Номер провадження: 22-ц/813/2903/23
Справа № 514/257/20
Головуючий у першій інстанції Тончева Н. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження майна,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 , уточнивши позовні вимоги, звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження майна, в якому просив стягнути з відповідача майнові збитки у розмірі 186953,77 грн, моральну шкоду у розмірі 150000,00 грн, а також судові витрати і витрати на правничу допомогу, посилаючись на те, що на підставі рішення Тарутинської селищної ради Одеської області від 03 грудня 2015 року, між ним та Тарутинською селищною радою був укладений договір оренди землі від 15 грудня 2015 року, згідно якого йому передана в довгострокову оренду земельна ділянка площею 0,0826 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для розміщення та експлуатації будівель і споруд, додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, де розташована автостанція "Тарутине", яка належить йому на праві власності, та де він займається підприємницькою діяльністю.

Так, рішенням виконкому Тарутинської селищної ради №498 від 30 січня 2017 року йому на підставі ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 2. 2 Порядку №244 надано згоду на розміщення чотирьох стаціонарних тимчасових споруд (далі ТС) для провадження підприємницької діяльності торгівельних павільйонів з продажу товарів повсякденного вжитку (МАФ) на території автостанції Тарутине (далі АС Тарутине) за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на території орендованої земельної ділянки.

Сектором містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області 09 лютого 2017 року, ОСОБА_2 , як замовнику видано паспорт прив`язки чотирьох стаціонарних ТС реєстраційний номер НОМЕР_1 на території автостанції за зазначеною адресою строком дії до 08 лютого 2019 року.

05 травня 2017 року ним здійснено встановлення двох стаціонарних ТС з дотриманням вимог паспорту прив`язки реєстраційний номер НОМЕР_1 .

05 травня 2017 року біля 08:00 години відповідач ОСОБА_1 керуючи автомобілем марки «NISSAN» по вул. Узвіз Добровольського у смт Тарутине, Болградського району, Одеської області діючи умисно, з метою перешкоджання йому зайняттю підприємницькою діяльністю, здійснив буксирування двох стаціонарних ТС у вигляді контейнерів, виготовлених з полегшених металевих конструкцій, шляхом волочіння, чим пошкодив цілісність і привів в непридатність для подальшого використання за цільовим призначенням.

Крім того, позивач зазначав, що вищевказані обставини підтверджуються оглядом місця події, відеоматеріалами з місця події та постановою Тарутинського районного суду Одеської області у справі про адміністративне правопорушення №514/562/17 від 01 червня 2017 року, якою відповідача ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 139 КУпАП.

Згідно висновку оцінювання ринкової вартості матеріального збитку від 06 вересня 2021 року, проведеного оцінювачем, а саме директором ПП БВКФ «КулЕкспоБуд» ОСОБА_3 , ринкова вартість завданої відповідачем матеріальної шкоди становить 186953,77 грн.

Крім іншого, позивач зазначав, що внаслідок фактичного позбавлення його майна в результаті протиправних дій відповідача йому спричинена моральна шкода яка виразилась в душевних стражданнях, емоційному дискомфорті, був порушений звичайний життєвий уклад його сім`ї, оскільки він змушений відстоювати власні інтереси, звертатись за правовою допомогою, витрачати свій особистий час на проведення правових заходів.

Короткий зміст відзиву на позовну заяву.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначав, що 05 травня 2017 року, він о 07:00 годині приїхав до свого власного магазину, який розташований по АДРЕСА_1 і побачив, що на відстані 1,5-2,0 метри навпроти його магазину стоїть «невідомий об`єкт без вікон та дверей", розміром 135 кубічних метрів, який повністю перекрив доступ до його магазину. Не дочекавшись господаря «невідомого об`єкту» приблизно о 09:30 годині він був змушений своїм автотранспортом відтягнути об`єкт на 12,5 метрів від свого магазину. Також, зазначив, що позивач ОСОБА_2 не надав суду будь-яких доказів про те, що нібито він ОСОБА_1 заподіяв пошкодження майна, яке належить позивачу на підставі права власності. Адже 05 травня 2017 року позивачем ніяких дій щодо фіксації пошкодження майна яке належить йому на праві приватної власності та знаходиться на території АС Тарутине за адресою АДРЕСА_1 не проводилося. І доказів про те, що ОСОБА_1 пошкодив саме майно позивача відсутні. Крім того, відповідач просив суд першої інстанції документи додані до уточненої позовної заяви, а саме договір про надання послуг по виготовленню готової продукції №001 від 25 січня 2017року та накладну №54 від 03 лютого 2017 року та акт здачі-прийому робіт виключити із числа доказів і вважати їх фальшивими, справу розглядати на підставі доказів наданих позивачем до позовної заяви.

