Справа № 161/5164/23 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/651/23 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , за апеляційною скаргою позивача Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2023 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав у березні 2023 року позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до заяви б/н від 016 червня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит на платіжну карту, у подальшому розмір кредитного ліміту збільшено до 39 000 грн. Відповідач під особистий підпис був ознайомлений та згідний з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, що в сукупності становлять договір про надання банківських послуг. Банк взяті на себе зобов`язання по кредитному договору виконав у повному обсязі. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, заборгованість ОСОБА_1 станом на 13 березня 2023 року становить 31 677,62 грн, з яких: 26 732,04 грн - заборгованість за кредитом, 4945,58 грн заборгованість за відсотками за користування кредитом (простроченими відсотками). Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 31 677,62 грн та судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 06 червня 2007 року за тілом кредиту в розмірі 26 732,04 грн. У задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за процентами в розмірі 4945,58 грн відмовлено.

Позивач АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу на зазначене рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами. Вважає, що рішення в цій частині є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального права. Вказує, що підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, відповідач погодився з умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою складають кредитний договір шляхом приєднання. Приєднання до Умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору. Підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, відповідач погодився на визначені банком умови кредитування, зокрема процентну ставку, яка застосовується у разі невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту. Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, зокрема розмір процентної ставки. У заяві позичальника зазначено тип картки: «універсальна», валюта: гривня, початковий кредитний ліміт: 250 грн, базова відсоткова ставка: 1,9 % на місяць. З урахуванням наявності в матеріалах справи анкети-заяви із зазначенням розміру відсотків, правові висновки, що містяться в постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 не можуть бути застосовані. Просив рішення суду в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши вимоги в повному обсязі, в іншій рішення залишити без змін.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

За змістом ч. ч. 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду лише в частині відмови в стягненні заборгованості за процентами, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не робить висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині рішення.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 червня 2007 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 13 березня 2023 року відповідачу нарахована заборгованість в розмірі 31677,62 грн, з яких: заборгованість за кредитом 26732,04 грн, за нарахованими відсотками 4945,88 грн.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст. ст. 626, 628 цього Кодексу договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 цього Кодексу встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У даному випадку умови договору приєднання розроблені позивачем по справі АТ КБ «Приватбанк», тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Банком як доказ укладення договору з відповідачем суду надано анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами 1, 2 ст. 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У анкеті-заяві позичальника від 16 березня 2007 року наявної в матеріалах справи, процентна ставка визначена у розмірі 1,9 % на місяць на залишок заборгованості за кредитом, проте як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості, процентна ставка визначена у розмірі 22,80 % річних і надалі по розрахунку збільшується до 43,20 % річних. З огляду на те, що визначена за договором процентна ставка у розмірі 1,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом в подальшому збільшувалася банком в односторонньому порядку, тому враховуючи періодичне використання відповідачем кредитних коштів та погашення кредиту, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову в частині стягнення на користь банку з відповідача заборгованості по процентам за користування кредитом.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 червня 2007 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, як правильно встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг Приватбанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Разом з тим, у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату пені, комісії та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наведена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17.

Як встановлено судом першої інстанції, матеріали справи не містять доказів про те, що Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, ресурс: Архів Умов та Правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які знаходяться в матеріалах справи, визнавались відповідачем як беззаперечні умови кредитного договору. Крім того, згаданий Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку не містить підпису відповідача, а тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 червня 2007 року шляхом підписання анкети-заяви.

Доводи апеляційної скарги, про те, що суд безпідставно відмовив у стягненні з відповідача на користь банку відсотків за користування кредитом, оскільки відсоткова ставка була визначена на рівні 1,9 % на місяць, про що зазначено в самій анкеті-заяві не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем на підтвердження заявлених вимог докази є суперечливими за своїм змістом, а наведені розрахунки не узгоджуються з інформацією, яка надавалась самим банком.

Приєднана позивачем до позовної заяви виписка по особовому рахунку ОСОБА_1 не є беззаперечним доказом того, що це був рух по коштах саме за договором б/н від 06 червня 2007 року, оскільки в даній виписці зазначено номер картки НОМЕР_1 , тоді як відповідно до умов договору відповідачу видана картка НОМЕР_2 06 червня 2007 року. Зокрема, як вбачається з наданої позивачем довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 відповідачу було встановлено кредитний ліміт 21 600 грн, який в подальшому збільшувався до 29 910 грн і в цій довідці картка вказана під номером 757524. Слід зазначити, що зазначений кредитний ліміт в 21 600 грн, був установлений 30 травня 2007 року, тобто ще до підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 06 червня 2007 року, а в самій анкеті-заяві встановлений кредитний ліміт 250 грн. Також з виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що кредитний ліміт 21 600 грн встановлений 30 травня 2007 року і щодо іншої кредитної картки.

Разом з тим визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 4945,58 суперечить умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме базова відсоткова ставка за кредитним лімітом, зазначена в анкеті-заяві становить 1,9 % на місяць. Проте із розрахунку вбачається, що позивачем нараховувались відсотки як у передбаченому розмірі (22,8 % на рік), так і у підвищеному розмірі, а саме: 30 % та 43,2 % на рік. Згідно заяви, термін дії картки до 05/11, термін дії кредитного ліміту збігається з терміном дії платіжної картки. Відповідно до поданого розрахунку станом на квітень 2019 року відсутня заборгованість за кредитом. Позивач не довів, що між ним та відповідачем був узгоджений інший розмір базової відсоткової ставки після закінчення терміну дії картки. Отже, вимога про стягнення заборгованості по процентах є необґрунтованою, недоведеною і не підлягає до задоволення.

Посилання в апеляційній скарзі на відповідні правові висновки, висловлені Верховним Судом, до уваги не приймаються, так як у цій справі фактичні обставини відмінні від обставин у справах, що були предметом розгляду Верховного Суду.

Наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не містять підстав для скасування оскаржуваного ним рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, апеляційний суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухваленого у цій справі рішення в оскаржуваній частині та відсутність підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 травня 2023 року у цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 04 липня 2023 року.

Головуючий

Судді