Справа № 370/532/23
Провадження № 2-н/369/1107/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2023 м. Київ

Суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області Волчко А. Я., перевіривши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з постачання газу, -

В С Т А Н О В И В:

08.06.2023 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області, на підставі ухвали судді Макарівського районного суду Київської області від 13.03.2023 року, надійшла заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості.

Згідно з ухвалою судді Макарівського районного суду Київської області від 13.03.2023 року, вказану заяву про видачу судового наказу направлено для розгляду Києво-Святошинським районним судом Київської області, на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України.

Направляючи заяву про видачу судового наказу для розгляду Києво-Святошинським районним судом Київської області, суддя виходив з того, що Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області було направлено відповідь до суду 13.03.2023 року, де встановлено, що місцем реєстрації проживання боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є адреса: АДРЕСА_1 , а відтак вказана справа не підсудна Макарівському районному суду Київської області.

Разом із тим, дослідивши матеріали цивільної справи, доходжу до висновку, що справу слід повернути Макарівському районному суду Київської області, з таких підстав.

Відповідно до ст. 162 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленим цим Кодексом.

Як убачається із заяви про видачу судового наказу, Товариством з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» заявлені вимоги про стягнення з боржника ОСОБА_1 заборгованості за послуги з постачання газу за адресою: АДРЕСА_1 .

Тобто, підставою для звернення до суду із заявою про видачу судового наказу є зобов`язання, які виникають з приводу надання послуг з постачання газу, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходження майна або основної її частини.

Згідно з положеннями ст.181 ЦПК України, до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Як визначено у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 (справа №638/1988/17, провадження №61-30812св18) у справі за позовом КП «Харківводоканал» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за комунальні послуги, позов про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майка, за правилами виключної підсудності, оскільки предметом позову є зобов`язання, які випливають з надання послуг централізованого постачання холодної води та водовідведення, які надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

За наведених обставин, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, тобто спір може стосуватися як правового статусу нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

У своїй постанові від 16.02.2021 (справа №911/2390/18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що словосполучення «з приводу нерухомого майна» у частині третій статті 30 ГПК України необхідно розуміти таким чином, що правила виключної підсудності поширюються на убдь-які спори, які стосуються прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном. У таких спорах нерухоме майно не обов`язково виступає як безпосередньо об`єкт спірного матеріального правовідношення. Тому до спорів, предметом яких є стягнення заборгованості, яка виникла внаслідок невиконання зобов язань за договором, який укладений щодо користування нерухомим майном, поширюються норми частини третьої статті 30 ГПК України.

Виключна підсудність є особливим видом територіальної підсудності, правила якої забороняють застосування при пред`явленні позову інших норм, що регулюють інші види територіальної підсудності, перебачені у статтях 27-29 ЦПК України.

Згідно з п. 31 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів», до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року №807-ІХ, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року №2102-ІХ.

Листом від 16.03.2021 року №176/0/158-21 Верховний Суд роз`яснив, що юрисдикція місцевих районних судів поширюється на територію відповідних районів, що були ліквідовані. Суди повинні продовжувати здійснювати правосуддя в межах існуючої територіальної юрисдикції до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів.

Згідно з п.1ч.1 ст.31 ЦПК України, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За наведених обставин, враховуючи, що предметом заяви про видачу судового наказу є стягнення заборгованості за надання послуг з постачання газу за адресою: АДРЕСА_1 , яка територіально відноситься до Макарівської селищної громади Бучанського району Київської області і територіальної юрисдикції Макарівського районного суду Київської області, доходжу до висновку, що вказана заява підлягає розгляду за правилами виключної підсудності, тобто за місцем знаходження нерухомого майна, а тому вважаю необхідне на підставі п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України повернути дану заяву на розгляд до Макарівсього районного суду Київської області, як помилково направлену до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

При цьому, слід зазначити, що у даному випадку відсутній спір щодо підсудності справ між судами.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист (ст.55) та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (ст.124).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Закону України «Про виконання рішень, застосування практики Європейського суду з прав людини», інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, який закріплений у п.1 ст.6 Ковенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто, суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч.1 ст.378 ЦПК України).

Отже, суд повинен суворо дотримуватись правил підсудності.

Враховуючи недопустимість порушення правил щодо виключної підсудності, а також той факт, що приймаючи до провадження вказану заяву, суд, до якого направлено справу з порушенням правил підсудності, позбавляє сторін провадження права на розгляд справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом, не допускаючи спору про підсудність справ між судами, вважаю за необхідне повернути матеріали вказаної заяви для розгляду до Макарівського районного суду Київської області, як помилково надіслані Києво-Святошинському районному суду Київської області.

Крім того, слід зазначити, що п.9 ч.1 ст.165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заяву подано з порушеннями правил підсудності.

Тобто, якщо суддя встановить, що заява про видачу судового наказу подана з порушенням правил підсудності, то суддя повинен відмовити у видачі судового наказу.

Відповідно до ч.8 ст.165 ЦПК України, на яку міститься посилання в ухвалі судді, суд передає заяву про видачу судового наказу лише у тому разі, коли за результатами розгляду отриманих відомостей про місцезнаходження боржника юридичної особи або фізичної особи-підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду. Тобто, правила цієї статті не поширюються на боржників фізичних осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.27, 30, 31, 258-261 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Цивільну справу №370/532/23 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Київоблгаз Збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з постачання газу повернути Макарівського районного суду Київської області (08000, смт Макарів, вул. Димитрія Ростовського, 35), як помилково направлену до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвалу суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення його відповідної ухвали суду.

Суддя: А. Я. Волчко