ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна, про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який був чоловіком ОСОБА_1 , батьком ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Заповіт складено не було. Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на кіоск «Ремонт взуття», що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , гаражі № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 , що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 , а також самозбудований ОСОБА_5 та ОСОБА_1 гараж за номером № НОМЕР_3 , що знаходяться за адресою АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали з 1963 року разом у зареєстрованому шлюбі до самої смерті спадкодавця. Розподіл сумісного майна подружжя не відбувся та частки у праві спільної сумісної власності виділені не були. Таким чином, вищевказана спадкова маса є спільною сумісною власністю подружжя і тільки після вирахування частки дружини, залишок є спадковою масою. 13.08.2019 позивачі звернулися до приватного нотаріуса із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою від 13.08.2019 нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, оскільки видати його є неможливим, тому що нотаріус не має змоги вирахувати обов`язкову частку у спадщині. На сьогоднішній день, існує об`єктивна перешкода для позивачів у реалізації своїх прав в частині вільного володіння та користування спадковим майном. Тому позивачі просили визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 кіоск «Ремонт взуття» по АДРЕСА_1 , гаражі за номерами 3956, 4052, 4050, що знаходяться за адресою гаражний кооператив «Автолюбитель-10» у місто Дніпро; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину вказаного вище майна в порядку поділу спільного майна подружжя; визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 правона спадкування за законом після ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , по 1/6 частині вказаного майна за кожною.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 23 листопада 1963 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва серії НОМЕР_4 , виданого 23.11.1963 року Будинком одруження м. Дніпропетровська (а.с. 12 т.1).

ОСОБА_5 є батьком позивачки ОСОБА_2 (згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 16.11.2016, виданого повторно Жовтневим районним у місті Дніпропетровську відділі ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області) та відповідача - ОСОБА_4 (згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 05.03.1978, виданого Бабушкінським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська) (а.с. 8, 15 копії спадкової справи).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого Бабушкінським районним у м.Дніпропетровську відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області 25.08.2016 (а.с. 2 копії спадкової справи).

Відповідно до повної копії спадкової справи №18/2016, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. після ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , із заявами про прийняття спадщини звернулись 10.10.2016 ОСОБА_4 (син), 09.02.2017 ОСОБА_2 (дочка) та 09.02.2017 ОСОБА_1 (дружина) (а.с. 1, 12, 16 копії спадкової справи).

Спадкодавець ОСОБА_5 був зареєстрований по АДРЕСА_3 з 07.03.2008 один, що підтверджується копіями довідок КП "Міські комунальні платежі" Дніпропетровської міської ради №26205, 26207 від 10.10.2016 (а.с. 5, 6 копії спадкової справи).

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець К.О. від 13.08.2019 відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на кіоск «Ремонт взуття», що знаходиться у АДРЕСА_1 , та гаражі за номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , що знаходяться у м. Дніпро, гаражний кооператив «Автолюбитель-10», зокрема із підстав, що спадкодавець за життя не набув права власності на таке майно (а.с. 13 т.1).

Також установлено, що постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року в цивільній справі №200/19291/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 05 червня 2019 року скасоване та ухвалено нове рішення. Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визначення розміру частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом задоволено частково. Встановлено, що розмір ідеальної частки ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4 складає 1/3 частина. Визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/9 частину нерухомого майна квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 43,8 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, що складається з: приміщення 1 коридору площею 5,8 кв.м, приміщення 2 вбиральні (суміщеної) площею 2,7 кв.м, приміщення 3 кухні площею 6,7 кв.м, приміщення 4 житлової кімнати площею 18,4 кв.м, приміщення 5 житлової кімнати площею 8,7 кв.м, приміщення 6 вбудованої шафи площею 0,4 кв.м, приміщення 7 вбудованої шафи площею 0,5 кв.м, приміщення 8 вбудованої шафи площею 0,3 кв.м, балкону площею 0,8 кв.м. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/9 частину нерухомого майна квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 43,8 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, що складається з: приміщення 1 коридору площею 5,8 кв.м, приміщення 2 вбиральні (суміщеної) площею 2,7 кв.м, приміщення 3 кухні площею 6,7 кв.м, приміщення 4 житлової кімнати площею 18,4 кв.м, приміщення 5 житлової кімнати площею 8,7 кв.м, приміщення 6 вбудованої шафи площею 0,4 кв.м, приміщення 7 вбудованої шафи площею 0,5 кв.м, приміщення 8 вбудованої шафи площею 0,3 кв.м, балкону площею 0,8 кв.м. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , на 1/9 частину нерухомого майна квартиру АДРЕСА_4 ), загальною площею 43,8 кв.м, житловою площею 27,1 кв.м, що складається з: приміщення 1 коридору площею 5,8 кв.м, приміщення 2 вбиральні (суміщеної) площею 2,7 кв.м, приміщення 3 кухні площею 6,7 кв.м, приміщення 4 житлової кімнати площею 18,4 кв.м, приміщення 5 житлової кімнати площею 8,7 кв.м, приміщення 6 вбудованої шафи площею 0,4 кв.м, приміщення 7 вбудованої шафи площею 0,5 кв.м, приміщення 8 вбудованої шафи площею 0,3 кв.м, балкону площею 0,8 кв.м. В іншій частині позову ОСОБА_4 відмовлено. Стягнено з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі по 640,00 грн. з кожної. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати у розмірі по 480,00 грн. кожному (а.с. 155-164 копії спадкової справи).

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2020 року №200/19291/19 заяву ОСОБА_1 задоволено. Прийнято відмову ОСОБА_1 від касаційної скарги на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2018 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 грудня 2019 року. Касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Михайлець Ксенія Олександрівна, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», про визначення розміру частки у спільній сумісній власності та визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом, - закрито (а.с. 186-187 копії спадкової справи).

На підтвердження належності спадкодавцю за життя на праві власності спірного нерухомого майна позивачами долучено:

копію дублікату договору купівлі-продажу від 10.08.1999, за яким ОСОБА_5 купив кіоск «Ремонт взуття», що розташований по АДРЕСА_1 (а.с. 14 т.1);

копії архівних витягів з рішень Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м.Дніпропетровська від 28.04.2006 №320, від 15.12.2006 №1095, згідно яких переоформлено гаражі № НОМЕР_1 та 4052 на ОСОБА_5 (а.с. 15, 16 т.1);

копії технічних паспортів на гаражі під номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та 4050, що виготовлені ФОП ОСОБА_7 станом на 14.01.2019 року (а.с. 17-19, 20-24, 26-28 т.1).

Суду першої інстанції свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 пояснили, що відповідач є недобросовісним, він безпідставно виконував обов`язки голови кооперативу, після чого документи кооперативу було втрачено, а гроші кооперативу зникли.

Свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 повідомили, що ОСОБА_5 розповідав їм, що переоформив гаражі на відповідача. ОСОБА_11 також зазначив, що у кіоску «Ремонт взуття» працював ОСОБА_5 , потім останній разом із відповідачем, який залишився там працювати після смерті батька.

Відповідно до пункту 1 розділу VII «Прикінцевих положень» Сімейного кодексу України (далі - СК України) зазначений Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України (далі - ЦК України), тобто з 01 січня 2004 року. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які існували до 01 січня 2004 року, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності.

Отже, спірні правовідносини щодо правового статусу будинковолодіння та земельної ділянки регулюються, у тому числі, правилами Кодексу про шлюб та сім`ю України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин.

Згідно зі статтею 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до статті 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Тож статус об`єкта права спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Самий лише факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, які встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша статті 70 СК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок про те, що існує презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Водночас законодавство передбачає можливість спростування поширення правового режиму спільного сумісного майна, що є процесуальним обов`язком особи, яка з ним не погоджується. Тягар доказування обставин для спростування презумпції покладається на ту особу, яка її спростовує.

На підтвердження позовних вимог суду представлено копію дублікату договору купівлі-продажу від 10.08.1999, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Орловим О.А. на бланку серії АВК №715190 за реєстровим №2486, за яким ОСОБА_5 купив у ОСОБА_12 кіоск «Ремонт взуття», що розташований по АДРЕСА_1 , який належав продавцю на підставі акту прийомки-установки кіоску, затвердженого заступником голови Бабушкінського райвиконкому 01.04.94 р. (а.с. 14 т.1). У зазначеному вище договорі не вказані площа кіоску, матеріал із якого він виготовлений.

За вимогами пунктів 1.4-1.6 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 №121, яка була чинна на час укладення договору купівлі-продажу від 10.08.1999 (у відповідній редакції), державній реєстрації в бюро технічної інвентаризації підлягають об`єкти нерухомості, розташовані на всій території України (населених пунктах, військових містечках, військових частинах, аеропортах, річкових і морських портах, заповідниках, заказниках, на дорогах, полігонах і т.п.).

Державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснюють державні комунальні підприємства - бюро технічної інвентаризації.

Державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна в бюро технічної інвентаризації є обов`язковою для власників, незалежно від форми власності.

Державній реєстрації підлягають тільки ті об`єкти нерухомості, будівництво яких закінчено, та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку незалежно від форм їхньої власності та при наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим бюро технічної інвентаризації, яке проводить державну реєстрацію права власності на ці об`єкти (пункт 1.8 Інструкції від 9 червня 1998 №121).

У пункті 1.9 вказаної вище інструкції встановлено, зокрема, що не підлягають реєстрації тимчасові споруди, а також споруди, не пов`язані фундаментом із землею.

За змістом пункту 1.10 Інструкції від 9 червня 1998 №121, у державній реєстрації об`єкта нерухомості може бути відмовлено якщо: а) правовстановлювальний документ, не передбачений цією Інструкцією; б) у в правовстановлювальному документі відсутні потрібні реквізити (місто, в якому розташований об`єкт нерухомого майна, найменування юридичної особи чи прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, розмір власності і т. і.); в) форма правовстановлювального документа, не відповідає формі, передбаченій чинним законодавством.

Відмова в державній реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна надається письмово на вимогу власника з викладенням причин, з яких неможливо здійснити державну реєстрацію об`єкта. Відмова в державній реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна може бути оскаржена у встановленому порядку (пункти 1.11, 1.12 Інструкції від 9 червня 1998 №121).

Розділом 2 вказаної вище Інструкції визначено порядок здійснення реєстрації права власності, у пункті 2.1 якого встановлено, що реєстрація провадиться на підставі правовстановлювальних документів (додаток 1) у такому порядку: а) заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлювального документа (оригінал та копію); б) відповідальний працівник бюро технічної інвентаризації вивчає законність та повноту документів і на підставі їх робить відповідний запис у реєстрову книгу; в) адреса об`єкта, що реєструється, записується в алфавітний журнал адрес (додаток 2); г) прізвище, ім`я та по батькові власників нерухомого майна, що належить фізичним особам, вносяться в алфавітний журнал або картотеку власників (додатки 3, 4); ґ) на оригіналі правовстановлювального документа робиться реєстраційний напис (додаток 5). Якщо на правовстановлювальному документі, немає місця для реєстраційного напису, то видається реєстраційне посвідчення, яке є невід`ємною частиною такого документа (додаток 6); д) на копії правовстановлювального документа, робиться відмітка про реєстрацію з посиланням на реєстровий номер та дату реєстрації; е) до інвентаризаційної справи додається копія правовстановлювального документа, довідка про належність об`єкта нерухомого майна, в якій записується: прізвище, ім`я та по батькові або найменування власника, назва і зміст правовстановлювального документа, число і місяць реєстрації з підписом особи, яка відповідає за реєстрацію.

До переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна, входять також договори купівлі-продажу, посвідчені державними нотаріальними конторами та приватними нотаріусами (п. 1 додатку №1 до Інструкції від 9 червня 1998 №121).

Позивачами не представлено доказів реєстрації за життя ОСОБА_5 права власності на спірний кіоск Ремонт взуття, як об`єкт нерухомого майна, що розташований за адресою по АДРЕСА_1 у державному комунальному підприємстві - бюро технічної інвентаризації, у відповідності до положень, які діяли на час посвідчення договору купівлі-продажу від 10.08.1999 року.

Копія дублікату договору купівлі-продажу від 10.08.1999 року спірного кіоску не містить реєстраційного напису органу БТІ, або реєстраційного посвідчення органу БТІ, яке є невід`ємною частиною такого документа.

Окрім того, суду також не представлено доказів прийняття в експлуатацію у встановленому порядку завершеного будівництвом об`єкту нерухомого майна - кіоску Ремонт взуття по АДРЕСА_1 , матеріалів його технічної інвентаризації, підготовлених тим бюро технічної інвентаризації, яке проводить державну реєстрацію права власності.

Колегія зауважує, що згідно наданої копії дублікату договору купівлі-продажу від 10.08.1999 року, кіоск «Ремонт взуття» належав продавцю ОСОБА_12 на підставі акту прийомки-установки кіоску, затвердженого заступником голови Бабушкінського райвиконкому 01.04.94 р. Однак, акт прийомки-установки кіоску свідчить лише про встановлення тимчасової споруди. Доказів виділення відповідної земельної ділянки у власність (користування) спадкодавцю під розміщення кіоску по АДРЕСА_1 не представлено.

Отже, позивачами не доведено належність за життя ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , кіоску «Ремонт взуття» по АДРЕСА_1 , саме як об`єкту нерухомого майна з присвоєнням адреси об`єкту нерухомого майна; клопотання про витребування відповідних доказів судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом судового засідання.

В матеріалах справи наявна копія припису №3205Д від 28.07.2020, що виданий КП Благоустрій міста власнику ТС Ремонт взуття, відповідно до якого, для усунення наслідків порушень Правил благоустрою території міста Дніпропетровська, належить вжити заходи по звільненню об`єктів благоустрою шляхом демонтування самовільно встановлених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, що розташовані за адресою по АДРЕСА_1 власними силами та за власні кошти протягом 7 діб (а.с. 240 т.1).

Згідно зі статтею 331 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV, який набрав чинності 01.01.2004, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 1 липня 2004 року №1952-IV, який набрав чинності 03.08.2004, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною другою статті 3 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Державній реєстрації прав підлягають, зокрема, право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості (п. 1 ч. 1 ст. 4 вказаного вище Закону у чинній редакції).

Також суду не надано доказів реєстрації права власності за життя ОСОБА_5 на спірний кіоск у Реєстрі прав власності на нерухоме майно чи Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону від 1 липня 2004 року №1952-IV.

Статтею 181 ЦК України визначено, що до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Режим нерухомої речі може бути поширений законом на повітряні та морські судна, судна внутрішнього плавання, космічні об`єкти, а також інші речі, права на які підлягають державній реєстрації. Рухомими речами є речі, які можна вільно переміщувати у просторі.

Суд звертає увагу, що позов з приводу кіоску «Ремонт взуття» заявлений як щодо об`єкту нерухомого майна з прив`язкою до адреси ( АДРЕСА_1 ). Однак, суду не надано доказів, що кіоск «Ремонт взуття» є саме нерухомим майном.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Таким чином, позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 кіоску «Ремонт взуття» по АДРЕСА_1 , визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вказаного майна та визнання за позивачами по 1/6 частині вказаного майна за кожною - задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеністю та безпідставністю.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не спростував належності спадкодавцю на праві власності спірного кіоску є безпідставним, адже позивачами не доведено факт належності вказаного кіоску, як нерухомого майна, спадкодавцю (або подружжю) на праві власності.

Колегія звертає увагу, що позивачі, за наявності підстав, не позбавлені можливості, на захист своїх прав та законних інтересів, звернутись до суду з іншим позовом, за іншого обґрунтування, щодо кіоску, як об`єкту рухомого майна (будівельних матеріалів, тощо).

Позовні вимоги відносно гаражів обґрунтовані належністю на праві власності за життя ОСОБА_5 (подружжю) гаражів за номерами 3956, 4052 та 4050 у Гаражному кооперативі "Автолюбитель-10" м. Дніпро.

На підтвердження позовних вимог у цій частині позивачами представлено, зокрема, копію архівного витягу від 11.10.2018 №03-44/В-493 з рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м.Дніпропетровська від 28.04.2006 №320, згідно якого вирішено (п. 1.29) переоформити гараж № НОМЕР_1 у кооперативі «Автолюбитель-10» з гр. ОСОБА_13 на гр. ОСОБА_5 (а.с. 15 т.1). У наведеному рішенні виконкому не вказано про передачу гаража саме у власність ОСОБА_5 .

Відповідно до копії архівного витягу від 11.10.2018 №03-44/В-493 з рішення Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м.Дніпропетровська від 15.12.2006 №1095, вирішено (п. 1.29) переоформити гараж № НОМЕР_2 у кооперативі «Автолюбитель-10» з гр. ОСОБА_14 на гр. ОСОБА_5 (а.с. 16 т.1). У вказаному рішенні виконкому не зазначено про передачу гаражу саме у власність ОСОБА_5 .

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, у вказаному реєстрі зареєстрована юридична особа - Гаражний кооператив "Автолюбитель-10" ("ГК" Автолюбитель -10", ідентифікаційний код юридичної особи: 25000343) з організаційно-правовою формою - гаражний кооператив.

За положеннями частини четвертої статті 19 Закон України «Про кооперацію», кооператив є власником будівель, споруд, грошових та майнових внесків його членів, виготовленої продукції, доходів, одержаних від її реалізації та провадження іншої передбаченої статутом діяльності, а також іншого майна, придбаного на підставах, не заборонених законом.

Пай - майновий поворотний внесок члена (асоційованого члена) кооперативу у створення та розвиток кооперативу, який здійснюється шляхом передачі кооперативу майна, в тому числі грошей, майнових прав, а також земельної ділянки (стаття 2 Закон України «Про кооперацію»).

Пай кожного члена кооперативу формується за рахунок разового внеску або часток протягом певного періоду. Майнові внески оцінюються у грошовій формі. Право власності членів кооперативу - фізичних осіб на свою загальну частку успадковується (ч.ч. 1, 4 ст. 21 Закон України «Про кооперацію» у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин).

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 червня 1991 року №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов`язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» роз`яснено, що у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член гаражно-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом.

Законом України від 4 червня 2009 року N1448-VI, який набрав чинності 01.07.2009, доповнено Закон України «Про кооперацію» статтею 19-1, згідно якої, зокрема, член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно.

У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна (ч. 2 ст. 19-1 Закон України «Про кооперацію» у редакції 01.07.2009).

Згідно зі статтею 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, у редакції від 29.01.2006, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, а саме право власності на нерухоме майно.

Більше того, частину другу статті 19-1 Закону України "Про кооперацію" 04.08.2013 доповнено (згідно Закону №402-VII від 04.07.2013 року) реченням такого змісту: "Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону".

У постанові від 23.05.2018 у справі №640/11441/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що внесені подружжям в період шлюбу пайові внески, а після повного внесення паю - наданий в користування гараж є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки гараж є неподільним майном, у разі спору між подружжям питання про залишення гаража одному з них і присудження грошової компенсації за частку в майні іншому розв`язується з урахуванням правил шлюбно-сімейного законодавства.

Як встановлено судом, на час винесення вказаних вище рішень Виконавчого комітету Бабушкінської районної ради м. Дніпропетровська від 28.04.2006 №320, від 15.12.2006 №1095, якими вирішено переоформити гаражі № НОМЕР_1 та 4052 на ОСОБА_5 , вимогами чинного на той час законодавства (ст. 331 ЦК України, п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень) встановлено обов`язкову державну реєстрацію права власності на нерухоме майно у відповідному реєстрі.

Такий обов`язок державної реєстрації права власності був установлений 04.08.2013 безпосередньо у разі викупу гаража гаражного кооперативу в ч. 2 ст. 19-1 Закон України «Про кооперацію», за змістом якої право власності на гараж у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

Доказів реєстрації за життя ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у встановленому законом порядку права власності на гаражі № НОМЕР_1 та 4052 у Гаражному кооперативі "Автолюбитель-10" - суду не представлено.

Також позивачами не надано докази викупу протягом життя ОСОБА_5 (або подружжям) спірних гаражів № НОМЕР_1 , 4052, 4050 у Гаражному кооперативі "Автолюбитель-10", оплати пайових внесків до гаражного кооперативу, тощо. Факти внесення спадкодавцем пайових платежів, їх розмір, періодичність позивачками не доведені, у позовній заяві не вказані.

На виконання ухвали місцевого суду від 29.06.2021 ГК "Автолюбитель-10" надано лист, згідно якого кооператив не має можливості надати письмові докази щодо предмету спору у звязкку з тим, що невідомим чином зникли документи (а.с. 67 т.2).

Щодо гаражу № НОМЕР_3 у Гаражному кооперативі "Автолюбитель-10" позивачами взагалі не надано до суду першої інстанції будь-яких письмових доказів належності його ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Копії технічних паспортів на гаражі за номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та 4050, що виготовлені ФОП ОСОБА_7 станом на 14.01.2019 року, не є правоустановчими документами, що посвідчують право власності (чи інше право), а є лише технічною документацією, що розроблена на замовлення ОСОБА_1 вказаним інженером з інвентаризації нерухомого майна (а.с. 25 т.1).

Позивачами не доведено, що гаражі №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та 4050 у Гаражному кооперативі "Автолюбитель-10" м. Дніпро були набуті у спільну власність позивачкою ОСОБА_1 та спадкодавцем, не доведено набуття вказаних гаражів у приватну власність лише ОСОБА_5 протягом його життя. Клопотання про витребування відповідних доказів апеляційним судом - не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом судового засідання.

Отже, позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_1 гаражів №№3956, 4052, 4050 у Гаражному кооперативі "Автолюбитель-10" м. Дніпро, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину вказаного майна та визнання за позивачами по 1/6 частині вказаного майна за кожною - задоволенню не підлягають, у зв`язку з недоведеністю.

Обґрунтування апеляційної скарги неправомірністю повернення місцевим судом позовної заяви позивачам у новій редакції від 02.06.2022 (а.с. 53-55 т.2), де заявлені також вимоги щодо визнання недійсними заяви ОСОБА_5 від 20.07.2016, рішень гаражного кооперативу про переоформлення гаражів, протоколу загальних зборів, довідки про членство відповідача в кооператиів, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на один із гаражів за відповідачем, - не спростовують наведених вище висновків апеляційного суду щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Позивачами не оскаржується протокольна ухвала Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 06 червня 2022 року про повернення позовної заяви у новій редакції від 02.06.2022 (а.с. 52-59 т.2), яка підлягає оскарженню окремо від рішення суду згідно п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.

Колегія звертає увагу, що позивачі не позбавлені можливості подання нового позову до місцевого суду. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 6 ст. 367 ЦПК України).

Твердження відповідача, що він набув право користування, володіння на спірні гаражі ще за життя батька - не спростовують висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову, що заявлений у даній справі.

Надані відповідачем копії рішень, свідоцтв гаражного кооперативу "Автолюбитель-10" від 20.07.2016 року, копії протоколу загальних зборів членів кооперативу від 20.08.2016 року, згідно яких саме відповідачу передано у користування та володіння спірні гаражі; докази наявності у відповідача права власності на гараж № НОМЕР_1 у ГК "Автолюбитель-10" з травня 2018 року, - не спростовують вищевказаний висновок суду про недоведеність факту належності гаражів на праві власності ОСОБА_5 протягом його життя або подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 .

Представлені відповідачем оригінали вищевказаних документів лише в апеляційній інстанції не приймаються до уваги судом з урахуванням положень ч. 3 ст. 367 ЦПК України, оскільки відповідач не довів обєктивну неможливість їх подання до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова