Справа № 643/900/23
Провадження № 2/643/399/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.06.2023 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря судового засідання Ісоєва К.М., позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Огієнко Б.С., відповідача ОСОБА_2 , представника відвідача - адвоката Карпухіна Д.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом адвоката Огієнка Богдана Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав

ВСТАНОВИВ

Зміст позовних вимог

Адвокат Огієнко Б.С. (представник позивача), який діє в інтересах ОСОБА_1 (позивач), звернувся з позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 (відповідач) батьківських прав відносно його сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (дитина).

Обставини, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги

Сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Під час спільного проживання в них народилась дитина, батьком якої є відповідач. Через незначний час після народження дитини сторони припинили спільне проживання, що стало наслідком нехтування відповідачем батьківськими обов`язками. 10.08.2018 між позивачем та ОСОБА_4 укладений шлюб. З моменту народження дитини утриманням останнього займалась позивач, оскільки відповідач не мав постійної роботи, а грошові кошти, які з`являлись, витрачав на власні потреби. У зв`язку із воєнною агресією, позивач з дитиною виїхали до Німеччини. Відповідач зобов`язання щодо сплати аліментів належним чином не виконує, станом на 31.12.2022 його заборгованість складає майже 173000, грн. Відповідач притягався до адміністративної відповідальності, крім того, відбував покарання у місцях позбавлення волі на підставі вироку суду.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 03.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 27.03.2023 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Стислий виклад позиції учасників судового процесу

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі. Позивач показала, що відповідач з народження дитини не цікавився його життям. Зазначила, що 04.03.2022 разом із дитиною у зв`язку із збройною агресією виїхала за межі України.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечували проти позову. Відповідач показав, що про наявність судового рішення про стягнення з нього аліментів та відповідного виконавчого провадження дізнався під час розгляду даної справи. Відповідач з 2017 по 2021 перебував у місцях позбавлення волі та, як тільки звільнився, виявив побажання зустрітись з дитиною. Спілкування з позивачем з приводу побачень з дитиною відбувалось через свідка ОСОБА_5 , оскільки у відповідача відсутній особистий контакт з позивачем. Після звільнення з місць позбавлення волі восени 2021 відповідач двічі бачився з дитиною, у тому числі привітав його з днем народження. В подальшому дитина виїхала за межі України. Відповідач не хоче втрачати зв`язок з дитиною, бажає спілкуватись з ним.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав заяву, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності.

Свідок ОСОБА_5 , допитана за клопотанням відповідача, показала, що є його матір`ю та, відповідно, бабою дитини. Позивач перешкоджала спілкуванню відповідача з дитиною, викликала поліцію, коли відповідач хотів побачитись з дитиною. Свідок приймала участь у вихованні та утриманні дитини, діючи в своїх інтересах та інтересах відповідача, оскільки останній через перебування у місцях позбавлення волі не мав можливості виховувати та утримувати дитину. Дитина зареєстрована за місцем проживання в квартирі свідка, свідок сплачує за дитину комунальні платежі. Відповідач виявляв інтерес до життя дитини. Коли відповідач вийшов з місць позбавлення волі, свідок разом з ним зустрілась з дитиною. Вказана зустріч відбулась в присутності позивача.

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз`яснень, наданих в Постанові Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В постанові Верховного Суду від 15.04.2021 у справі № 243/13192/19-ц зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу і повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав є невиправданим, настільки крайнім заходом сімейно-правового характеру, який не відповідає інтересам дітей. У цьому випадку, держава, як про це влучно висловився Європейський суд у справах людини у рішенні «Савіни проти України», має допомогти родині у складній ситуації, без застосування радикальних заходів.

В постанові від 02.09.2020 у справі № 557/1101/18 Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, також зауважив, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

Суди встановили, що батько участі у вихованні сина не брав і його життям не цікавився. Як випливає зі змісту рішення суду апеляційної інстанції, суд надав оцінку тому, що позбавлення батьківських прав, яке суд першої інстанції здійснив згідно із законом (пункт 2 частини першої статті 164 СК України), спрямоване на захист прав та інтересів дитини, отже, має законну мету.

Проте суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи є необхідним позбавлення відповідача батьківських прав з урахуванням його бажання змінити поведінку щодо дитини, чи можливо попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання сина.

В постанові від 06.05.2020 у справі № 753/2025/19 Верховний Суд також зазначив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав, подання відповідачем апеляційної скарги свідчить про його інтерес до дитини.

В постанові від 08.06.2022 у справі 362/4847/20 Верховний Суд виснував, що факт взяття відповідача під варту є об`єктивною причиною, що унеможливлює виконання відповідачем його батьківських обов`язків з відповідного часу.

З постанови Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 466/9380/17 убачається, що проживання дитини впродовж тривалого часу в новій сім`ї, створеній її батьком чи матір`ю, відсутність побачень дитини з тим із батьків, з яким не проживає, не є підставами для позбавлення останнього батьківських прав, оскільки це є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого потрібно довести.

Згідно висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 23.04.2020 у справі № 420/1075/17, наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька/матері дитини батьківських прав. Факт стягнення з одного з батьків на користь іншого аліментів на утримання дитини не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків щодо її утримання, оскільки таке стягнення є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька / матері до надання їй належного утримання.

Хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень (рішення Європейського суду з прав людини від 09.12.1994 у справі "Руїз Торія проти Іспанії", від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України»).

Позиція суду

Згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , позивач є матір`ю дитини, відповідач - його батьком.

Як вбачається з вказаних вище рішень Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку відповідача в кращу сторону неможливо. Навіть за наявності винної поведінки відповідача та встановлення того, що відповідач участі у вихованні дитини не брав і її життям не цікавився, позбавлення відповідача батьківських прав можливе виключно у разі неможливості змінити на краще його поведінку щодо дитини. При цьому сам факт заперечення відповідача проти позбавлення його батьківських прав, свідчить про його інтерес до дитини.

Таким чином, позбавлення відповідача батьківських прав можливе за обов`язкової сукупності двох умов: перша - відповідач втратив інтерес до дитини; друга - його поведінку щодо дитини неможливо змінити на краще.

Вирішуючи питання відносно того, чи втратив відповідач інтерес до дитини, суд керується таким.

Згідно наданої представником відповідача відповіді Державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12) № 1/12-2360 від 06.06.2023, відповідач з 03.08.2017 по 16.09.2021 перебував у місцях позбавлення волі та відбував покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 29.03.2018 за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідач у судовому засіданні 22.06.2023 надав пояснення, згідно яких після звільнення з місць позбавлення волі виявив побажання зустрітись з дитиною, з приводу чого відбувалось спілкування з позивачем. Внаслідок цього восени 2021 відповідач у присутності позивача зустрівся з дитиною. В подальшому восени 2021 відповідач приїхав на день народження дитини, яке відбулось 27.11.2021, та привітав останнього із вказаним святом.

Позивач у судовому засіданні 22.06.2023 визнала вказані обставини та підтвердила, що відповідач разом із свідком ОСОБА_5 восени 2021 зустрічався з дитиною, а в подальшому разом із вказаним свідком приїхав привітати дитину з днем народження.

Ураховуючи наведене, вказані обставини згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач після звільнення з місць позбавлення волі на протязі 3 місяців двічі виявляв ініціативу щодо спілкування з дитиною та зустрічався з останнім, у тому числі привітав з днем народження.

Ураховуючи наведене, у суду відсутні підстави для висновку, що відповідач настільки втратив інтерес до своєї дитини, що відносно нього є доцільним застосувати такий виключний захід впливу, як позбавлення батьківських прав.

Суд також звертає увагу, що згідно пояснень позивача, вона під час спілкування з матір`ю відповідача зробила висновок, що останній, коли вийде з місць позбавлення волі, хоче забрати дитину собі. Коли відповідач звільнився з місць позбавлення волі, позивач від свідка ОСОБА_5 дізналась, що відповідач хоче побачитись з дитиною.

Наведені пояснення позивача також свідчать, що відповідач не втратив інтерес до своєї дитини.

Оцінюючи доводи відповідача та показання свідка відносно того, що позивач перешкоджала спілкуванню відповідача з дитиною, суд керується таким.

Згідно пояснень позивача, свідком ОСОБА_5 їй висловлювались погрози, що якщо вона не дасть відповідачу можливість побачитись з дитиною, він знайде спосіб побачитись з дитиною поза контролем позивача.

Вказані пояснення позивача, на переконання суду, фактично підтверджують доводи відповідача та показання свідка ОСОБА_5 відносно того, що у відповідача виникали складнощі в реалізації права на спілкування з дитиною, який проживає з позивачем.

Оцінюючи посилання позивача та її представника на невиконання відповідачем рішення суду про стягнення аліментів та наявність заборгованості з вказаних платежів, суд керується таким.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24.03.2017 з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу). Як вбачається з вказаного рішення, справу розглянуто в заочному порядку. Таким чином, відповідач не приймав участь у розгляді вказаної справи.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, виконаного Східним міжрегіональним управлінням Міністерства юстиції (м. Харків), заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на 31.12.2022 складає 172991,50 грн. З вказаного розрахунку вбачається, що заборгованість розрахована за період з грудня 2016 по грудень 2022.

Як вбачається з копії матеріалів судової справи про стягнення аліментів, які були надані представником відповідача, з заявою про видачу виконавчого листа позивач звернулась 02.08.2017.

Згідно листа Салтівського відділу Державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, виконавчий лист на виконання рішення суду про стягнення аліментів виданий 10.08.2017.

Таким чином, на момент видачі виконавчого листа, згідно якого з відповідача стягувались аліменти, останній перебував у місцях позбавлення волі.

Згідно наданих представником відповідача листа Державної установи «Диканівська виправна колонія (№ 12) № 1/12-2360 від 06.06.2023, а також довідки вказаної установи, протягом періоду відбування відповідачем покарання у вказаній установі з 08.10.2018 по 16.09.2021 до установи не надходило рішення про стягнення з відповідача аліментів та документи відповідного виконавчого провадження.

За таких обставин наданими суду доказами не спростовані доводи відповідача відносно того, що у зв`язку з перебуванням у місцях позбавлення волі йому було невідомо про наявність виконавчого провадження про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та він з поважних причин не приймав участь у вихованні та утриманні дитини у вказаний період часу.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 08.06.2022 у справі 362/4847/20, зазначивши, що факт взяття відповідача під варту є об`єктивною причиною, що унеможливлює виконання відповідачем його батьківських обов`язків з відповідного часу.

Крім того, у постанові від 23.04.2020 у справі № 420/1075/17 Верховний Суд виснував, що наявність заборгованості щодо сплати аліментів сама по собі не є підставою для позбавлення батька/матері дитини батьківських прав.

Ураховуючи наведене, суд приходить до висновку, що наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів, більша частина якої виникла під час його перебування у місцях позбавлення волі, не може бути достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме за незаконне заволодіння транспортним засобом.

Таким чином, відповідач притягався до кримінальної відповідальності не у зв`язку із вчиненням злочину відносно своєї дитини. Ураховуючи наведене, сам по собі факт відбування відповідачем покарання та наявність у нього судимості суд не може визнати обставиною, яка може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Оцінюючи надану позивачем копію постанови Московського районного суду м. Харкова від 29.01.2016, згідно якої винну особу притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП, суд керується таким.

Згідно постанови особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, визнана винною в тому, що гучно стукав у двері, висловлювався брудною лайкою.

Вказана постанова роздрукована із загальнодоступної частини Єдиного державного реєстру судових рішень, у зв`язку з чим в неї знеособлені персональні дані особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та адреса місця вчинення правопорушення.

Відповідач на уточнююче запитання суду пояснив, що не заперечує, що притягався до відповідальності, проте не пам`ятає, за якою адресою відбувались вказані події.

За таких обставин у суду відсутні підстави констатувати, що вказані вище події відбувались за адресою проживання позивача та дитини.

Крім того, сам по собі факт притягнення відповідача до адміністративної відповідальності в 2016, тобто більше 7 років тому, суд не може визнати підставою для позбавлення його батьківських прав.

Оцінюючи надану позивачем характеристику дитини, видану Комунальним закладом «Харківська спеціальна школа № 7», згідно якої відповідач у вихованні та навчанні сина участі не брав, жодного разу не цікавився життям дитини, не відвідував класні збори, за дитиною не приходив, суд керується таким.

У вказаній характеристиці не зазначена дата її складення, проте вказано, що дитина навчається у школі з 01.09.2021. З пояснень позивача убачається, що дитина 04.03.2022 виїхала за межі України. Таким чином, дитина особисто відвідувала вказаний навчальний захід менше 6 місяців.

Ураховуючи наведене, а також пояснення відповідача та свідка щодо відсутності належної комунікації між позивачем та відповідачем з приводу спілкування останнього з дитиною, суд не може визнати вказану характеристику достатнім доказом на підтвердження того, що відповідач тривалий час не виявляв інтерес до дитини та наявні підстави для позбавлення його батьківських прав.

Оцінюючи наданий позивачем лист КНП «Міська дитяча поліклініка № 13» від 03.01.2023, згідно якого декларація про надання дитині первинної медичної допомоги укладена з позивачем, відповідач з приводу стану здоров`я дитини до лікаря-педіатра не звертався, суд керується таким.

Судом встановлено, що відповідач більше 4 років перебував у місцях позбавлення волі, у зв`язку з чим об`єктивно був позбавлений можливості звертатись до лікаря-педіатра з питань стану здоров`я дитини у вказаний період часу. Крім того, ураховуючи факт проживання дитини з позивачем та доводи учасників справи щодо відсутності належної комунікації між позивачем та відповідачем, суд не може визнати вказану характеристику достатнім доказом того, що відповідач втратив інтерес до дитини та наявні підстави для позбавлення його батьківських прав.

З наведених вище підстав суд не може визнати достатнім доказом для позбавлення відповідача батьківських прав і довідку без дати, видану «Спейс Клінік», згідно якої дитина проходила курси реабілітації з 2019 по 2022 у супроводі позивача.

Оцінюючи висновок Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 117 від 16.03.2023, згідно якого вказаний представник органу опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини, суд керується таким.

Як неодноразово зазначалось Верховним Судом, вказаний висновок носить рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Як вбачається з вказаного висновку та пояснень учасників справи, висновок підготовлений за відсутності позивача, відповідача та дитини, тобто виключно на підставі наданих позивачем документів.

Судом під час розгляду даної справи отримані особисті пояснення позивача, відповідача та свідка. З підстав, наведених вище, суд дійшов висновку, що відповідач не втратив інтерес до дитини та відсутні підстави для позбавлення його батьківських прав.

Ураховуючи наведене, суд не може визнати вказаний висновок органу опіки та піклування достатнім доказом, який свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав.

Оцінюючи заяву ОСОБА_6 , засвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ганшиною О.Ю. 26.12.2022, зареєстровану в реєстрі за № 2275, згідно якої ОСОБА_6 , який є чоловіком позивача, має намір усиновити дитину, суд керується таким.

Виходячи з чинного законодавства України, вказаний намір ОСОБА_6 не може бути підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Оцінюючи доводи позовної заяви щодо належного виконання батьківських обов`язків позивачем, стану здоров`я позивача та дитини, позитивної характеристики позивача та відповідні докази, надані на підтвердження вказаних обставин, суд керується таким.

Зазначені обставини не відносяться до предмету доказування в даній справі, оскільки, виходячи із змісту позовних вимог, в даній справі підлягає доказуванню факт ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Ураховуючи наведене, суд не вбачає необхідності надавати детальну оцінку наданим позивачем доказам, згідно яких вона здійснювала трудову діяльність, сплачувала страхові внески до Пенсійного фонду України, є студентом, до кримінальної відповідальності не притягувалась, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, венеричних і заразних шкірних захворювань у неї не виявлено, має у власності квартиру, дитина має вади здоров`я та є інвалідом (а.с. 13-21; а.с. 32-34; 38; 40-45).

Інших доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків суду не надано. Клопотання про витребування доказів, про виклик свідків, позивачем не заявлялось.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що позивачем всупереч вимог ст. 12, 13, 81 ЦПК України не доведено, що відповідач дійсно втратив інтерес до дитини та зміна поведінки відповідача в кращий бік є неможливою.

Ураховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позову.

Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України

ВИРІШИВ

У задоволенні позову адвоката Огієнка Богдана Сергійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_2 ), третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.07.2023.

Суддя Д.А. Крівцов