П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., СОБОСЛОЯ Г.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Ужгороді апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду Данка В.Й. від 6 вересня 2023 року, повний текст якої складено 6 вересня 2023 року, у цивільній справі № 308/14688/23 про відмову у видачі судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію з ОСОБА_1 , за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут», -

встановив:

ТОВ «Закарпаттяенергозбут» 28.08.2023 звернулося до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 10812,04 грн за спожиту електричну енергію. Заяву було вмотивовано таким.

ТОВ «Закарпаттяенергозбут» є учасником ринку електричної енергії та провадить господарську діяльність з постачання електричної енергії споживачу. Відносини, пов`язані з постачанням електричної енергії на роздрібному ринку електричної енергії, регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії» (Закон № 2019-VIII), Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 (ПРРЕЕ), іншими нормативно-правовими актами та договорами, укладеними між відповідними учасниками такого ринку.

Відповідно до ч. 4 ст. 63 Закону № 2019-VIII постачальник універсальних послуг здійснює постачання електроенергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форму якого затверджено Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на офіційному веб-сайті.

Пунктом 1.1.2. абзац 13 ПРРЕЕ передбачено, що договір про надання електричної енергії постачальником універсальних послуг це домовленість між постачальником універсальних послуг та побутовим або малим не побутовим споживачем, або іншим споживачем, який відповідно до законодавства має право на отримання універсальних послуг, яка передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу постачальником універсальних послуг за цінами постачальника універсальних послуг.

Законом № 2019-VIII та постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 312 передбачено, що фактом приєднання споживча до умов договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, що засвідчують його бажання укласти договір, зокрема подання підписаної заяви-приєднання, оплата рахунка постачальника універсальної послуги та/або факт споживання електричної енергії.

Відповідно до договору, постачальник продає електричну енергію споживачу для забезпечення потреб електроустановок споживача, а споживач оплачує постачальнику вартість спожитої (купленої) електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього договору (п. 2.1.); за невиконання або неналежне виконання своїх зобов`язань за договором сторони несуть відповідальність, передбачену договором та чинним законодавством (п. 9.1.).

ОСОБА_1 , якому здійснюється постачання електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , приєднався до умов публічного договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг шляхом фактичного споживання електричної енергії за вказаною адресою.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 умов договору у період з квітня 2022 року по червень 2023 року у нього утворилася заборгованість за спожиту електроенергію в сумі 10812,04 грн, оплату якої боржник у порядку та у строки, визначені договором та ПРРЕЕ, добровільно не здійснив.

Ці обставини підтверджуються даними відкритого на підставі договору на ім`я ОСОБА_1 особового рахунку № НОМЕР_1 , за договором сторони взяли на себе відповідні права та обов`язки.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов`язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право вимагати повернення всього заборгованого, заявник ТОВ «Закарпаттяенергозбут» просив видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_1 на його користь суму заборгованості за спожиту електричну енергію в розмірі 10812,04 грн і вирішити питання про судові витрати.

До заяви ТОВ «Закарпаттяенергозбут» долучило роздруківку публічного договору про постачання електричної енергії, до якого приєднався ОСОБА_1 , та абонентську книжку особового рахунку № НОМЕР_1 .

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2023 відмовлено у видачі судового наказу.

Відмовляючи у видачі судового наказу суддя суду першої інстанції виходив із того, що заявник просить стягнути з боржника заборгованість за послуги з електропостачання, надані за адресою, відмінною від адреси реєстрації боржника і за таких обставин не надав копію договору, за яким пред`явлено вимогу про стягнення заборгованості, тому заяву подано з порушенням вимог статті 163 ЦПК України.

Заявник ТОВ «Закарпаттяенергозбут» оскаржив ухвалу судді як постановлену з порушенням норм процесуального права, обґрунтовує апеляційну скаргу таким.

Заява про видачу судового наказу відповідає вимогам, установленим ст. 163 ЦПК України.

За укладеним сторонами договором постачання споживачу ОСОБА_1 електричної енергії здійснюється за адресою: АДРЕСА_1 . Споживання електроенергії за цією адресою здійснюється та оплачується фактично, що підтверджується абонентською книжкою особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 .

Споживач не відмовлявся від договору, сторони взяли на себе відповідні права та обов`язки, місцем виконання договору є адреса постачання електричної енергії.

Суд залишив поза увагою, що підставою для звернення до суду стало невиконання споживачем електроенергії договірних зобов`язань і спричинення боргу постачальнику, що підлягає стягненню.

Крім того, фізична особа може мати кілька місць проживання чи перебування, а її реєстрація провадиться за одним місцем проживання, кількість майна, яке може бути у власності фізичної особи, не обмежується, на різні об`єкти, де споживається електроенергія, можуть бути укладені різні договори.

За таких умов заяву про видачу судового наказу було подано з додержанням установлених процесуальним законом правил.

Таким чином, заявник має право відповідної грошової вимоги, а у судді суду першої інстанції не було передбачених законом підстав для відмови у видачі судового наказу.

Апелянт просить ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції та вирішити питання про судові витрати, понесені на стадії апеляційного розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи скарги, перевіривши наявні матеріали справи, до яких усупереч установленому порядку оформлення судової справи документи (додатки до заяви про видачу судового наказу) не підшиті, суд приходить до такого.

Статтею 163 ЦПК України передбачено, що:

заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником (ч. 1);

у заяві повинні бути зазначені вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються, перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги (ч. 2 п.п. 4, 5);

до заяви про видачу судового наказу додаються копія договору, укладеного в письмовій формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості, інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги (ч. 3 п.п. 3, 4).

Встановлений статтею 163 ЦПК України перелік вимог до форми і змісту заяви про видачу судового наказу є вичерпним.

ТОВ «Закарпаттяенергозбут» подало до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 10812,04 грн за електричну енергію, спожиту за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 1-4). Як зазначено в заяві про видачу судового наказу, до неї були додані:

роздрукований публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг;

абонентську книжку особового рахунку № НОМЕР_1 .

Роздрукований публічний договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, опублікований на його офіційному сайті, та абонентська книжка особового рахунку, в якій зазначаються, зокрема, дані про споживача включно з EIC-кодом, дата укладення договору, адреса, за якою здійснюється постачання/споживання електроенергії, інформація про помісячні обсяги споживання електроенергії, динаміка оплати та заборгованості за спожиту електроенергію, є доказами, які заявник подав суду щодо надання на договірних умовах послуг і, відповідно, щодо їх отримання боржником за місцем виконання договору за адресою: АДРЕСА_1 , та щодо заявленої до стягнення заборгованості.

З отриманої судом першої інстанції відповіді від 30.08.2023 № 205195 з Єдиного державного демографічного реєстру вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 8-9).

Заявник ТОВ «Закарпаттяенергозбут» у заяві про видачу судового наказу повідомив суду відому йому адресу боржника, що має значення для видачі судового наказу: адресу місця споживання електроенергії АДРЕСА_1 (а.с. 1).

Наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо, справа щодо стягнення в порядку наказного провадження боргу в сумі 10812,04 грн у розумінні цивільного процесуального закону є малозначною (ст. 19 ч. 3, ч. 4 п. 1, ч. 6 п. 2 ЦПК України).

За змістом положень ст.ст. 29, 316-319, 325, 532 ЦК України, ст.ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 5, 12, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 4, 56, 57, 58 Закону № 2019-VIII, інших норм законодавства, фізична особа може мати кілька місць проживання та/або місць перебування; реєстрація фізичної особи провадиться за одним місцем проживання; за загальним правилом склад, кількість майна, в тому числі, нерухомого, яке може бути у власності фізичних осіб, не є обмеженими; постачання електричної енергії побутовому споживачу є житлово-комунальною послугою та здійснюється на підставі договору; щодо різних об`єктів, на яких здійснюється споживання електроенергії, побутовим споживачем можуть бути укладені різні (окремі) договори; місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ст. 27 ч. 1 ЦПК України).

Установлені статтею 28 ЦПК України правила підсудності за вибором позивача (правила альтернативної підсудності) передбачають, що позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів (ч. 8).

Заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом (ст. 162 ч. 1 ЦПК України).

Поняття «загальних правил підсудності, встановлених ЦПК України» у системному зв`язку з іншими нормами цього Кодексу (зокрема, ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст. 13 ч. 1, ст. 43 ч. 1 п. 6) безумовно включає і право позивача обирати за наявності для того підстав альтернативну підсудність своєї заяви, позивач, заявник не може бути протиправно в цьому обмежений.

Вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу встановлений ст. 165 ЦПК України, до них належать, зокрема, ті, коли:

заяву подано з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу (ч. 1 п. 1);

із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу (ч. 1 п. 8);

заяву подано з порушенням правил підсудності (ч. 1 п. 9);

у разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - боржника, суд відмовляє у видачі судового наказу (ч. 9).

Згідно з нормами ЦПК України:

завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави;

суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі;

основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права, пропорційність (ст. 2 ч.ч. 1, 2, ч. 3 п.п. 1, 6);

суд при розгляді справи керується принципом верховенства права; суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 10 ч.ч. 1, 2).

Європейський Суд з прав людини неодноразово формулював позиції про те, що суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (справа Perez de Rada Cavanilles v. Spain), зазначав, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (зокрема, справи Zubac v. Croatia, Bмleљ and Others v. the Czech Republic, Walchli v. France).

Як місце виконання договору, так і місце реєстрації боржника ОСОБА_1 , дані про яке отримав суд першої інстанції, знаходяться в одному населеному пункті Ужгородського району Закарпатської області, у межах територіальної юрисдикції Ужгородського міськрайонного суду. Особа боржника як споживача послуг у сфері електропостачання ідентифікована, будь-яких обставин, які б викликали сумніви щодо правовідносин, які існують між сторонами, та щодо фактів і обставин, на які посилався заявник, суддя суду першої інстанції не встановлював і на такі не посилався. Тим часом саме суть договірних відносин між сторонами має значення при вирішенні вимог про стягнення боргу із оплати спожитої електроенергії.

Споживання електроенергії за однією адресою за відповідним договором і встановлена реєстрація боржника по іншій вулиці в тому ж населеному пункті, в межах територіальної юрисдикції одного й того ж суду, не можуть слугувати законними підставами для відмови у видачі судового наказу.

Суддя дійшов помилкового висновку про те, що заяву подано з порушенням вимог ст. 163 ч. 3 п. 3 ЦПК України, тому не мав підстав для відмови у видачі судового наказу із застосуванням цієї норми Кодексу.

Оскільки інші підстави для відмови у видачі судового наказу в оскарженій ухвалі не наведені, а для застосування тих, якими була вмотивована ухвала, передбачених цивільним процесуальним законом підстав не було, доводи апеляції слід визнати обґрунтованими.

Колегія суддів також зауважує, що в разі відсутності відповідних перешкод і видачі судового наказу боржник за наявності для того підстав не позбавлений права діяти в порядку, передбаченому ст. 170 ЦПК України.

Відповідно до норм ЦПК України:

відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, належить до основних засад (принципів) цивільного судочинства (ст. 2 ч. 3 п. 12);

судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи (ст. 133 ч. 1);

судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 144 ч. 1).

У резолютивній частині постанови апеляційного суду зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції (ст. 382 ч. 1 п. 4 пп. «в» ЦПК України).

Зважаючи на специфіку наказного провадження та судового розгляду заяви про видачу судового наказу після скасування ухвали про відмову у видачі судового наказу (ст.ст. 160-173 ЦПК України) суддя (суд) першої інстанції позбавлений можливості вирішити питання про стягнення судових витрат, понесених стягувачем у зв`язку з розглядом його апеляційної скарги на ухвалу про відмову у видачі судового наказу.

ТОВ «Закарпаттяенергозбут» має законне право вимагати відшкодування йому з ОСОБА_1 судового збору, сплаченого з апеляційної скарги на окремій і завершеній ухваленням відповідного рішення стадії процесу.

Відтак на підставі ст. 379 ч. 1 п. 4 ЦПК України апеляцію ТОВ «Закарпаттяенергозбут» слід задовольнити, ухвалу судді суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, скасувати, справу направити до цього ж суду для продовження розгляду, стягнути з боржника на користь стягувача судові витрати, пов`язані з апеляційним розглядом справи.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 6, ст. 379 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» задовольнити, ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 6 вересня 2023 року скасувати,

справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції,

стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Закарпаттяенергозбут» (місцезнаходження: пл. Жупанатська, 18, м. Ужгород, Закарпатська обл., 88000, код ЄДРПОУ 41999833) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 2684,00 грн (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири гривні 00 коп.) у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору з апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, і оскарженню не підлягає.

Судді