Відповідач також вказував, що МАФи на території автостанції були встановленні з порушенням вимог закону і правил добросусідства. Також зазначено, що позивачем не надано жодного документа як доказ проекту тимчасової споруди. Відповідач не погодився із висновком оцінювання ринкової вартості матеріального збитку від 06 вересня 2021 року, проведеного директором ПП БВКФ «КулЕкспоБуд» ОСОБА_3 , так як при його складанні оцінювачем були використані "фейкові" документи, а саме договір про надання послуг по виготовленню готової продукції №001 від 25 січня 2017 року та накладну №54 від 03 лютого 2017 року та акт здачі-прийому робіт, оскільки при зверненні до суду з позовом позивач не надав їх суду як докази, а з`явились вони тільки коли проводилась оцінка.

Показання свідків надані в суді першої інстанції.

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду першої інстанції, що він є мешканцем смт Тарутино. Так, 05 травня 2017 року йому з соціальних мереж та від інших мешканців селища стало відомо про подію яка в той день відбувалась на території АС Тарутине. Він прибув на АС Тарутине біля 09:00 години і бачив, що син ОСОБА_2 ОСОБА_5 на тракторі Т-150 тягнув з вулиці Центральної на територію АС Тарутине, ближче до магазинів які належать ОСОБА_6 та ОСОБА_1 , одну металеву споруду яка складалася з двох секцій та обшита металевим профілем з трьох сторін. Конструкція була без підлоги, та не була облаштована, вона була ціла, але в деяких місцях наявна незначна деформація. Крім того, з відео яке було викладено в соціальних мережах, він особисто бачив, що ці споруди монтувались сином позивача ОСОБА_5 десь о 05:00 годині 05 травня 2017 року, а хто встановив їх не бачив. Хто відтягував ці споруди з АС Тарутине на Спуск Добровольського йому не відомо так як він підійшов на місце після того.

Свідок ОСОБА_7 пояснив суду першої інстанції, що 05 травня 2017 року біля 10:00 години він проїжджав мимо території АС Тарутине і бачив там тимчасові споруди які тягнув трактор Т-150 зеленого кольору в сторону магазину який належить відповідачу ОСОБА_1 . Як і хто здвигав з місця ці споруди він не бачив. Крім того, з відео яке було оприлюднене у соціальній мережі він особисто бачив як йшли зварювальні та монтажні роботи, споруда була розділена на дві частини і обшита металопрофилем, якого кольору точно не пам`ятає і встановлена була не повністю на території автостанції, а трохи виходила за її межі, конструкція була накрита кровлею. Конструкція простояла на автостанції неділю, а потім кудись зникла.

Свідок ОСОБА_6 пояснив суду першої інстанції, що він займається підприємницькою діяльністю і його торгівельна точка знаходиться за тією ж адресою, що АС Тарутине. Так, 05 травня 2007 року він біля 07:00 години ранку прийшов до свого магазину і побачив, що перед ним стоїть стіна. Зазначив, що дії відповідача по волочінню ТС є виправданими, оскільки зазначені ТС були встановленні без відповідних дозвільних документів і з порушенням правил добросусідства.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження майна задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 186953,77 грн. Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 2726,60 грн, витрати пов`язані із залученням експерта у розмірі 5000,00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн. В іншій частині позовних вимог, а саме у відшкодуванні моральної шкоди відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не в повному обсязі дослідив матеріали справи та дійшов помилкових висновків про частково задоволення позовних вимог.

Порядок розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вказані особливості встановлюються у ст. 369 ЦПК України, а саме відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України йдеться про те, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у вказаній цивільній справі становить менш ніж сто розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а таким чином, апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 16, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 27 грудня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні, в частині стягнення розміру витрат на правничу допомогу.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно із ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд першої інстанції, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч. 1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, обґрунтовано дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно роз`яснень, викладених в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов`язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи із справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.

Частиною 2 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема і втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно роз`яснень, викладених в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №163/2298/16-ц).

Згідно з ч. 3 ст. 40 КУпАП питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця Серії В02 №023040, номер запису про державну реєстрацію 0000848, виданого державним реєстратором від 26 грудня 2005 року ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем (т.1 а.с.7).

Відповідно до рішення Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області від 03 грудня 2015 року №36/1-VІІ ОСОБА_2 в довгострокову оренду строком на 49 років передано земельну ділянку площею 0,0826 га за кадастровим номером :02:001:0292 для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій з земель комунальної власності Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області. Земельна ділянка розташована за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.13).

Також, відповідно до вищезазначеного рішення між Тарутинською селищною радою Тарутинського району Одеської області з одної сторони та ОСОБА_2 з іншої було укладено Договір оренди землі від 15 грудня 2015 року (т.1 а.с.14-18).

Рішенням виконкому Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області №498 від 30 січня 2017 року ОСОБА_2 на підставі ст. 28 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 2.2 Порядку №244 надано згоду на розміщення чотирьох стаціонарних тимчасових споруд (далі ТС) для провадження підприємницької діяльності торгівельних павільйонів з продажу товарів повсякденного вжитку на території автостанції Тарутине (далі АС Тарутине) за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на території орендованої земельної ділянки та зобов`язано звернутися до відділу містобудування, архітектури з заявою щодо оформлення паспорту прив`язки (т.1 а.с.19).

Сектором містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Тарутинської районної державної адміністрації Одеської області 09 лютого 2017 року, ОСОБА_2 , як замовнику видано паспорт прив`язки чотирьох стаціонарних ТС реєстраційний номер НОМЕР_1 на території автостанції за зазначеною адресою строком дії до 08 лютого 2019 року (т.1 а.с.20).

05 травня 2017 року ОСОБА_2 здійснено встановлення двох стаціонарних ТС території АС Тарутине за адресою: вул. Ценральна, 63, смт Тарутине, Тарутинського району (нині Болградського району) Одеської області, тобто на території орендованої земельної ділянки, з дотриманням вимог паспорту прив`язки реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також, з оптичного диску з відеозаписом місця події (т.1 а.с.81), вбачається, що відповідач ОСОБА_1 на автомобілі марки «NISSAN» лобовими зіткненнями спричинив пошкодження стаціонарній металевій конструкції у вигляді вм`ятин, та через декілька хвилин за допомогою іншого автомобіля марки «NISSAN» здійснив волочіння стаціонарних конструкцій на проїжджу частину Спуска Добровольського, при цьому зачепив автомобіль ВАЗ який був припаркований на території стоянки.

05 травня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся з заявою до правоохоронних органів про вчинення невстановленою особою злочину передбаченого ч. 1 ст.194 КК України (Умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах) та надав розрахунок матеріальної шкоди спричиненої діями ОСОБА_1 відповідно до якого шкода склала 281245,64 гривень (т.1 а.с.23-25).

Згідно постанови слідчого СВ Тарутинського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області майора поліції Кальчевої А.О. від 29 грудня 2017 року про закриття кримінального провадження - кримінальне провадження №0000175 від 05 травня 2017 року за фактом умисного пошкодження майна, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України закрито за відсутністю складу злочину передбаченого ст. 194 КК України, так як в ході розслідування встановлено, що матеріальна шкода заподіяна на суму 161245,64 грн, що менше ніж 250 неоподаткованих мінімумів доходів громадян (т.1 а.с.40-40зв.).

Суд першої інстанції зазначив, що зі слів представника позивача, в ході розслідування кримінальної справи експертиза по встановленню матеріальної шкоди слідчим не проводилась.

Крім того, 05 травня 2017 року, ОСОБА_5 звернувся з заявою на ім`я начальника Тарутинського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області та просив прийняти міри по відношенню до мешканця селища Тарутине гр. ОСОБА_8 , який на власному автомобілі пошкодив майно, а саме торгівельні павільйони на АС Тарутине вранці 05 травня 2017 року тим самим спричинивши збитки в розмірі 250 000 гривень (т.1 а.с.45).

Згідно протоколу огляду місця події складеного 05 травня 2017 року з 08:00 по 08:30 години слідчим СВ Тарутинського ВП Арцизького ВП ГУНП в Одеській області майора поліції Кальчевою А.О. в присутності понятих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 - об`єктом огляду є територія автостанції у смт Тарутине Одеської області, де на відстані біля 2-х метрів від торгових павільйонів «Продукти», «Світлана» розташована споруда розміром 2,5 м х 20 м виготовлена з каркасу до якого кріпиться вагонка білого кольору, при огляді споруди виявлена часткова деформація, а саме в лівому нижньому куті зі сторони магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », на фасадній стороні (т.1 а.с.46-48зв.).

01 липня 2017 року відповідач ОСОБА_1 постановою Тарутинського районного суду Одеської області у справі про адміністративне правопорушення №514/562/17 від 01 червня 2017 року був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст.ст. 124, 139 КУпАП, а саме за те, що 05 травня 2017 року біля 08.00 годин ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «NISSAN», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , по вул. Спуск Добровольського смт Тарутине здійснив буксирування металевого контейнеру, чим пошкодив цілісність дорожнього покриття вул. Спуск Добровольського, також залишив контейнер на проїзній частині, чим створив небезпеку для дорожнього руху та не вжив необхідних заходів для попередження інших учасників руху про небезпеку, та накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян на суму 340,00 гривень. Зазначена постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

З огляду на викладене, вина відповідача ОСОБА_1 , а саме буксирування металевої конструкції, встановлена за вказаних обставин у постанові Тарутинського районного суду Одеської області у справі про адміністративне правопорушення №514/562/17 від 01 червня 2017 року, яка набрала законної сили, доказуванню під час судового розгляду даної цивільної справи не підлягає.

Крім того, відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_11 під час судового засідання також не заперечували факт волочіння відповідачем ОСОБА_1 двох стаціонарних тимчасових споруд на території АС Тарутине за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивачем надано висновок про ринкову вартість (залишкову вартість заміщення) двох стаціонарних тимчасових споруд для реалізації товарів повсякденного вжитку (МАФів) на території АС Тарутине за адресою АДРЕСА_1 проведеного оцінювачем, а саме директором ПП БВКФ «КулЕкспоБуд» ОСОБА_3 та відповідно до якого вартість матеріального збитку від їх пошкодження становить 186 953,77 грн (т.2 а.с.16-46).

Судом першої інстанції допитано оцінювача, а саме директора ПП БВКФ «КулЕкспоБуд» ОСОБА_3 , яка повідомила суду першої інстанції про те, що нею було допущено орфографічну помилку у вищезазначеному Висновку, та помилково зазначено, що «МАФ 1» і «МАФ 2» введені в експлуатацію у 1974 році» замість вірного «МАФ 1» і «МАФ 2» виготовлені у 2017 році». Крім того, остання підтвердила, що дійсно величина нанесеного матеріального збитку складає саме 186 953,77 грн.

Відповідачем ОСОБА_1 , в свою чергу, на спростування позовних вимог суду надано:

- протокол №3 позачергового засідання комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій Тарутинської державної районної адміністрації Одеської області від 16 травня 2017 року, відповідно до якого комісія вирішила зобов`язати керівника АС Тарутине звільнити від металоконструкцій територію, яка призначена для проїзду пасажирських автобусів та проходу пасажирів (т.1 а.с.98-98зв);

- розпорядження Тарутинської державної районної адміністрації Одеської області від 11 серпня 2017 року про анулювання дії паспорту прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності з якого вбачається, що з метою встановлення нормальних відносин між підприємцями смт Тарутине дії паспорту прив`язки тимчасових споруд № НОМЕР_1 від 09 лютого 2017 року замовником яких є ОСОБА_2 в частині розміщення двох тимчасових споруд розташованих вздовж торгівельного ряду з боку річки Анчокрак анулюються (т.1 а.с.99);

- відповідь адресовану Тарутинською селищною радою Тарутинського району Одеської області заступнику голови громадської організації Павлову О.С., з якої вбачається, що рішень селищною радою щодо надання дозволу ОСОБА_2 на розроблення комплексних схем розміщення тимчасових споруд та їх архетипи за адресою АДРЕСА_1 не надавалося і не приймалося (т.1 а.с.100).

Також, судом першої інстанції було досліджено оптичний диск з відеозаписом місця події наданий відповідачем, що сталася 05 травня .2017 року на території АС Тарутине, з якого вбачається, що невстановлена особа керуючи трактором Т-150 здійснила буксирування стаціонарних конструкцій з проїжджої частини Спуска Добровольського на територію АС Тарутине (т. 2 а.с.98-99).

Так, аналізуючи докази надані відповідачем ОСОБА_1 , судом першої інстанції правильно встановлено, що доказів щодо відсутності його вини у завданні шкоди майну, що знаходилося на території АС Тарутине за адресою АДРЕСА_1 та яке встановлено на території АС Тарутине позивачем ОСОБА_2 на підставі дозвільних документів, суду не надано. Натомість відповідач надав докази щодо подальшого вирішення конфлікту між підприємцями, які здійснюють свою підприємницьку діяльність на території АС Тарутине, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання представника відповідача про те, що надані позивачем документи для проведення оцінки по встановленню матеріальної шкоди є «фейковими» оскільки відповідач ці доводи не підтвердив належними та допустимими доказами.

Оцінюючи докази у справі в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильно висновку, що відповідач не спростував належними та допустимими доказами наведені позивачем доводи, а тому позовні вимоги щодо стягнення матеріальної шкоди є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Що стосується вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції обґрунтовано зазначити, що відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 1167 ЦК України визначені підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, які полягають у тому, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Розмір моральної шкоди, заявлений позивачем до стягнення у сумі 150000 грн, на думку суду першої інстанції, є завищеним та не знайшов свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи, надані обґрунтування позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди у пояснення не підтверджують наявності психічних страждань ОСОБА_2 , їх характеру та тривалості.

Щодо судових витрат, то судом першої інстанції зазначено, що відповідно до ст. 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати між сторонами.

Згідно з ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Так, відповідно до квитанції про сплату №ПН191 від 03 березня .2020 року позивачем сплачено судовий збір у розмірі 4914,50 грн. (т.1 а.с.85).

Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру від 13 травня 2021 року гонорар за професійну правничу допомогу складає 10000 грн (т.2 а.с.14).

Згідно квитанції №RC_FASFU5S71726R61HSKS8T оплата за виготовлення експертизи склала 5000 грн (т.2 а.с.13).

Ціна позову становить 336953,77 коп. За наслідками розгляду справи судом стягнуто із відповідача на користь позивача 186953,77 грн, що становить 55,48 відсотка від ціни позову.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що із відповідача підлягає стягненню на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог судовий збір в сумі 2726,60 грн, що становить 55,48 відсотка від сплаченого при поданні позову судового збору у розмірі 4914,50 грн.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції, щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди заподіяної внаслідок пошкодження майна задоволено частково, то витрати на правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 5548,00 грн, що становить 55,48 відсотків задоволених позовних вимог.

Проте вказане залишилось поза увагою суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги, щодо інших позовних вимог не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилається як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції дійшов неправильного висновку при визначенні розміру суми витрат на правничу допомогу, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру витрат на правничу допомогу.

Справа, щодо позовних вимог розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції в цій частині немає.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 21 лютого 2022 року змінити, зменшивши розмір витрат на правничу допомогу з 10 000,00 грн (десять тисяч гривень) до 5548,00 грн (П`ять тисяч п`ятсот сорок вісім гривень 00 копійок).

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький