Справа № 465/2756/21 Головуючий у 1 інстанції: Мигаль Г.П.
Провадження № 22-ц/811/2397/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

Секретар Псярук О.В.

З участю представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача-адвоката Кісіль Р.-В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №465/2756/21за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Кісіль Романа-Володимира В`ячеславовича на рішення Франківського районного суду м.Львова від 02 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за есплату аліментів, стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, стягнення додаткових витрат та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ,- про стягнення додаткових витрат

в с т а н о в и в :

18.04.2021 ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом у якому, після уточнення позовних вимог від 14 лютого 2022 року, просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість по аліментах в сумі 6000,00 грн., заборгованість по додаткових витратах на утримання дитини в розмірі 31500,00 грн., пеню за несвоєчасну сплату аліментів та додаткових витрат на утримання, враховуючи обмеження у 100% заборгованості 37500,00 грн., 3% річних в сумі 940,92 грн., інфляційні втрати в сумі 2624,65 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 07 вересня 2002 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народився неповнолітній син ОСОБА_4 , 2013 року народження. 01.06.2017 сторони уклали Договір про сплату аліментів та вибір місця проживання дитини, відповідно до умов якого відповідач зобов`язався сплачувати на користь сина аліменти не менше 500,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття та додаткові витрати на дитину в розмірі 1500,00 грн щомісяця. Вказані зобов`язання відповідачем не виконуються. 11.03.2020 приватним нотаріусом було вчинено виконавчий напис про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів за період з 01 червня 2017 року по 20 лютого 2020 року в загальному розмірі 85021,14 грн. Однак, починаючи з 21 лютого 2020 року відповідач продовжує не сплачувати аліменти та додаткові витрати на дитину.

Відповідно до розрахунку заборгованості за аліментами, загальна сума заборгованості за аліментами боржника за період з 15 листопада 2020 року по 10 листопада 2021 року становить 6000,00 грн., за додатковими витратами 31500,00 грн. за період з 21.02.2020р. по 10.11.2021р. У зв`язку з цим, просить суд також стягнути з відповідача пеню у порядку, передбаченому ч. 1 ст. 196 СК України за вказаний період з у розмірі 37500,00 грн., 3 % річних в сумі 940,92 грн. та інфляційні втрати в сумі 2624,65 грн.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про зобов`язання надати діючий рахунок для сплати аліментів, стягнення з позивача половини додаткових витрат на дитину сплачених за період з 01 червня 2017 року по 01 квітня 2021 року в розмірі 112 849,27 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн.

Зустрічний позов обґрунтований тим, що він одноосібно оплачував навчання сина у приватному навчальному закладі «Школа вільних та небайдужих», яке включає в себе триразове харчування. За його кошт оплачується вартість усіх гуртків, додаткових занять та інших навчальних та розважальних заходів, які відвідує дитина. Розмір додаткових витрат понесених ОСОБА_2 на утримання та розвиток здібностей сина становить загальну суму 225 698,55 грн., та складається з 124 800,00 грн. оплата навчання у приватному навчальному закладі «Школа вільних та небайдужих» станом на 01.04.2021, 18600,00 грн. заняття з «Айкідо» з жовтня 2018 року, 82 298,55 грн. витрати на дитину з 01 червня 2017 року по 01 квітня 2021 року, покликається на те, що батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на утримання дитини.

Просить стягнути з відповідача за зустрічним позовом половину розміру додаткових витрат, понесених ним на сина, яка становить суму в розмірі 112849,27 грн.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 02 серпня 2023 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за несплату аліментів, стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів, стягнення додаткових витрат задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість зі сплати аліментів за Договором про сплату аліментів на дитину від 01 червня 2017 року в розмірі 6000 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , 2013 року народження, за період з 21 лютого 2020 року по 10 листопада 2021 року у розмірі 6000 гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість з додаткових витрат на дитину в сумі 31500грн. за період з 21 лютого 2020 року по 10 листопада 2021 року, а також інфляційні втрати у розмірі 2624,65 грн., 3% річних 940,92 грн. за несвоєчасну сплату аліментів та додаткових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5406 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 908 гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат відмовлено повністю.

Судові витрати, понесені ОСОБА_2 , залишено за ним.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 02 серпня 2023 року оскаржив відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним. Зазначає, що судом не було враховано доводи позивача за зустрічним позовом щодо того, що навчання дитини у приватній школі було розпочато ще за період спільного проживання сторін у шлюбі, що свідчить про презумпцію надання згоди та поінформованості другого подружжя про навчання дитини у приватній школі. Судом безпідставно не враховано відсутність вини позивача за зустрічним позовом у невиплаті коштів за договором та константовано необхідність стягнення пені по аліментах, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що старі реквізити на які відповідач намагався оплатити аліменти були неактуальними, а нові скеровані ОСОБА_3 лише у жотвні 2021 року. Відтак, саме через свідому бездіяльність отримувача аліментів виникла заборгованість, чого суд першої інстанції безпідставно не врахував. Зважаючи на те, що вини боржника у несплаті аліментів немає, суд дійшов безпідставного висновку про стягнення пені. Вважає, що суд безпідставно застосував до цих правовідносин ст.625 ЦК України та стягнув з нього інфляційні втрати та 3 % річних, оскільки дія зазначеної норми закону не поширюється на трудові та сімейні відносини.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представником позивача за первісним позовом адвокатом Качмар А.І. надано суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 . У відзиві зазначає, що рішення суду відповідає вимогам чинного законодавства, є законним і обгрунтованим, просить таке залишити в силі.

Заслухавши пояснення представника відповідача- адвоката Кісіль В.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника позивача-адвоката Качмар А.В., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника відповідача ОСОБА_2 -адвоката Кісіль Р.-В.В. підлягає до часткового задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що з 07 вересня 2002 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

У шлюбі народився син- ОСОБА_4 , 2013 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження № НОМЕР_1 від 26 березня 2013 року, виданим Франківським відділом ДРАЦС ЛМУЮ.

01 червня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір про сплату аліментів на дитину та вибір місця проживання дитини.

Згідно умов Договору, дитина ОСОБА_5 , 2013 року народження буде проживати разом з матір`ю, позивачкою по справі ОСОБА_6 .

За змістом п.2 Договору відповідач ОСОБА_2 взяв на себе обов`язок сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , 2013 року народження в розмірі не менше 500 (п`ятсот) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно п.4 Договору від 01.06.2017 року, відповідач зобов`язується сплачувати додаткові витрати на дитину щомісячно в сумі 1 500,00 грн. шляхом перерахування суми додаткових витрат за реквізитами, зазначеними у п.2 Договору. Додаткові витрати на дитину сплачуються не пізніше 20 числа кожного поточного місяця за наступний місяць.

Через невиконання умов Договору у відповідача утворилася заборгованість.

Відповідно до виконавчого напису нотаріуса Онищак Н.М. від 11 березня 2020 року запропоновано відповідачу ОСОБА_2 сплатити ОСОБА_3 заборгованість за період з 01 червня 2017 року по 20 лютого 2020 року в розмірі 16 500 грн. по аліментах, 48 000,00 грн. по додаткових витратах на утримання дитини, 3 132,00 грн. інфляційних втрат та 1 864,14 грн. 3% річних від суми заборгованості. Всього-85 021,14 грн.

Виконавчий напис перебував на виконанні у приватного виконавця МЮУ Михайловського С.В. та постановою від 03 грудня 2020 року встановлено, що борг сплачено, виконавче провадження закінчено на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».

З 15 листопада 2020 року і по даний час відповідач має заборгованіст по несплаті аліментів та додаткових витратах в розмірі 37 500,00 грн. із яких: 6 000,00 грн. заборгованість по аліментах, 31 500,00 грн.-заборгованість по додаткових витратах.

Позивачка ОСОБА_3 надала суду розрахунок заборгованості із зазначенням суми інфляційних втрат, які становлять 2624,25 грн. за період з 15 листопада 2020 року по 10 листопада 2021 року та 3% річних-940,92 грн. від простроченої суми заборгованості та інфляційні втрати 2624,65 грн.

Задовольняючи позовні вимоги позивачки ОСОБА_3 , суд першої інстанції із посиланням на норми ст.ст.196 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК), правові позиції Верховного Суду задоволив позовні вимоги ОСОБА_3 повністю та відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, що стосуються оплати за навчання сина у ЗОШ І та ІІ ступеня «Школа вільних та небайдужих» м.Львова в розмірі 124 800,00 грн., суд першої інстанції прописав, що зазначені витрати в розумінні статті 185 СК не є додатковими витратами.

Відповідно до ч.1ст.185 СК той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що дитина навчається у загальноосвітній школі, відтак, навчання дитини не викликане особливими здібностями чи розвитком таких у певному напрямку. Вибір навчання дитини у зазначеній школі було погоджено обидвома батьками, витрати на навчання не є додатковими. Відповідно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду у відмові стягнення таких.

Відповідно до ст.196 СК у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітньої плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Враховуючи те, що між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо розміру сплати аліментів з визначенням дати такої виплати, відтак, відповідач зобов`язаний був виконувати умови договору. Підстав щодо несплати з вини такої особи судом першої інстанції не встановлено.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст.625 Цивільного кодексу України, така вимога стосується грошового зобов`язання відповідно до цивільно-правових угод та не поширюється на сімейні правовідносини.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, стаття 625 ЦК України, яка розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книга 5 Цивільного кодексу України не застосовується до правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством, зокрема, трудові та сімейні правовідносини.

Відтак, у стягненні з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3% річних за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 940, 92 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2624,65 грн. колегія суддів відмовляє.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процессуального права ( ст.375 ЦПК).

Відповідно до ст.376 ч.1 п.п.3 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: п.3 невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.п.1,2; 375; 376 ч.1 п.3; 383; 384; 389; 391 УПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Кісіль Романа-Володимира В`ячеславовича задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м.Львова від 02 серпня 2023 року в частині стягнення 3% в розмірі 940,92 грн. та інфляційних втрат в розмірі 2 624,65 грн. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у стягненні зазначених сум.

В решті рішення Франківського районного суду м.Львова від 02 чсерпня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 20 грудня 2023 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк