Справа № 302/1124/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 липня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Кожух О.А.,

суддів Собослоя Г.Г., Готри Т.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження за правилами письмового провадження, без проведення судового засідання та без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рішко Сергій Іванович, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2023 року (суддя Сидоренко Ю.В.) у справі №302/1124/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Позов мотивовано тим, що сторони перебували у шлюбі з 10.05.2008 по 28.04.2020, який розірвано на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2020 року.

Від цього шлюбу у них народилося двоє дітей - дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу між сторонами залишилися проживати разом з матір`ю.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2020 року (справа № 302/220/20) з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проводиться стягнення аліментів на утримання двох дітей у розмірі твердої грошової суми по 2500 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 02.03.2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Вказувала, що з часу присудження аліментів змінилися обставини, які слід враховувати при визначенні їх розміру, а саме матеріальне положення відповідача покращилося (він працює за кордоном, отримує заробітну плату), а її матеріальне становище та їх дітей, навпаки, значно погіршилося у зв`язку з інфляцією та війною в країні, внаслідок чого вона стала витрачати значно більше коштів на утримання дітей, щоб забезпечити їх всім необхідним, зокрема продуктами харчування, одягом, взуттям, шкільним приладдям, книгами, тощо. Зазначала, що діти потребують регулярного відвідування стоматолога та лікарів педіатрів. Так, на лікування зубів доньки сторін було витрачено понад 15 тисяч гривень. Вказувала, що середньомісячні витрати на рік на утримання спільних дітей сторін становлять 8000 гривень на кожну дитину. Зазначала, що відповідач жодної додаткової допомоги на утримання дітей не надає, хоча має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки фактично проживає та працює офіційно за кордоном в Чеській Республіці. Відповідач є молодим за віком, є працездатним, не хворіє, інших утриманців не має, проживає один. Натомість вона є особою з інвалідністю ІІІю групи з дитинства, отримує пенсію 2300 грн., тому не може брати участь в утриманні дітей співмірно з відповідачем. Крім цього, за станом свого здоров`я вона не може займатися домашнім та сільським господарством, тому вимушена всі продукти харчування купляти в магазині.

Посилаючись на дані обставини, просила збільшити розмір стягуваних із ОСОБА_2 аліментів за рішенням суду на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до 5000 грн щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2023 року позов задоволено частково. Збільшено розмір аліментів та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 (три тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання даним рішення законної сили та до досягнення кожною дитиною повноліття. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що, на думку скаржниці, місцевий суд у справі діяв упереджено, тільки з метою захисту прав сторони відповідача, та не врахував інтереси малолітніх дітей, в інтересах яких вона звернулася, оскільки ним було безпідставно відхилено подані ОСОБА_1 клопотання про витребування доказів щодо доходів відповідача та підстав перебування ОСОБА_2 в Чеській Республіці через судове доручення та зупинення провадження на цей час, а також щодо витребування від відповідача паспорта громадянина України для виїзду за кордон, водночас клопотання сторони відповідача про витребування доказів були задоволені всі та невідкладно. Вказує, що допомога, яка призначена її сім`ї, як малозабезпеченій, є тимчасовою та її розмір переглядається кожні 6 місяців. Така призначена з врахуванням всіх доходів скаржниці, в тому числі аліментів. Зазначає, що в разі збільшення судом розміру аліментів ОСОБА_1 буде позбавлена права на утримання допомоги від держави, яка надається з тих підстав, що відповідач платить аліменти у мінімальному розмірі гарантованому законом (100 % прожиткового мінімуму на кожну дитину), хоча має можливість платити аліменти в розмірі по 5 тисяч гривень на кожну дитину, бо працює офіційно в Чеській Республіці вже більше п`яти років, що також підтверджується інформацією з Державної прикордонної служби України. Вказує, що розмір аліментів, який вона просить визначити суд, становить тільки частину доходу в Чеській Республіці, однак докази такого скаржниця подати не може, оскільки місцевим судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів з Чеської Республіки. Зазначає, що твердження відповідача щодо утримання ним 4 дітей та співмешканки ОСОБА_9 є безглуздим та не підтверджено жодним доказом, в тому числі і щодо витрат на цю сім`ю та доходами новоствореної, незареєстрованої сім`ї. Вказує, що стан здоров`я скаржниці та її матері значно погіршився, у зв`язку з цим вона змушена нести витрати на їх лікування, що підтверджується довідкою з Міжгірської РЛ, Актом обстеження матеріально-побутових умов її сім`ї.

Крім того, на дане рішення подав апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Рішко С.І., в якій посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В обґрунтування скарги посилається на те, що відповідач належним чином виконує свої зобов`язання щодо сплати на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини. Вказує, що з часу ухвалення рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2020 року (справа № 302/220/20) сімейний стан відповідача змінився, оскільки він перебуває у фактичних шлюбних відносинах (цивільному шлюбі) із ОСОБА_9 та проживає разом із її чотирма дітьми, які перебувають на його утриманні, однак місцевим судом не було надано жодної оцінки вказаним обставинам. Зазначає, що доводи позивачки, що ОСОБА_2 має можливість сплачувати аліменти в більшому розмірі, оскільки, на її думку, працює офіційно в Чеській Республіці, отримує заробітну плату у розмірі 1500 євро, іншої сім`ї та інших утриманців немає, є молодим за віком, не хворіє, працездатний та проживає один є аналогічними до тих, що були наведені у попередньому позові від 02.03.2020, що був предметом розгляду у рамках справи №302/220/20, де суд не знайшов їм підтвердження, та є безпідставними та не відповідають дійсності. Навпаки, відповідач офіційно не працевлаштований, виїжджає на сезонні роботи, у зв`язку з відсутністю професійної освіти він не має можливості працевлаштуватися за певною спеціальністю, а тому постійно перебуває у пошуках низько кваліфікованої, а відповідно малооплачуваної роботи. Вказує, що його дохід є мінливим та становить не більше 10000 гривень, що фактично не змінилося з березня 2020 року. Таким чином, зазначає, що його матеріальне становище фактично погіршилося у зв`язку з значним зростанням інфляції та незмінності розміру його доходів. Вважає, що у суду першої інстанції не було законних підстав для перегляду визначеного розміру аліментів. Вказує, що місцевим судом не встановлено конкретних обставин на скільки саме збільшилися витрати позивачки на утримання дітей станом на день звернення з позовом до суду у порівнянні із часом ухвалення рішення від 28.04.2020 у справі №302/220/20. Натомість судом першої інстанції не надано жодної оцінки довідці УСЗН Хустської РДА (Міжгірська дільниця) від 19.12.2022 №449, згідно якої позивачка за період з січня 2021 року по листопад 2022 року отримала соціальні виплати у розмірі 186 625,63 грн. Крім цього, місцевий суд не надав оцінки тому факту, що позивач не зверталася до державної виконавчої служби з відповідною заявою щодо проведення індексації аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі. Також судом першої інстанції не було встановлено обставин зміни матеріального або сімейного стану, чи стану здоров`я позивача та/або відповідача, у зв`язку з чим у нього не було навіть підстав для часткового задоволення позовних вимог. Вважає, що оскільки позовні вимоги були задоволені лише на 1/5 частину, то відповідно із ОСОБА_2 мало бути стягнуто судовий збір у розмірі 198,48 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказує, що відповідач працює за кордоном більше 5 років, а саме в Чеській Республіці на птахопереробному заводі. Зазначає, що ОСОБА_2 добився багато успіхів на цьому заводі, у зв`язку з чим адміністрацією заводу було безкоштовно виготовлено йому дозвіл на працю, терміном на два роки, який постійно продовжує, як і в цьому році. Вказує, що відповідача призначено старшим зміни, підвищено заробітну плату. Однак такі докази вона надати не може, оскільки вони є персональними даними особи. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи наведене, розгляд даної справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційний суд, з урахуванням принципу диспозитивності, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 10.05.2008 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28.04.2020 (а.с.8-9).

Під час спільного проживання у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується відповідно копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 , НОМЕР_2 (а.с.6,7).

Заочним рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 28 квітня 2020 року (справа №302/220/20) вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі твердої грошової суми 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн, щомісячно на кожну дитину, але не менше 100 % чинного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (на кожну дитину), починаючи з 02.03.2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с.8-9).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 19 травня 2021 року рішення місцевого суду було змінено, а саме: позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено частково та присуджено до стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі твердої грошової суми 2500 (дві тисячі п`ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.03.2020 року і до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с.37-40).

З довідки про склад сім`ї за вих. № 275 від 23.09.2023, виданої Пилипецькою сільською радою Хустського району Закарпатської області вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , до складу її сім`ї входять: мати ОСОБА_10 , 1946 р.н., донька ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , син ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Згідно Акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 від 02.01.2023 вбачається, що позивачка зі своїми дітьми проживає разом з матір`ю ОСОБА_10 , яка є пенсіонеркою, в будинку, який належить її матері ОСОБА_10 . Крім цього, вказано, що ОСОБА_1 дітей виховує без батька, має інвалідність з дитинства, часто хворіє та проходить лікування в різних лікарнях, ніде не працює. Комісія встановила, що в ОСОБА_1 складні матеріально-побутові умови (а.с.53).

