Справа № 2-1019/11
Провадження № 22-ц/801/1313/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гаврилюк Т. В.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 рокуСправа № 2-1019/11м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

за участі секретаря судового засідання Різник Д. С., розглянувши за правилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за скаргою

ОСОБА_1 , за участі стягувачки

ОСОБА_2 на дії головного та старшого державних виконавців Відділу

державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської

області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.

Київ) Тицькун Сніжани Валеріївни, ОСОБА_3 ,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі, постановлену без участі учасників справи у приміщенні суду у м. Ямпіль Вінницької області за головування судді Гаврилюк Т. В.,

У С Т А Н О В И В:

10 травня 2023 року ОСОБА_1 звернувся у Ямпільський районний суд Вінницької області зі скаргою на дії головного та старшого державних виконавців Відділу державної виконавчої служби ( далі - ДВС ) у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Тицькун С. В. та ОСОБА_3 з приводу винесення ними постанов про на-кладення на нього штрафів, посилаючись на наступні обставини. Рішенням Ямпільсь-кого районного суду Вінницької області від 29 листопада 2011 року із ОСОБА_1 стягнуті аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів ( заробітку ) заявника, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 19 жовтня 2011 року, і до досягнення дитиною повноліття. На примусовому виконанні у Відділі ДВС у місті Умані Уманського району Черкаської області з 18 січня 2012 року перебуває виконавчий лист № 2-1019/11, виданий Ямпільським районним судом Вінницької області, про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання доньки ОСОБА_5 . На свою заяву ОСОБА_1 24 березня 2023 року отримав відповідь № 10193/3, із якої дізнався, що у ході примусового виконання рішення через заборгованість зі сплати аліментів, яка сукупно перевищила суму відповідних платежів понад три роки, головним державним виконавцем Тицькун С. В. 08 вересня 2018 року на нього накладений штраф на ко-ристь стягувачки у сумі 35191,49 гривні, а 21 січня 2022 року за аналогічних обставин старшим державним виконавцем Щербак О. І. накладений штраф у розмірі 58178,20 гривень. Постанови державних виконавців щодо накладення штрафів ОСОБА_1 не отримував, із ними не згідний, вважає їх такими, що суперечать чинному законодавству з відповідного питання, оскільки періоди нарахування заборгованості по аліментах передували набранню чинності частиною чотирнадцятою статті 71 За-кону України «Про виконавче провадження» і така обставина не може бути підставою для настання відповідальності для ОСОБА_1 . Не погоджуючись також і сумами нарахованої заборгованості, заявник просив поновити йому строк для подання скарги, визнати неправомірними і скасувати постанови у виконавчому провадженні № 30723505 від 08 вересня 2018 року, від 21 січня 2022 року про накладення на нього штрафів у сумах відповідно 35191,49 гривні та 58178,20 гривень.

Ухвалою судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця про накладення штрафу відмовлено на підставі пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України, скаржнику роз`яснено його право звернутися із даними вимогами у суд в порядку адміністративного судочинства. Пославшись на норму частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», суд зазначив, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів ( посадових осіб ), у тому числі постанов державного виконавця, зокрема, про стяг-нення штрафів можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у порядку, передбаченому законом.

Не погоджуючись із судовою ухвалою від 11 травня 2023 року про відмову у відкритті провадження у справі, ОСОБА_1 оскаржує її в апеляційному поряд-ку, просить суд апеляційної інстанції скасувати дану ухвалу суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі, останню направити у суд першої інс-танції для продовження розгляду. Скаржник вважає оскаржувану ухвалу суду неза-конною, оскільки, на його думку, вона постановлена з порушенням норм процесуаль-ного права. Далі у скарзі ОСОБА_1 викладає порядок накладення на боржни-ка штрафу у разі наявності заборгованості зі сплати аліментів у певному розмірі, по-няття та різновиди штрафів і порядок оскарження тих та інших та вказує, що відмо-вою у відкритті провадження за поданою ним скаргою суд першої інстанції порушив правила предметної юрисдикції, що стало наслідком постановлення помилкової ухвали.

