ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8458/23 Справа № 207/3154/22 Головуючий у першій інстанції: Івченко Т. П. Суддя-доповідач: Красвітна Т. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_3 , Орган опіки та піклування Виконавчий комітет Кам`янської міської ради Дніпропетровської області, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що його біологічний батько розлучився з його матір`ю в 2013 році, коли позивачу було 7 років. З того часу батько повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до позивача, не спілкувався з ним, як із сином, не підтримує родинних стосунків, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не турбується про його, позивача, харчування, лікуванням. Мати ОСОБА_3 самостійно піклувалась про його, позивача, фізичний та соціальний розвиток. Відповідач уникає спілкування із позивачем, ігнорує обов"язок по вихованню сина, що негативно впливає на самоусвідомлення останнього; відповідач не забезпечує дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню позивачем загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює умов для отримання сином освіти. Такою поведінкою відповідач створює умови, які шкодять шкодять інтересам позивача, та змушують його страждати морально. Таким чином, позивач заявляє про умисне ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до нього, як до сина, що триває значний час, а саме з 2013 року і по час звернення позивача із позовом. Тому позивач просив позбавити ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_1 .

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав, - відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 .

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимоги, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 01 травня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №876.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджено копією повторного свідоцтва про народження виданого Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 02 вересня 2008 року, актовий запис №146 (а.с. 5 т.1).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2013 року розірвано шлюб зареєстрований між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , 01 травня 2005 року Дніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 876. Рішення набрало законної сили (а.с. 7 т.1).

Згідно інформації про реєстрацію місця проживання №19/10762 від 12 вересня 2022 року та довідки про склад сім`ї №21/7537 від 12 вересня 2022 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає у будинку АДРЕСА_1 (а.с. 8, 9 т.1) разом із матір"ю ОСОБА_3 .

Відповідно до довідок №168 від 06.08.2021 та №302 від 09.09.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається у 10-А класі комунального закладу "Технічний ліцей імені Анатолія Лигуна" Кам`янської міської ради. За час навчання ОСОБА_4 його батько, ОСОБА_2 , заклад освіти не відвідував, успішністю сина не цікавився (а.с. 16, 17 т.1).

З довідки №64/01-24 від 31.08.2021, виданої КЗ спеціалізованої мистецької освіти "Мистецька школа №5" КМР вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , навчався у КЗ спеціалізованої мистецької освіти "Мистецька школа №5" КМР з 2015 року по 2021 рік. За час навчання ОСОБА_4 його мати ОСОБА_3 приймала активну участь в організації шкільних заходів. Батько, ОСОБА_2 , заклад освіти не відвідував, успішністю сина не цікавився (а.с. 19 т.1).

Згідно відповіді КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №3» Кам`янської міської ради №337/1-05 від 16 вересня 2021 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , має декларацію з сімейним лікарем. З червня 2013 року до лікувального закладу для надання медичної допомоги дитині завжди зверталась мати ОСОБА_3 . Батько ОСОБА_2 жодного разу у медичний заклад з приводу здоров`я сина не звертався (а.с. 18 т.2).

У провадженні Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Кам`янського району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться на виконанні ВП НОМЕР_2, в межах якого стягуються аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , на утримання сина ОСОБА_1 (а.с. 10-14 т.1).

Згідно Висновку Кам`янської міської ради Дніпропетровської області Виконавчого комітету №8вих-20/149 від 14.03.2023 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сімейне життя подружжя не склалося, тому шлюб між батьками дитини було розірвано 13.05.2013 на підставі рішення Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська. Після припинення шлюбних відносин батьків неповнолітній ОСОБА_4 залишився мешкати разом з матір?ю ОСОБА_3 , який повністю перебуває на її утриманні.

Батько дитини ОСОБА_2 з 2013 року з сином не спілкується, матеріально не допомагає, не підтримує родинні відносини, ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина.

Відповідно до довідки Заводського відділу державної виконавчої служби у м.Кам?янське Кам?янського району Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м.Дніпро) ОСОБА_2 станом на 05.09.2022 має заборгованість по аліментам в сумі 13517,76 грн.

ОСОБА_2 двічі запрошений на засідання комісії з питань захисту прав дитини, але так і не з`явився, про причини неявки не повідомив.

Питання доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , 2006 р.н. розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кам"янської міської ради.

Ураховуючи інтереси неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , орган опіки та піклування виконавчого комітету міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 76-77 т.1)

В суді першої інстанції були допитані у якості свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 .

Так, свідки з боку позивача ОСОБА_6 (бабуся позивача, з боку матері) і ОСОБА_7 (цивільний чоловік бабусі ОСОБА_6 ), суду пояснили, що після розірвання шлюбу між батьками ОСОБА_4 , він дуже переживав, завжди чекав на зустрічі із батьком. Свідки надали негативну характеристику відповідача ОСОБА_2 , який на їх думку не брав належної участі у питаннях сім`ї під час шлюбу, та в питаннях забезпечення ОСОБА_4 після розірвання шлюбу із матір`ю позивача. Також, згідно пояснень ОСОБА_6 , відповідач ОСОБА_2 не бажав спілкуватися із сином, уникав із ним спілкування. На прохання допомоги під час перебування ОСОБА_4 у лікарні, чи відвезення його до дому зі школи, допомоги не надавав. Під час зустрічі із ОСОБА_4 у місті, з ним не спілкувався. Крім сплати аліментів на утримання ОСОБА_4 , іншої участі у його житті, відповідач не брав.

Свідок ОСОБА_8 зазначила, що вона є державним виконавцем у провадженні якої знаходиться виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 . Під час здійснення виконавчих дій, ОСОБА_2 сплачував нараховані суми, і на теперішній час заборгованості не має.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона є вчителем, та була класним керівником ОСОБА_4 . За час шкільного навчання, з питань навчання ОСОБА_4 до школи його батько не звертався, батьківських зборів не відвідував. За зверненням ОСОБА_4 вона складала довідки з цього питання.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до положень статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року (далі - Конвенція про права дитини), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до положень статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), в тому числі, й на рівне виховання батьками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Відповідно до частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції про права дитини зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», параграф 49).

Згідно висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 29.09.2021 року у справі №459/3411/18, позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. А факт заперечення відповідачем щодо позову про позбавлення його батьківських прав не свідчить про його інтерес до дитини та реальне бажання змінити поведінку.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини. її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі: не виявляють інтересу до її внутрішнього світу: не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

У справі «Ilya Lyapin v. Russia» ( ОСОБА_10 проти Росії) ЄСПЛ зазначив, що якщо батько не підтримує стосунків з дитиною, його можна позбавити батьківських прав. І в цьому немає порушення права на сімейне життя, гарантованого Конвенцією.

При розгляді даної цивільної справи апеляційним судом встановлено, що відповідач свідомо та без поважних причин не спілкується із сином ОСОБА_4 з 2014 року (понад дев"ять років).

Згідно особистих пояснень відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції (приймав участь у режимі відеоконференції), він з 2014 року не спілкується із сином ОСОБА_4 за виключенням випадкової зустрічі у магазині у 2019 році, під час якої діалог із ОСОБА_4 не склався. Викладене підтверджується протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Відповідачем на заперечується, що з 2014 року та до цього часу він не відвідував навчальні заклади де навчався ОСОБА_4 ; не звертався до медичних установ з метою з"ясування стану здоров"я сина чи відвідування його у лікарні; не звертався до суду чи органів опіки та піклування з метою встановлення порядку спілкування із сином ОСОБА_4 , визначення місця його проживання; не спілкувався із сином з використанням засобів телекомунікаційного зв"язку тощо. Вказані факти також підтверджуються письмовими матеріалами даної цивільної справи.

Доводи відповідача, що спілкування з сином ОСОБА_4 він припинив з 2014 року у зв"язку з тим, що колишня дружина ОСОБА_3 образила дівчину з якою на той час він, відповідач, зустрічався; у зв"язку з негативним ставленням до нього (відповідача) колишньої дружини ОСОБА_3 , її родичів та негативним налаштуванням сина ОСОБА_4 , - колегія розцінює, як намагання відповідача уникнути відповідальності за свідоме, винне самоусунення від виховання сина ОСОБА_4 .

Твердження відповідача, що він не визнає позов, оскільки платить аліменти та тримає ОСОБА_4 у полі зору, від третіх осіб дізнається про особливості розвитку сина, - не спростовують факту самоусунення відповідача без поважних причин від участі у вихованні та розвитку ОСОБА_4 . Крім того, відповідачем не надано жодного доказу, що він цікавиться розвитком, долею ОСОБА_4 ; відповідачем не зазначено про наявність наміру змінити свою поведінку по відношенню до сина ОСОБА_4 .

Згідно особистих пояснень відповідача у судовому засіданні апеляційного суду, після початку повномасштабного вторгнення військ російської федерації на територію України він разом з новою дружиною та двома неповнолітніми дітьми виїхав закордон, на цей час перебуває в одній із країн Західної Європи; сину ОСОБА_4 виїхати разом з ним не пропонував.

Апеляційний суд наголошує, що до повномасштабної війни відповідач постійно проживав та був зареєстрований у одному населеному пункті із сином ОСОБА_4 - у м. Кам"янське Дніпропетровської області, що підтверджується письмовими матеріалами справи та визнано сторонами (а.с. 23 т.1).

Відповідач є дієздатним; про наявність інвалідності, перебування на обліку у нарколога, психіатра суду не повідомив; характеристики на відповідача з місця його проживання, роботи суду не надані; клопотання про витребування відповідних доказів судом учасниками справи не заявлені.

Колегія наголошує, що позивачем у даній справі є неповнолітній ОСОБА_1 (на час розгляду справи апеляційним судом має повні сімнадцять років), який був змушений звернутись до суду з позовом про позбавлення батька батьківських прав через відчуття непотрібності батьку та, у зв"язку із цим, приниження гідності дитини.

Відповідач, який постійно проживав у одному населеному пункті із сином, з 2014 року демонстративно припинив спілкування з ОСОБА_4 , що призвело до формування у дитини болісних відчуттів, усвідомлення несправедливості вчинків батька щодо нехтування спілкуванням із сином.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, апеляційним судом встановлено вчинення відповідачем свідомого, тривалого ухилення від спілкування з позивачем, ухилення від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовки до самостійного життя; ухилення від участі у формуванні у Назара нормального самоусвідомлення, у забезпеченні дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; ухилення від сприяння засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі, зокрема, цінностей сім"ї, батьківства. Відповідач з 2014 року не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина; не створює умови для отримання ним освіти, зайняття спортом тощо.

Сукупність зазначених фактів розцінюється судом як ухилення відповідача від виховання сина ОСОБА_4 , враховуючи встановлення винної поведінки батька, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов`язками. Доказів існування об"єктивних перешкод, які не дозволяли відповідачу спілкуватись з ОСОБА_4 , приймати участь у вихованні сина - суду не надано, клопотань про витребування таких доказів не заявлено, що підтверджується матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання.

Колегія приймає до уваги наведений вище обгрунтований, вмотивований висновок органу опіки та піклування, який наполягає, що задоволення позову відповідатиме інтересам дитини.

Невизнання відповідачем позову та сплата аліментів на утримання позивача, які стягнуті судовим рішенням до досягнення ОСОБА_4 повноліття, - не свідчать, у даному випадку, про те, що батько цінує та поважає власного сина, прагне приймати участь у його вихованні та спілкуватись із ним. Під час розгляду справи відповідачем не висловлено жодного прояву жалю, каяття за свої вчинки, які полягають у свавільному, цинічному надтривалому нехтуванню спілкуванням із сином ОСОБА_4 , участю у його вихованні. Відповідачем не вказано про наявність у нього намірів вчиняти певні дії, що спрямовані на відновлення спілкування із сином.

З урахуванням сукупності наведених вище доказів та встановлених обставин, зокрема, відсутності у відповідача намірів виконувати свої батьківські обов"язки по відношенню до сина ОСОБА_4 , - колегія дійшла висновку про доведеність факту стійкої відсутності з 2014 року зв"язків позивача з батьком, які було б можливим і доцільним зберігати, тому найкращим інтересам дитини відповідає ухвалення рішення про задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Задоволення позову сімнадцятирічного ОСОБА_4 сприятиме відновленню у дитини почуття самоповаги та справедливості.

У той же час, колегія суддів наголошує, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Місцевий суд у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, належної оцінки представленим доказам не надав та ухвалив помилкове рішення, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог, що є справедливим, законним та відповідає якнайкращим інтересам дитини.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 липня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова