У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

03 липня 2023 року

м. Київ

справа № 161/14334/22

провадження № 61-9141ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О.,

Стрільчука В. А.,

розглянув касаційну скаргу представника особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_1 - адвоката Веремчука Володимира Валентиновича на ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 136 000,00 доларів США та сплачений ним судовий збір.

В обґрунтування позову зазначав, що 01 вересня 2021 року між ним і ОСОБА_3 укладено договір позики, за умовами якого він надав останньому в борг грошові кошти у сумі 100 000,00 доларів США, які ОСОБА_3 зобов`язувався повернути до 01 вересня 2022 року та сплатити відсотки - 3 % в місяць, що становить 36 000,00 доларів США. На підтвердження укладення договору відповідач видав йому відповідну розписку. Однак, відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобов`язання за договором позики не виконав, позичені кошти у встановлений договором строк не повернув.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2022 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_3 на користь

ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 136 000,00 доларів США та 12 405,00 грн сплаченого судового збору.

Представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 - адвокат Веремчук В. В. подав апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2022 року, зазначивши підставою для відкриття апеляційного провадження посилання на те, що суд ухваливши рішення у даній справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 136 000,00 доларів США порушив права ОСОБА_1 , оскільки зазначене рішення може вплинути на виконання рішення у іншій цивільній справі, де також було стягнуто борг 100 000,00 доларів США з ОСОБА_3 на користь його довірителя ОСОБА_1 .

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 17 квітня 2023 року поновлено представнику особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_1 - Веремчуку В. В. строк на апеляційне оскарження рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня 2022 року та відкрито апеляційне провадження в цій справі.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 16 травня 2023 року закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою представника особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_1 - адвоката Веремчука В. В. на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 жовтня

2022 року на підставі пункту 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що ОСОБА_1 не є учасником справи, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не було вирішено питання про її права, інтереси та/або обов`язки і таке рішення суду першої інстанції не зачіпає безпосередньо її права та обов`язки. До того ж, представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 - Веремчук В. В. не подав до суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження того, яким чином оскаржуване ним рішення суду першої інстанції порушує права його довірителя ОСОБА_1 , як позивача в іншій справі, рішення в якій набрало законної сили та знаходиться на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби.

15 червня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Веремчук В. В. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 травня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення і передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга, подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України, з посиланням на фіктивність договору, на підставі якого ОСОБА_3 у вказаній справі визнав позовні вимоги про стягнення з нього заборгованості в розмірі 136 000,00 доларів США.

Вказував, що впродовж двох років перебування на розгляді справи № 161/19806/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 (представником якого був ОСОБА_2 , який є позивачем у вказаній справі № 161/14334/22) про стягнення боргу за договором позики від 23 травня 2018 року в розмірі 100 000,00 доларів США, відповідач позов не визнавав.

В той час, як дана справа № 161/14334/22 перебувала в провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області 8 днів та ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики визнав.

Вважає, що таким чином договір позики від 01 вересня 2021 року, за яким ОСОБА_2 стягнув з ОСОБА_3 борг в розмірі 136 000,00 доларів США укладений лише для вигляду, знаючи, що виконаний не буде та задля утруднення чи взагалі невиконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 серпня 2022 року у справі № 161/19806/21.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Встановлено, що за змістом розписки від 01 вересня 2021 року

ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 100 000,00 доларів США, які зобов`язався повернути до 01 вересня 2022 року під 3 % річних в місяць, які зобов`язався сплачувати щомісяця, не пізніше 3 числа кожного місяця.

У визначений строк, ОСОБА_3 борг не повернув, у звязку з чим у жовтні 2022 року ОСОБА_2 звернувся з позовом про стягнення 136 000,00 доларів США з боржника.

Між сторонами виник спір щодо стягнення заборгованості за договором позики.

Представник особи, яка не є учасником справи ОСОБА_1 - адвокат

Лукашук А. В., обґрунтовуючи підстави апеляційного оскарження, зазначив, що суд ухваливши рішення у даній справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики в сумі 136 000,00 доларів США порушив права ОСОБА_1 , оскільки зазначене рішення може вплинути на виконання рішення у іншій цивільній справі, де також було стягнуто борг 100 000,00 доларів США з ОСОБА_3 на користь його довірителя ОСОБА_1 .

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист. Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Конституційний Суд України у рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Відповідно до частини першої статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Правилами статті 18 ЦПК України передбачено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, законодавець визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

В постановах від 30 вересня 2020 року у справі № 175/1057/17 та

від 23 листопада 2020 року у справі № 826/3508/17, від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц Верховним Судом сформульовані правові висновки, відповідно до яких рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо: після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Встановивши, що ОСОБА_1 не є учасником справи, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не було вирішено питання про її права, інтереси та/або обов`язки і таке рішення суду першої інстанції не зачіпає безпосередньо її права та обов`язки, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про закриття апеляційного провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

При цьому апеляційний суд обґрунтовано зазначив, що представник особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 - Веремчук В. В. не подав до суду жодного належного, допустимого та достовірного доказу на підтвердження того, яким чином оскаржуване ним рішення суду першої інстанції порушує права його довірителя ОСОБА_1 , як позивача в іншій справі, рішення в якій набрало законної сили та знаходиться на примусовому виконанні в органі державної виконавчої служби.

Доводи касаційної скарги не свідчать про порушення апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника особи, яка не брала участь у справі ОСОБА_1 - адвоката Веремчука Володимира Валентиновича на ухвалу Волинського апеляційного суду від 16 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко

В. А. Стрільчук