Стягувачка ОСОБА_2 , суб`єкт оскарження Відділ державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіо-нального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) в особі головного та старшого відповідно державних виконавців Тицькун С. В. і ОСОБА_3 не скористалися визна-ченим цивільним процесуальним правом, забезпеченим ухвалою апеляційного суду від 15 червня 2023 року, свої відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції не подали. Сьогодні у судове засідання учасники справи не з`явилися, хоча про місце, день та час розгляду справи усі вони повідомлені завчасно, про що свідчать додані до справи докази ( а. с. 44-46 ). У цей день 05 липня 2023 року до суду в електронній формі надійшла заява старшого державного виконавця Щербак О. І., де викладене клопотання про розгляд справи без участі представника Відділу. Скаржник ОСОБА_1 клопотання про розгляд справи без його присутності виклав у самій апеляційній скарзі. За таких обставин, відповідно до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу у порядку апеляційного провадження у відсутності її учасників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, наявні у ній докази у їх сукупності, ретельно перевіривши законність, обґрунтованість оскар-жуваної судової ухвали у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Із матеріалів цієї цивільної справи убачається, що ОСОБА_1 звернувся у Ямпільський районний суд Вінницької області зі скаргою на дії головного державного виконавця Уманського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області Тицькун С. В. з приводу ви-несення нею 08 вересня 2018 року у виконавчому провадженні № 30723505 постанови про накладення на нього штрафу у розмірі 35191,49 гривні, та на дії старшого держав-ного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського райо-ну Черкаській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юсти-ції ( м. Київ ) Щербак О. І. у зв`язку із винесенням 21 січня 2022 року у тому ж вико-навчому провадженні постанови про накладення на нього штрафу у розмірі 58178,20 гривень, просив поновити йому пропущений строк на оскарження, винесені держав-ними виконавцями постанови скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суддя суду першої інстанції, ке-руючись пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України, пославшись на норми Закону України «Про виконавче провадження», беручи до уваги висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 вересня 2019 року у справі № 681/1637/18, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 лютого 2019 року у справі № 927/769/16, від 10 квітня 2019 року у справі № 766/740/17-ц, 11 травня 2023 року постановила ухвалу, де вказала, що ОСОБА_1 , будучи незгідним із накладенням на нього штрафів у зв`язку із великою заборгованістю по аліментах на утримання неповнолітнього доньки, подав скаргу на такі постанови. Однак у право-відносинах, що мають місце у цій справі, Відділ ДВС у місті Умані Уманського райо-ну Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юсти-ції ( м. Київ ) реалізував свої владно-управлінські функції, що підпадає під юрисдик-цію адміністративного суду. Вимоги ОСОБА_1 не підлягають розгляду у порядку цивільного судочинства, вони повинні розглядатися, на думку суду, у порядку адміністративного судочинства.

Проте із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встанов-леному цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Статтею 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайно-вого або майнового права та інтересу у визначений цією статтею спосіб.

Статтею 447 ЦПК України установлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної ви-конавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Згідно із статтею 448 цього Кодексу скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Частиною другою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» уста-новлено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на нього штрафу, у якій також зазначаються ви-мога виконати рішення протягом 10 робочих днів ( за рішенням, що підлягає негайно-му виконанню, - протягом трьох робочих днів ) та попередження про кримінальну відповідальність. Така постанова державного виконавця є виконавчим документом, а сума штрафу перераховується стягувачу аліментів.

Відповідно до частин першої та другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів дер-жавної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами у передбаченому законом порядку до суду, який видав виконавчий документ. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів ( посадових осіб ), у тому числі постанов державного виконавця про стягнен-ня виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної вина-городи, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторо-нами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду у по-рядку, передбаченому законом. Оскільки предметом регулювання і оспорювання боржником у цій конкретній справі є визначення розміру заборгованості за алімента-ми та накладення штрафів у зв`язку із наявністю такої заборгованості, то розгляд, порядок вирішення такого спору має відбуватися у межах однієї юрисдикції, тобто, у порядку цивільного судочинства, що буде відповідати принципам верховенства права та ефективності провадження як механізму судового захисту.

Пунктом дванадцятим постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду Украї-ни з розгляду цивільних і кримінальних від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи ін-шої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз`яснено, що скарга на рішення, дії або бездіяльність держав-ного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ ( частина друга статті 384 ЦПК України ), незалежно від місця виконання судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду уже розглядала питання щодо юрисдикційності скарги на постанову державного виконавця про накладення штрафу у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів; у її постанові від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18 (провадження №14-580цс19) з посиланням на частину другу статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» зроблений загальний право-вий висновок про те, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про накладення штрафу, прий-нятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Наразі Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 2610/27695/2012 ( провадження № 14-37цс21 ) відступила від загального правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 березня 2020 року у справі № 682/3112/18, у якій оскаржувалася постанова держав-ного виконавця про накладення штрафу у зв`язку із наявністю боргу зі сплати алімен-тів, про те, що відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга на постанову державного виконавця щодо накладення штрафу підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства. Велика Палата Верхов-ного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у зазначеній вище справі дійшла вис-новку, що постанова державного виконавця щодо накладення штрафу на боржника у зв`язку із наявною заборгованістю зі сплати аліментів підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, оскільки така постанова не є постановою про накладення штрафу у розумінні частини другої статті 63 Закону України «Про виконавче прова-дження», яка підлягає оскарженню до суду у порядку, визначеному частиною другою статті 74 цього Закону, тобто, у порядку адміністративного судочинства. Верховний Суд наголосив, що поняття штрафу, вжите у частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», стосується випадків покладення відповідальності на боржника за невиконання рішення, та його стягнення проводиться на користь держа-ви. У той час як суми штрафів за невиконання судових рішень про стягнення алімен-тів, передбачені частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», перераховуються на користь стягувача аліментів.

Велика Палата Верховного Суду підкреслила, а ОСОБА_1 у своїй скарзі процитував, що правова природа, характер, цільове призначення та стягувач штрафу, визначеного у частині другій статті 63 Закону України «Про виконавче проваджен-ня», частині другій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», та штра-фу, передбаченого частиною чотирнадцятою статті 71 цього Закону, - відмінні, ос-кільки постанова виконавця про накладення штрафу у зв`язку з наявністю заборго-ваності зі сплати аліментів є рішенням виконавця щодо виконання судового рішення про стягнення аліментів, як це передбачено частиною першою статті 74 Закону Украї-ни «Про виконавче провадження». Це дає можливість тлумачити частину другу статті 74 зазначеного Закону таким чином, що оскарження постанов виконавців про накла-дення штрафу у зв`язку із наявністю заборгованості зі сплати аліментів має відмінний порядок від оскарження постанов виконавців про накладення інших штрафів, які розглядаються у порядку адміністративного судочинства.

ОСОБА_1 звернувся до суду, який видав виконавчий документ, зі скар-гою на дії державного виконавця щодо накладення на нього штрафів у порядку кон-тролю за виконанням судового рішення, тому безперечно така скарга має розгля-датися за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадя-нина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У пункті дев`ятому частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заяв-лених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обов`язок щодо доказування покладений на сторони у справі, у тому числі у да-ному випадку на скаржника щодо доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому суд повинен роз`яснити сто-ронам їхні процесуальні права щодо подання доказів та у подальшому вирішити спір на підставі наявних у матеріалах справи доказів і встановлених обставин. Питання щодо доказів, які можуть бути подані стороною на певному етапі процесуального провадження у справі, суд вирішує відповідно до положень статті 83 ЦПК України.

Пунктом першим статті шостої Конвенції про захист прав людини і осново-положних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, установленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до су-ду має бути ефективним. Реалізуючи пункт перший статті 6 Конвенції, кожна держа-ва-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до пе-редбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фак-тичним, але і реальним (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16 грудня 1992 року).

У справі «Беллет проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бу-ти достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права у демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Згідно з пунктом сьомим частини першої статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Нормами частин першої, другої статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, яким відповідно до норм статті 258 ЦПК України є також ухвала суду, у межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та ( або ) відзиві на неї.

Відповідно до пункту шостого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасува-ти ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно зі статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продов-ження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обста-винам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

З урахуванням наведеного, відмова у відкритті провадження у цій цивільній справі за наведених судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі підстав наразі є формальною, такою, що порушає права особи, котра подала скаргу, на доступ до су-ду. Оскаржувана судова ухвала на задоволення апеляційної скарги підлягає скасуван-ню з направленням справи у суд першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись нормами статей 367, 374, 379, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеля-ційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу судді Ямпільського районного суду Вінницької області від 11 травня 2023 року про відмову у відкритті провадження у цивільній справі за скаргою ОСОБА_7 , за участі стягувачки ОСОБА_2 -ни на дії головного та старшого державних виконавців Відділу державної виконавчої служби у місті Умані Уманського району Черкаської області Центрального міжрегіо-нального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) Тицькун Сніжани Валеріївни, ОСОБА_3 - скасувати, справу направити у суд першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 05 липня 2023 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді С. Г. Копаничук

В. П. Рибчинський