Провадження №2/337/1968/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 грудня 2023 року Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Сидорової М.В.,

за участю секретаря - Коваленко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року позивачка ОСОБА_3 , інтереси якої представляє адвокат Комарова А.О., звернулася до суду з вказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 , який мотивує тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1993 року. Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2000р. у справі № 2-1995/00, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано. Рішення набрало законної сили 09.10.2000р.

Згідно мотивувальної частини вказаного судового рішення про розірвання шлюбу, на момент його ухвалення подружжя припинило шлюбні відносини, сторони проживали окремо, тобто факт припинення шлюбних відносин встановлено актом судової влади у 2000 році та в силу ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню

За час спільного проживання сторони не придбали жодного майна, поділу майна між ними не було, станом на момент розірвання шлюбу, а також станом на сьогоднішній день, сторони не мають один до одного претензій майнового характеру.

29.11.2001р. ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 , уклавши договір-купівлі продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О.

30.10.2019р. право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_3 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису 34009637, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, форма власності приватна, розмір частки -1.

У 2023 році, маючи намір реалізувати своє право власності та розпорядитись нерухомістю шляхом відчуження (продати вказану квартиру), позивачка звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В., яка відмовила ОСОБА_3 у проведенні угоди, надіславши письмові роз`яснення від 23.08.2023р., в яких зазначено, серед іншого, що державна реєстрація розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в органі РАЦС була проведена 15.07.2004 року, актовий запис №282, а договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Сердюк В.О. 29.11.2001р. за реєстровим №3120 та зареєстрований Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 03.12.2001р. на ім`я ОСОБА_3 . Таким чином посвідчення договору купівлі-продажу спірної квартири можливо тільки за згодою на укладання договору колишнього чоловіка ОСОБА_2 , який потребує нотаріального посвідчення, або встановлення факту про належність вищезазначеної квартири на праві особистої приватної власності за ОСОБА_3 .

Позивачка зазначає, що будучи юридично необізнаною, після ухвалення та набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу у 2000 році, вона не зверталася до органів РАЦС задля отримання свідоцтва про розірвання шлюбу, не збиралася вдруге виходити заміж, а тому вважала себе розлученою і вільною від зобов`язань та правових наслідків, що породжує шлюб чоловіка і жінки, в силу рішення суду про розірвання шлюбу від 2000 року.

Розуміючи, що власного житла не має, позивачка працювала на декількох роботах щоб заощадити кошти на власне житло, відповідач фінансово не допомагав. Спірна квартира була придбана нею у 2001 році в момент окремого проживання сторін та за власні кошти позивачки, тому вказана квартира є особистою приватною власністю позивачки.

Просить визнати за нею право особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 29.09.2023р. за даним позовом відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Крім того, вказаною ухвалою з Запорізького обласного державного нотаріального архіву витребувано копії документів, що наявні в матеріалах нотаріальної справи приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Сердюк В.О. по посвідченню 29.11.2001р. договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , реєстровий №3120.

10.10.2023р. з Запорізького обласного державного нотаріального архіву надійшли витребувані судом документи.

Ухвалою суду від 29.11.2023р. підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

Представник позивача в судове засідання не прибула, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить проводити розгляд справи у відсутність сторони позивача, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув за невідомими причинами, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання, а також через публікацію оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади України, відзиву на позов або зустрічного позову не подав.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, в т.ч. у відсутність відповідача на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 21.08.1993 року.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2000р. у справі №2-1995/00, яке набрало законної сили 09.10.2000р., шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно з договором купівлі-продажу від 29.11.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Сердюк В.О., реєстровий №3120, ОСОБА_3 купила квартиру АДРЕСА_1 .

03.12.2001 року право власності на вказану квартиру зареєстровано Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності за ОСОБА_3 , реєстровий номер №238.

30.10.2019 року право приватної власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідно до листа приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петренко С.В. №473/01-16 від 23.08.2023р., вивчивши матеріали для відчуження квартири АДРЕСА_1 , роз`яснила, що державна реєстрація розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в органі РАЦС була проведена 15.07.2004 року за актовим записом №282, а договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Сердюк В.О. 29.11.2001р. за реєстровим №3120 та зареєстрований Орендним підприємством Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації 03.12.2001р. на ім`я ОСОБА_3 . Таким чином посвідчення договору купівлі-продажу вказаної квартири можливе тільки за нотаріально засвідченою згодою колишнього чоловіка ОСОБА_2 , або встановлення факту про належність вищезазначеної квартири на праві особистої приватної власності за ОСОБА_3 .

Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до п. 1 розділу VII «Прикінцевих положень» СК України, зазначений кодекс набув чинності одночасно з набуттям чинності ЦК України, тобто з 01 січня 2004 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року.

До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності.

Відповідно до статті 13 КпШС України (який діяв на час спірних правовідносин) права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов`язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

Отже, до спірних правовідносин, ураховуючи зазначені правові норми, порядок набуття спільного майна та його правовий режим повинен визначатися за нормами КпШС України, який був чинним на час набуття спірного нерухомого майна.

Статтею 22 КпШС України передбачено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно зі ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Відповідно до вимог ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Аналогічні положення закріплені в ст. 57, 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України.

Статтею 16 Закону України «Про власність», чинного на час придбання спірної квартири, визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і КпШС України.

Статтею 44 КпШС України визначалося, що шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позов ОСОБА_3 обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню.

Суд виходить з того, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, в силу якої набуте за час шлюбу майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, незалежно від того, що один із них не мав самостійного заробітку (доходу). Спростувати цю презумпцію може той із подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільності майна на певний об`єкт, надавши відповідні докази, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком.

Правило ст.28 КпШС встановлює правову можливість визнати майно не спільною, а особистою власністю, якщо воно набуто подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, проте після припинення шлюбних відносин.

Так, суд вважає встановленим та доведеним, що квартира АДРЕСА_1 , незважаючи на те, що була придбана в період зареєстрованого шлюбу між сторонами, є особистою приватною власністю позивачки ОСОБА_3 , оскільки куплена нею у 2001 році за особисті кошти у період роздільного проживання подружжя при фактичному припиненні шлюбу, що підтверджується рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 28.09.2000р. про розірвання шлюбу, в якому зазначено, що на час розгляду справи у суді сторони фактично припинили шлюбні відносини.

Жодних доказів того, що відповідач ОСОБА_2 приймав участь в придбанні квартири, суду не надано. Останній, будучи повідомленим про час та місце судового розгляду, в судове засідання не прибув, обґрунтованих заперечень проти позову не подав.

При цьому, суд враховує, що з моменту розірвання шлюбу пройшов значний період часу, відомостей про те, що відповідач виявляв намір користуватись вказаною квартирою, оформити право на частку квартири як на спільне майно подружжя, суду не надано і судом не встановлено.

На підставі вищевикладеного, позов ОСОБА_3 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.22, 24, 28, 44 КпШС України, ст.57, 60, 70 СК України, ст. 368 ЦК України, ст.2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 7121 (сім тисяч сто двадцять одну) гривню 28 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 28 грудня 2023 року.

Суддя М.В.Сидорова