Справа № 194/1440/22
Номер провадження № 2/194/38/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м.Тернівка

Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Корягіна В.О.,

за участю секретаря судового засідання Коркіної Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернівка Дніпропетровської області в спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 24 лютого 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 було укладено договір позики № 1433751, який був підписаний електронним підписом позичальника та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. 14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору. Відповідно до реєстру боржників №5 від 21 вересня 2021 року до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року заборгованість за договір позики № 1433751 від 24 лютого 2021 року складає 19456,60 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5999,20 грн., заборгованість за відсотками 13457,40 грн. Стверджує, що в порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаними договорами належним чином не виконав, тому позичальник ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» вимушений звернутися до суду з відповідною позовною заявою. Зазначає, що з моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. Відповідач має заборгованість за договір позики № 1433751 від 24 лютого 2021 року станом на 14 червня 2021 року в сумі 19456,60 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5999,20 грн., заборгованість за відсотками 13457,40 грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики № 1433751 у розмірі 19456,60 грн. та суму сплаченого судового збору.

Відповідач 20 березня 2023 року надав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позову, оскільки жодних договорів позики з ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» він не укладав, електронного цифрового підпису він не має і ніколи його не робив. Заперечує той факт, що йому ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» надавалися грошові кошти у розмірі 6000,00 грн. Крім того, позивач не надав доказів про перерахування йому грошових коштів у розмірі 6000,00 грн. Зазначає, що з позовної заяви вбачається, що договір позики укладений строком на 30 днів з відсотковою ставкою 1,99% на день. Отже, сума відсотків буде складати 3582,00 грн. Натомість, в розрахунку заборгованості станом на 21 вересня 2021 року, наданої позивачем, заборгованість за відсотками нарахована в розмірі 13457,40 грн. та після спливу дії строку договору позики.

Представник позивача 31 березня 2023 року надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що після отримання відзиву на позовну заяву, звернувся до первісного кредитора з запитом про надання інформації щодо надання додаткових доказів, а саме детального розрахунку заборгованості та доказів що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 за укладеним договором. Після надходження запитуваних доказів позивачем невідкладно будуть направлені до суду всі наявні документи.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, але в позовній заяві просить розглядати справу без його участі, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але в матеріалах справи є його письмова заява про розгляд справи без його участі, просить в задоволені позову відмовити.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2023 року визнано явку представника позивача в судове засідання обов`язковою, оскільки представник позивача 31 березня 2023 року надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що після отримання відзиву на позовну заяву, звернувся до первісного кредитора з запитом про надання інформації щодо надання додаткових доказів, а саме детального розрахунку заборгованості та доказів що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 за укладеним договором. Після надходження запитуваних доказів позивачем невідкладно будуть направлені до суду всі наявні документи. Натомість, станом на 19 травня 2023 року позивачем не надано суду вищезазначених документів.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 13 червня 2023 року визнано явку представника позивача в судове засідання обов`язковою, оскільки представник позивача 31 березня 2023 року надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що після отримання відзиву на позовну заяву, звернувся до первісного кредитора з запитом про надання інформації щодо надання додаткових доказів, а саме детального розрахунку заборгованості та доказів що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 за укладеним договором. Після надходження запитуваних доказів позивачем невідкладно будуть направлені до суду всі наявні документи. Натомість, станом на 13 червня 2023 року позивачем не надано суду вищезазначених документів.

Суд вважає, що можливо розглянути справу за відсутності представника позивача на підставі наданих сторонами доказів по справі, оскільки представником позивача неодноразово подані заяви про розгляд справи за його відсутності.

Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, обґрунтування позовних вимог та їх заперечення, суд приходить до наступного.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 24 лютого 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» було укладено договір позики № 1433751, який був підписаний електронним підписом позичальника та надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Згідно умов договору позики № 1433751 ТОВ «ФК «1 Безпечне агенство необхідних кредитів» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 6000,00 грн., з процентною ставкою в розмірі 1,99% в день, строком на 30 днів.

14 червня 2021 року між ТОВ «ФК «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», було укладено договір факторингу № 14/06/21, у відповідності до якого первісний кредитор відступив позивачу право вимоги до відповідача коштів, право на одержання яких належить первісному кредитору.

Відповідно до Витягу з реєстру боржників №5 до договору факторингу № 14/06/21 від 14 червня 2021 року ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право вимоги за договором позики № 1433751 від 24 лютого 2021 року, боржник ОСОБА_1 . Сума заборгованості 19456,60 грн., з яких: заборгованість за основною сумою боргу 5999,20 грн., заборгованість за відсотками 13457,40 грн.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором позики № 1433751 від 24 лютого 2021 року заборгованість утворилася за період з 21 вересня 2021 року по 31 жовтня 2022 року та становить 19456,60 грн., яка складається з: заборгованості за основним боргом 5999,20 грн., заборгованості за відсотками 13457,40 грн.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону). Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII).

За змістом статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України Про електронний цифровий підпис, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі "логін-пароль", або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема постанові від 12 січня 2021 по справі №524/5556/19, від 09 вересня 2020 року по справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року по справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року по справі №127/33824/19 тощо.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

В ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

При цьому, у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення, в тому числі і первинні документи, що підтверджують факт виконання свого обов`язку перед позичальником, тобто факт надання коштів у кредит.

Підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи (частина перша статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічні за змістом висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.

Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог надано копію кредитного договору та складений позивачем розрахунок заборгованості.

З розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач жодного разу не вчиняв дій щодо погашення заборгованості, тобто не вчиняв дій, які могли свідчити про визнання ним боргу.

Разом із тим, суд зауважує, що ні під час звернення до суду із даним позовом, ні під час розгляду справи по суті судом першої інстанції, ні після визнання явки обов`язковою, ТОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів» не надало доказів на підтвердження зарахування відповідачу кредитних коштів, клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи.

Також, позивач не надав суду первинні документи виписки з банківського рахунку відповідача про зарахування коштів та проведення будь-яких сплат.

Крім того, ухвалами Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 19 травня 2023 року та від 13 червня 2023 року визнано явку представника позивача в судове засідання обов`язковою, оскільки представник позивача 31 березня 2023 року надав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що після отримання відзиву на позовну заяву, звернувся до первісного кредитора з запитом про надання інформації щодо надання додаткових доказів, а саме детального розрахунку заборгованості та доказів що підтверджують надання (перерахування) коштів ОСОБА_1 за укладеним договором. Після надходження запитуваних доказів позивачем невідкладно будуть направлені до суду всі наявні документи. Натомість станом на 04 липня 2023 року позивачем не надано суду вищезазначених документів, а представник позивача жодного разу не з`явився в судове засідання, заяву про проведення судових засідань в режимі відеоконференції суду не надавав.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі №755/18920/18.

Долучений до матеріалів справи розрахунок заборгованості, в якому відображено порядок нарахування заборгованості, не є належним та допустимим доказом (первинним бухгалтерським документом) отримання відповідачем кредитних коштів, оскільки сам розрахунок заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містить відомостей, що дозволили б суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові від 13 травня 2020 року у справі №219/1704/17.

Щодо позовних вимог в частині стягнення заборгованості по відсоткам суд зазначає наступне.

У договорі позики № 1433751 від 24 лютого 2021 року зазначено, що кредит надається у розмірі 6000,00 грн., з процентною ставкою в розмірі 1,99% в день, строком на 30 днів.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором позики № 1433751 від 24 лютого 2021 року заборгованість утворилася за період з 21 вересня 2021 року по 31 жовтня 2022 року.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 викладена правова позиція стосовно того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Натомість, позивач нарахував відсотки після спливу визначеного договором строку кредитування.

У договорі позики № 1433751 від 24 лютого 2021 року зазначено, що підписанням цього договору позичальник підтверджує що, ознайомився на сайті з повною інформацією щодо позикодавця та його послуги, вивчив договір та правила надання грошей в кредит. Договір укладено дистанційно в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, шляхом надсилання електронного повідомлення про прийняття пропозиції, а також підписано накладенням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Відповідно до положень Закону України «Про електронну комерцію» договір прирівнюється до укладеного в письмовій формі.

Таким чином, приймаючи до уваги недоведеність позивачем видачі відповідачу кредитних коштів у розмірі 6000,00 грн. за умовами договору позики №1433751 від 24 лютого 2021 року, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову та стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за вказаним кредитним договором в загальному розмірі 19456,60 грн.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне в задоволені позову ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Керуючись ст.ст. 512, 516, 526, 527, 530, 549, 610, 611, 628, 629, 634, 638, 1052, 1054 ЦК України, ст.ст. 19, 76, 77, 81, 131, 141, 247, 256, 280, 281 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне судове рішення складено 07 липня 2023 року.

Головуючий суддя: В.О. Корягін