного йому житлового будинку. Після чого, заявник почала безпідставно викликати працівників поліції.

Вказує на упередженість судді Яценко Н.Г. під час розгляду справи, яка була на стороні заявника та не враховувала доводів ОСОБА_1 та його представника, а тому вона підлягала відводу.

Вважає, що заявник, зловживаючи своїми процесуальними правами, бажає позбавити ОСОБА_1 права на житло, не маючи при цьому жодних правових підстав знаходитися в належному йому домоволодінні після розірвання шлюбу.

Від заявника в установлений судом строк відзив на апеляційну скаргу не надходив, письмові заперечення також.

Заслухавши суддю-доповідача, заінтересовану особу ОСОБА_1 та його представника адвоката Кудіна О.М., які підтримали доводи апеляційної скарги , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 28 грудня 1988 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23 листопада 2022 року (а.с. 8, 9).

Згідно довідки від 12 квітня 2023 року б/н, виданої ОСОБА_2 квартальною уповноваженою ОСОБА_7 в тому, що ОСОБА_2 , зареєстрована та мешкає у АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 , сином ОСОБА_3 , невісткою ОСОБА_4 та онукою ОСОБА_5 (а.с.14).

Право власності на частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_1 , на підставі договору дарування від 26 липня 1993 року (а.с. 26, 28).

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2022 року, яка набрала законної сили 04 березня 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушень передбачених ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за фактами вчинення ОСОБА_1 насильства в сім`я , що мало місце 10 лютого 2022 року о 04 год. 00 хв. та 11 лютого 2022 року о 18 год. 00 хв., що виразилося у ображанні нецензурною лайкою своєї дружини ОСОБА_2 , в наслідок чого завдав шкоди її психічному здоров`ю (а.с. 10).

Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 березня 2023 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (а.с. 11-12). ОСОБА_1 ставилося у вину те, що він 09 грудня 2022 року о 19 год. 00 хв. повторно протягом року вчинив домашнє насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_2 , а саме ображав її нецензурною лайкою, внаслідок чого була завдана психологічному здоров`ю потерпілій.

Постановою Сумського апеляційного суду від 12 травня 2023 року постанову судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 травня 2023 року відносно ОСОБА_1 скасовано через неправильне застосування суддею норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 і п. 3 ч. 1 ст. 284 КУпАП закрито через відсутність складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 273-2 КУпАП. При цьому апеляційний суд виходив з того, що по справі не було зібрано доказів вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, сам по собі факт певної конфліктної ситуації не свідчить про наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 неодноразово зверталася до органів Національної поліції України з приводу неправомірної поведінки щодо неї з боку ОСОБА_1 , він неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно заявниці, а тому є достатні підстави вважати, що в даному випадку наявні високі ризики вірогідності продовження чи повторного вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_2 , що також має негативний вплив і на малолітню дитину, яка є свідком таких протиправних дій кривдника, а тому може призвести до настання тяжких наслідків його вчинення.

Суд дійшов до висновку, що видача обмежувального припису повинна забезпечити дієвий, ефективний та невідкладний захист заявниці і осіб, які проживають разом з нею, зокрема, малолітньої дитини від домашнього насильства, буде сприяти недопущенню повторних випадків такого насильства, а інтереси жертв домашнього насильства у цій конкретній ситуації переважають над інтересами кривдника.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, так як вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з п.п. 3, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб (частина друга статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ч. 10 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у разі порушення кримінального провадження у зв`язку із вчиненням домашнього насильства перелік заходів щодо тимчасового обмеження прав або покладення обов`язків на особу, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, або визнана винною у його вчиненні, а також порядок застосування таких заходів визначаються Кримінальним кодексом України та Кримінальним процесуальним кодексом України.

У пункті 9 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до ч. 1 ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Таким чином, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин і наявності ризиків.

Під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису суди мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви. Також суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від вчинення дій з домашнього насильства, однією з характеристик якого є повторюваність.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 березня 2023 року у справі № 711/3693/22 (провадження № 61-13257св22) зазначено, що: «обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених законом ризиків.

Верховний Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону, пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство.

Вимога, що ґрунтується на застосуванні обмежувального припису залежно від результатів оцінки ризиків, міститься в частині третій статті 26 Закону.

Верховний Суд зазначає, що Закон не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 листопада 2022 року у справі № 127/9600/22 (провадження № 61-8702св22) вказано, що: «обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (East/West Alliance Limited v. Ukraine, № 19336/04, § 166-168, від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:

- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;

- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;

- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення.

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

Відповідно до частин першої, другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тлумачення наведених норм дає підстави для висновку, що тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи особи. При вирішенні питання щодо застосуванні такого заходу суд на підставі установлених обставин справи та оцінки факторів небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства має оцінити пропорційність вручання у права і свободи особи враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою такої особи».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів не може погодитися із висновками суду першої інстанції про обґрунтованість заяви ОСОБА_2 та про наявність правових підстав для тимчасового обмеження прав ОСОБА_1 на володіння майном.

Так, зібраними по справі доказами встановлено, що колишнє подружжя ОСОБА_8 після розірвання шлюбу проживають в домоволодінні, за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Також, в даному житловому приміщенні зареєстровані та проживають син заявника і заінтересованої особи, їх невістка та онука.

10 лютого 2022 року, 11 лютого 2022 року та 09 грудня 2022 року, ОСОБА_2 зверталася до правоохоронних органів із заявами про вчинення щодо неї домашнього насильства ОСОБА_1 , що полягало в тому, що останній ображав її нецензурною лайкою, чим завдав шкоди її психологічному здоров`ю.

Постановою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 лютого 2022 року встановлено вину ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України, та визнав доведеними фактами вчинення ОСОБА_1 насильства в сім`я , що мало місце 10 лютого 2022 року о 04 год. 00 хв. та 11 лютого 2022 року о 18 год. 00 хв.

Разом з тим, за наслідками розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд, скасовуючи постанову Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 березня 2023 року, визнав недоведеним вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, що ставилося йому у вину згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 09 грудня 2022 року.

Будь-яких інших належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження того, що після притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП 21 лютого 2022 року і до дати звернення до суду із заявою про видачу обмежувального припису квітень 2023 року, ОСОБА_1 відносно заявника вчинялося психологічне чи фізичне насильство, матеріали справи не містять.

Існування між колишнім подружжям ОСОБА_8 конфліктних ситуацій з приводу подальшого проживання ОСОБА_2 після розірвання шлюбу в належному ОСОБА_1 житловому приміщенні, не свідчить про вчинення останнім стосовно ОСОБА_2 саме домашнього насильства в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», що, у свою чергу, є пропорційним втручанню у право власності ОСОБА_1 на житло.

Висновки суду першої інстанції про те, що протиправна поведінка ОСОБА_1 мала місце у присутності малолітньої ОСОБА_9 , та негативний вплив на її психоемоційний стан, ґрунтуються виключно на поясненнях заявника ОСОБА_2 .

Сумнівними є і доводи заявниці щодо зловживання ОСОБА_1 алкогольними напоями на підтвердження чого нею надано довідки видані за підписом члена асоціації спеціалістів народної та нетрадиційної медицини України ОСОБА_10 у 2007 році та у 2016 році про проходження ОСОБА_1 курсів лікування від алкогольної залежності , зважаючи на ту обставину, що він працює водієм і кожного дня для допущення його до керування транспортним засобом проходить медичний огляд.

З огляду на викладене, враховуючи те, що ОСОБА_2 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 систематичного домашнього насильства стосовно неї у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також не довела продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису щодо ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, у зв`язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, на підставі п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Кудіним Олександром Михайловичем, задовольнити частково.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 квітня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 4 липня 2023 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко