ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 674/908/23

Провадження № 22-ц/4820/2160/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю позивачки, представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області в складі судді Сосни О.М. від 03 жовтня 2023 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, вказувала, що 01.07.2022 року між нею та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів в розмірі 39000 доларів США, що підтверджується оригіналом розписки. Відповідно до умов розписки, яка написана відповідачем власноручно, останній бере у неї в борг грошові кошти в розмірі 39000 доларів США, які зобов`язується повернути до 01.08.2022 року. 27.11.2022 року відповідач частково сплатив суму заборгованості у розмірі 800 доларів США. 06.04.2023 року на адресу відповідача позивачкою направлена претензія про сплату заборгованості за договором позики в сумі 38200 доларів США, що на день складання претензії складала за офіційним курсом НБУ 1396920,52 грн. Однак відповідач ОСОБА_2 станом на день складення позовної заяви 01.06.2023 року борг не повернув, не виконав взяті на себе зобов`язання.

З цих підстав позивачка просила стягнути основний борг за розпискою від 01.07.2022 року у сумі 1 396 920,52 грн., інфляційні втрати за період прострочення з 01.08.2022 по 31.05.2023 у сумі 149206,51 грн. та 3% річних за цей же період у сумі 35 072,80 грн.

Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 1 396 920,52 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 11 855,98 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати і в позові відмовити. На його думку, суд першої інстанції безпідставно не врахував, що розписка написана ним для запевнення позивача у тому, що він виконає свої зобов`язання щодо організації спільного бізнесу. Вони планували спільно займатися торгівлею товарами для харчування тварин, виробництвом та продажем зернових культур, де ОСОБА_1 мала б лише вкладати власні кошти, а ОСОБА_2 , крім вкладення своїх коштів, також збутом продукції. Спільна діяльність сторонами не здійснювалася, а розписка залишилася у позивачки, яка використала її як боргову. Суд безпідставно не прийняв до уваги судову практику, Верховного Суду (постанова від 30.08.2023 року у справі №201/15760/16-ц, ), за якою показання свідків не може доводити факт укладення договору позики. Не враховано, що з письмової розписки не вбачається те, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти в сумі 39000 доларів США позики, а зазначено лише, що ОСОБА_2 зобов`язується віддати вказану суму коштів.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу з викладених мотивів.

Позивачка та її представниця просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що між сторонами 01.07.2022 року укладено договір позики, за яким позивачка надала у позику відповідачу 39 000 доларів США на строк до 01.08.2022 року. На підтвердження укладення договору позики та його умов наявна розписка позичальника від 01.07.2022 року, за якою ОСОБА_2 зобов`язався віддати грошові кошти в розмірі 39 000 доларів США до 01.08.2022 року ОСОБА_1 . Оригінал цієї розписки було надано позивачкою та оглянуто в судовому засіданні.

27.11.2022 року ОСОБА_2 частково сплатив суму боргу у розмірі 800 доларів США.

06.04.2023 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_2 направила письмову претензію про сплату заборгованості за договором позики в сумі 38200 доларів США, що на день складення претензії складала за офіційним курсом НБУ (за 1 долар 36,5686 грн.) 1396920,52 грн. Вказане поштове відправлення повернуто без вручення за зворотною адресою з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем не виконане зобов?язання по поверненню коштів за договором позики, тому наявні підстави для стягнення боргу. Три відсотки річних, інфляційних втрати на підставі ч.2 ст. 625 ЦК України з 24.02.2022 року за прострочення виконання зобов`язання за договором позики, не підлягають стягненню.

Доводи апеляційної скарги про помилковість цих висновків суду є безпідставними.

Так, за змістом ст. 627 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частини 1 статті 1050 ЦК України у разі несвоєчасного повернення позичальником суми позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції правильно встановив факт укладення сторонами договору позики, що підтверджується розпискою, написаною ОСОБА_2 .

Посилання апелянта у апеляційній скарзі на те, що він не отримував від ОСОБА_1 грошові кошти в борг і невстановлення судом правової природи правочину між сторонами є необґрунтованими.

За змістом розписки відповідач зобов`язався «віддати» 39000 доларів США до 01.08.2022 року ОСОБА_1 , що цілком свідчить про отримання ним цих коштів від позивачки у позику.

При цьому відповідач не надав суду жодних доказів і ніяк не обґрунтував свої доводи про іншу правову природу укладеного між сторонами правочину.

Посилання апелянта на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 13.09.2023 року у справі №754/3591/21, апеляційний суд до уваги не бере, оскільки у ній встановлені інші обставини, ніж у цій справі.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку відповідно до ст.89 ЦПК України.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 03 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2023 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк