Справа № 306/1713/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

11 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Кожух О.А., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря судового засідання: Гусоньки З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Козар Микола Миколайович, на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2023 року у складі судді Жиганської Н.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , органу опіки та піклування Керецьківської сільської ради про участь у вихованні та визначення графіку спілкування,-

встановив :

ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , органу опіки та піклування Керецьківської сільської ради про участь у вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначення графіку спілкування з дитиною за допомогою інтернет відеозв`язку та за допомогою телефонних засобів.

Позов мотивовано тим, що позивач перебував у шлюбі з ОСОБА_4 , який було розірвано рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області 19.12.2018 року. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який після розірвання шлюбу, залишився проживати разом з матір`ю. Позивач зазначає, що 25.06.2022 року ОСОБА_5 (мама дитини) померла. Після розірвання шлюбу і до моменту виїзду з України позивач постійно зустрічався з сином, спілкувався та брав участь у його вихованні. Згідно висновку № 82 служби у справах дітей Керецьківської сільської ради від 27.06.2022 року про тимчасове влаштування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було визначено за доцільне тимчасово влаштувати дитину Островка Данила до вітчима ОСОБА_1 . Згідно наказу №18 від 27.06.2022 року про тимчасове влаштування малолітньої дитини, ОСОБА_3 як дитину, залишену батьківського піклування тимчасово влаштовано до вітчима ОСОБА_1 . Вимоги мотивує тим, що з моменту смерті ОСОБА_4 позивач не має можливості спілкуватись з малолітнім сином, оскільки вітчим перешкоджає йому у цьому.

За вказаних обставин позивач просив визначити графік спілкування з дитиною за допомогою інтернет відеозв`язку та за допомогою телефонних засобів.

Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2023 року заявлений позов задоволено. Визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за допомогою Інтернет відеозв`язку батька ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :кожного вівторка, четверга, суботи тижня місяця з 16.00 години за київським часом до 17.00 години за київським часом. Зобов`язано ОСОБА_1 (з яким тимчасово проживає малолітній ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не чинити ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 за допомогою засобів телефонного та інтернетзв`язку.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Козар М.М., подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що апелянт перебував у шлюбі з ОСОБА_6 , яка є матір`ю малолітнього ОСОБА_7 . З двохрічного віку він виховує ОСОБА_7 , який називає його батьком. Батько дитини позивач ОСОБА_2 близько чотирьох років перебуває у російській федерації і не цікавиться вихованням сина. Після смерті матері дитини, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивач продовжує проживати у російській федерації, до сина не приїхав, ним не цікавиться. На даний час малолітнього, як дитину, яка залишена батьківського піклування, тимчасово влаштовано до нього - ОСОБА_1 . Він піклується про дитину, займається його вихованням та утриманням. Жодних перешкод у спілкуванні дитини з батьком він не чинить, дитина ходить у школу, знає читати, писати, має власний телефон і може безперешкодно спілкувати з батьком. Однак, батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_8 підтримав апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час, місце розгляду справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності.

З такими висновками суду не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,ч.3 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема є: змагальність сторін; диспозитивність.

Відповідно до ч.ч.1-4 ст.12, ч.2 ст. 13, ч.1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях( ч.6 ст.81 ЦПК України).

Матеріалами справи встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 26 від 21.04.2016 року, виданого виконавчим комітетом Березниківської сільської ради матір`ю дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_6 , батьком - ОСОБА_2 (позивач).

Після розірвання шлюбу з ОСОБА_9 , мати дитини ОСОБА_6 20.03.2019 року уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати дитини ОСОБА_10 померла.

Згідно висновку служби у справах дітей Керецьківської сільської ради від 26.06.2022 року № 82 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштовано на виховання до вітчима ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання АДРЕСА_1 .

Згідно відомостей Державної прикордонної служби України, батько дитини позивач ОСОБА_2 29.08.2018 року перетнув кордон і проживає в російській федерації.

Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно з ч.3 ст.151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. (ст.153 СК України).

Відповідно до ч.1,ч.2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські прав не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з ч.1-3 с. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Обґрунтовуючи заявлений позов, позивач посилається, що відповідач створює йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Однак, позивачем, відповідно до ст. 12, 13 81 ЦПК України, не подано жодних належних, допустимих, достатніх та достовірних доказів, які б підтверджували дані обставини. Такі твердження позивача є голослівними, ґрунтуються виключно на припущеннях.

Матеріалами справи доведено, що батько дитини позивач ОСОБА_2 29.08.2018 року перетнув кордон і проживає в російській федерації. З цього часу в Україну не повертався. Після смерті матері дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), позивач продовжує проживати в російській федерації. Малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , службою у справах дітей Керецьківської сільської ради тимчасово влаштовано на виховання до вітчима ОСОБА_1 за фактичним місцем проживання АДРЕСА_1 .

Під час обстеження службою у справах дітей Керецьківської сільської ради умов проживання дитини встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає у сім`ї відповідача ОСОБА_1 . Дитина почувається комфортно у даній сім`ї, яку вважає за свою власну. Тут він перебуває з двохрічного віку, називаючи вітчима «няньом», маму вітчима «бабусею», тата вітчима «дідом». На питання чи хоче він спілкуватися у телефонному режимі з біологічним батьком - категорично відповів «ні», мотивуючи це тим, що в нього один «няньо», якого він з нетерпінням чекає роботи, потім вони граються та виконують завдання з англійської мови. Вказано, що батькові не потрібно призначати години спілкування, так як він повинен був дбати про дитину з самого народження, але він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, навіть після смерті ОСОБА_5 не приїхав, не забрав дитину.

Таким чином, матеріалами справи доведено, що сам позивач усунувся від виконання своїх батьківських обов`язків і взагалі їх не виконує, навіть після смерті матері дитини. Позивач, як батько дитини, не позбавлений можливості належним чином здійснювати свої батьківські права відносно дитини, в тому числі спілкуватися з дитиною, займатися її вихованням.

Матеріали справи не місять будь яких доказів, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_1 чинить позивачу перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини.

Згідно ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. З аналізу даної норми слідує, що відповідач це особа, на яку вказує позивач в позовній заяві, як на порушника своїх прав. Тому, саме позивач визначає до кого пред`явити позов. Якщо позивач помилиться (неправильно зазначивши сторону) і притягне відповідачем особу, яка його прав не порушила або не повинна відповідати за позовом з інших причин, суд у такому позові відмовляє.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом з тим установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц, від 05 травня 2019 року у справі № 554/10058/17.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Пред`являючи даний позов позивач в якості співвідповідача зазначив також і орган опіки та піклування Керецьківської сільської ради, проте з матеріалів справи не вбачається, що позивач взагалі звертався до даного органу, що цей орган вирішував будь які питання пов`язанні з участю позивача у спілкуванні та вихованні дитини, та порушив законні права та інтереси позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Виходячи із змісту, предмету і підстав заявленого позову у даних спірних правовідносинах орган опіки та піклування не є належним відповідачем у справі, даний орган відповідно до ст. 19 СК України надає висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Таким чином, позивач безпідставно вказав орган опіки та піклування Керецьківської сільської ради в якості співвідповідача у даній справі.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір, не врахував вищенаведені фактичні обставини справи та вимоги закону, повно та всебічно не дослідив наявні у справі докази, не дав їм належної правової оцінки та дійшов неправильних висновків про наявність підстав для задоволення заявленого позову.

Відповідно до ч.1 п.1,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні заявленого позову з вищенаведених підстав.

Керуючись статями 374,376,382-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Козар Микола Миколайович,задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 02 лютого 2023 року скасувати, ухваливши у справі нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , орган опіки та піклування Керецьківської сільської ради про участь у вихованні та визначення графіку спілкування, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 22 грудня 2023 року.

Головуючий :

Судді: