Справа № 361/5033/23
Провадження № 2/361/3223/23
У Х В А Л А
27 червня 2023 року суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину,
В С Т А Н О В И В:
22 червня 2023 року позивач через своїх представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила суд стягнути з нього на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і досягнення дитиною повноліття.
Вирішуючи питання щодо форми і змісту позовної заяви за участю іноземного елементу, суди України повинні керуватися як нормами ЦПК України, так і нормами Закону України Про міжнародне приватне право та нормами відповідних міжнародних договорів.
Статтею 497 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Визначення поняття іноземний елемент наведено у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України Про міжнародне приватне право.
Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм:
-хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою;
-об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави;
-юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.
Джерела правового регулювання участі іноземного елемента у цивільному процесі України поділяються на дві групи: національне законодавство та міжнародні договори, в яких бере участь Україна.
Розглядаючи справи за участю іноземного елемента, судам слід з`ясовувати наявність чинного між державами договору та за його наявності - порядку регулювання спірних правовідносин, що виникли.
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 2 Закону України Про міжнародне приватне право, цей Закон застосовується до питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема підсудності судам України справ з іноземним елементом.
Статтею 66 Закону України Про міжнародне приватне право передбачено, що права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.
Відповідно до ч.1 ст.67 Закону України Про міжнародне приватне право зобов`язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання.
Статтею 75 Закону України Про міжнародне приватне право передбачені загальні правила підсудності судам України справ з іноземним елементом. Підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.
Згідно із ч.1 п. 4 ст. 76 Закону України Про міжнародне приватне право, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: зокрема якщо у справі про сплату аліментів або про встановлення батьківства позивач має місце проживання в Україні.
Крім того, Україна є учасницею Гаазької конвенції про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та захист прав дітей, вчинена 19 жовтня 1996 року в м. Гаазі, на підставі Закону України про приєднання до Конвенції від 14.09.2006 року № 136-V. Частина перша статті 15 даної Конвенції визначає, що під час здійснення своєї юрисдикції органи Договірних Держав застосовують своє національне право. Відповідно до статті 5 вищевказаної Конвенції, юрисдикція щодо застосування заходів, які спрямовані на захист дитини, належить судовим або адміністративним органам Договірної Держави звичайного місця проживання дитини; з урахуванням статті 7, у разі зміни звичайного місця проживання дитини на іншу Договірну Державу, юрисдикцію мають органи Держави нового звичайного місця проживання.
Відповідно до ст. 17 Конвенції здійснення батьківської відповідальності визначається правом держави звичайного місця проживання дитини. Якщо звичайне місце проживання дитини змінюється, то воно визначається правом держави нового звичайного місця проживання.
Зі змісту поданої позовної заяви та доданих до неї копій документів вбачається, що дитина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та зареєстрований разом із матірю ОСОБА_1 за її зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1 , як вказує позивач дитина перебуває на її утриманні; рішенням Нікулинського районного суду м.Москви від 14 квітня 2021 року визначено місце проживання дитини із матір`ю; із змісту ухвали апеляційної інстанції від 18 листопада 2021 року під час оскарження рішення суду першої інстанції від 14 квітня 2021 року вбачається, що позивач та дитина за вказаною вище адресою мають постійне зареєстроване місце проживання, та позивач офіційно працевлаштована ТОВ ВЕТ КЕТ з 01 жовтня 2015 року в м.Москва.
З огляду на вищезазначене, вважаю, що спір про стягнення аліментів має вирішуватись компетентним судом держави постійного місця проживання дитини.
Враховуючи наведене та керуючись Законом України Про міжнародне приватне право, статтями 2-4, 19, 258-261, 352-354, 497 Цивільного процесуального кодексу України, суддя
У Х В А Л И В:
Відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.
Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя Радзівіл А.Г.