Батько проживає окремо від дітей, що стверджується довідкою про склад сім`ї та проживання №2217 від 16.11.2022, виданою Міжгірською селищною радою Закарпатської області, згідно якої він проживає як співмешканець разом з ОСОБА_9 та її дітьми: сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сином ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сином ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сином ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.36).

Відповідно до довідки МСЕК серії 2-18 ЗАК №005493 від 14.07.1998 вбачається, що позивач ОСОБА_16 є особою з інвалідністю ІІІ групи, захворювання з дитинства, безстроково, а також обмежено працездатною (а.с.11).

Згідно довідки про доходи № 120185, виданої Міжгірським об`єднаним управлінням ПФУ в Закарпатській області від 28.09.2022 вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку МОУ ПФУ і отримує пенсію по інвалідності, загальний розмір якої за період з 01.01.2022 року по 30.09.2022 року склав 20500,00 грн. (а.с.12).

Відповідно до довідки №449 від 19.12.2022, виданої Управлінням соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Управлінні соціального захисту населення Хустської районної державної адміністрації (Міжгірська дільниця) та за період з січня 2021 року по листопад 2022 року отримала соціальні виплати на суму 186625,63 грн. 7511,87 грн. у січні 2021, і такі виплати в подальшому зростали, зокрема, з липня по листопад 2022 року складали 8777,01 грн. на місяць (а.с.46).

Згідно інформації Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 17.01.2023 вбачається, що ОСОБА_2 в`їхав на територію України 03.01.2021, виїхав 06.03.2021; в`їхав на територію України 14.11.2021, виїхав 18.11.2021 (а.с.63,85).

Відповідно до відомостей Пенсійного фонду України в Закарпатській області щодо застрахованої особи ОСОБА_2 за формою ОК-5, відповідач за період з 01.01.2020 по 01.02.2023 не працевлаштований, доходів немає (а.с.90-91).

Згідно довідки Міжгірського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області №1230/2312-38 від 17.02.2023 вбачається, що у ОСОБА_2 відсутня заборгованість згідно виконавчого листа №302/220/20 від 04.08.2021 Міжгірського районного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на користь доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі по 2500 грн. на кожну дитину (а.с.96).

Оскаржуваним рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2023 року змінено розмір аліментів та вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 (три тисячі) гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати набрання даним рішення законної сили та до досягнення кожною дитиною повноліття.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що після ухвалення рішення 28.04.2020 матеріальне становище одержувача аліментів як одна з умов, із якою пов`язується можливість збільшення розміру аліментів, змінилося, так як потреба в коштах для утримання і розвитку дітей істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги до платника аліментів про збільшення їх розміру.

Оцінивши наявні у матеріалах справи докази, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України, беручи до уваги інтереси неповнолітніх дітей, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності збільшення розміру стягуваних аліментів.

Згідно з ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч. 2 ст. 184 СК України).

Статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

У статті 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказані висновки містяться постанові Верховного Суду від 12.01.2022 у справі №545/3115/19 (провадження №61-18145св20).

Як вбачається з доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , остання вказує, що суд першої інстанції діяв упереджено, оскільки ним було безпідставно відхилено подані нею клопотання про витребування доказів щодо доходів відповідача та підстав перебування відповідача в Чеській Республіці через судове доручення та зупинення провадження на цей час, а також щодо витребування від ОСОБА_2 паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а натомість всі клопотання сторони відповідача про витребування доказів були задоволені.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими та безпідставними з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту ухвали Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2023 року, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про судове доручення, з посиланням на ст. 87 ЦПК України, закордонним дипломатичним установам України у Чеській Республіці було відмовлено, оскільки ОСОБА_1 не надано належних доказів про те, що відповідач ОСОБА_2 на даний момент виїхав за межі України, саме до Чеської Республіки; відсутні будь-які відомості щодо отримання відповідачем доходу у Чеській Республіці; не вказано, якому саме органу доручити здійснення відповідних дій; відсутнє посилання на положення міжнародного договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, учасниками якого є Україна і держава, до якої звернено доручення; відсутній чіткий перелік процесуальних дій, що належить вчинити.

На думку, колегії суддів вказані висновки суду першої інстанції є правильними, а ухвала постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Крім цього, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про необґрунтованість клопотання ОСОБА_1 про витребування від відповідача копії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, враховуючи те, що, оскільки судом першої інстанції було отримано відомості з Державної прикордонної служби України, в яких наявна інформація щодо перетину кордону громадянином України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у період часу з 01.01.2021 по 01.12.2022, то у вказаному паспорті відповідача міститиметься тотожна інформація.

З огляду на таке, колегія суддів вважає, що заявлене у апеляційній скарзі ОСОБА_1 клопотання про витребування у сторони відповідача належно завіреного паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_2 з всіма його сторінками також не підлягає до задоволення.

Крім цього, апеляційний суд звертає увагу, що попередньо подані ОСОБА_1 клопотання про витребування доказів, а саме про витребування з Державної прикордонної служби України інформації щодо перетину кордону України у період з 01.01.2021 по 01.12.2022 громадянином України ОСОБА_2 та про витребування з Посольства Чеської Республіки в місті Києві інформації щодо отримання довгострокової візи і проживання з правом працювати в Чеській Республіці громадянином України ОСОБА_2 та інформації щодо місця праці такого були задоволені місцевим судом, що суперечить твердженню скаржниці про упередженість місцевого суду.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо того, що його сімейний стан змінився, оскільки він перебуває у фактичних шлюбних відносинах (цивільному шлюбі) із ОСОБА_9 та проживає разом із її чотирма дітьми, які перебувають на його утриманні, з огляду на наступне.

Згідно довідки про склад сім`ї та проживання №2217 від 16.11.2022, виданої Міжгірською селищною радою Закарпатської області, вбачається, що ОСОБА_2 проживає як співмешканець разом з ОСОБА_9 та її дітьми: сином ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сином ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сином ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , сином ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.36). Крім цього, ОСОБА_2 у апеляційній скарзі зазначає, що він проживає з ОСОБА_9 без державної реєстрації шлюбу, тобто фактично вони є співмешканцями.

Отже, посилання відповідача на наявність співмешканки, а також про утримання її чотирьох неповнолітніх дітей не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_2 не надано доказів несення ним витрат на їх утримання. Відповідачем не надано суду доходів співмешканки або доказів її непрацездатності, а у її дітей є батько, який повинен забезпечувати своїх дітей.

Відповідно до ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 13, ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Доводи скаржника ОСОБА_2 про те, що його доходи є мінливими, нестабільними і залежними від багатьох зовнішніх факторів, а його середньомісячний дохід з березня 2020 року фактично не змінився і складає не більше 10000 гривень, а, отже, матеріальне становище відповідача фактично погіршилося в силу значного зростання інфляції та незмінності розміру його доходів, колегія судів не бере до уваги, оскільки на підтвердження даних обставин ним не надано жодних доказів.

Прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг,необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості,та застосовується,зокрема,для загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм (ч. 1 ст.1, ч. 1 ст.2 Закону України «Про прожитковий мінімуму» 2 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» установлено у 2022 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено з 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років 2833 гривні.

Таким чином, державою щорічно встановлюється прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення для загальної оцінки рівня життя в Україні.

Зважаючи на щорічне зростання прожиткового мінімуму, не потребує доведення той факт, що вартість життя щорічно зростає, що впливає на матеріальний стан позивача.

Суд першої інстанції правильно встановив, що матеріальне становище одержувача аліментів змінилося, так як потреба в коштах для утримання і розвитку дітей істотно зросла, тому виникли дійсні підстави для вимоги для платника аліментів про збільшення їх розміру. Так, після прийнятого місцевим судом рішення від 28 квітня 2020 року змінилося матеріальне становище позивачки, яке зумовлене подорожчанням засобів, товарів та послуг у всіх сферах життєдіяльності, в т.ч. що стосується догляду за дитиною, до яких зокрема входять витрати на харчування, навчання, купівлі одягу та взуття, додаткові витрати у зв`язку із відвідуванням шкільного закладу, тощо, що збільшує відповідно витрати позивачки на утримання дітей, та, відповідно, погіршує її матеріальне становище. Також суд правильно зазначив, що витрати на лікування дітей, про що зазначає позивач, не є аліментами, є додатковими витратами на дитину, а питання щодо їх стягнення вирішується за відповідним позовом.

В той же час, позивачем не доведено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі 10000 грн. сукупно на двох дітей.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що розмір аліментів на утримання дітей сторін збільшено місцевим судом виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Місцевим судом стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у мінімальному розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру, а тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду в цій частині.

Інші доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, підстав для скасування чи зміни рішення суду - немає. Відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, п. 1 ч. 1 ст.374, ст. 375, ст. ст.381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 17 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 05 липня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді