УХВАЛА

28 грудня 2023 року

місто Київ

справа № 161/6827/23

провадження № 61-16923ск23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ситнік О. М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Грушицького Андрія Ігоровича у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав, спричинених розповсюдженням недостовірної інформації, її збирання, зберігання, використання та поширення і відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання інформації недостовірною, зобов`язання спростувати зазначену недостовірну інформацію у тотожний її поширенню спосіб та стягнути 800 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

10 серпня 2023 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у задоволенні позову відмовлено.

23 жовтня 2023 року постановою Волинського апеляційного суду апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2023 року в частині вимог про захист особистих немайнових прав, спричинених розповсюдженням недостовірної інформації, її збирання, зберігання, використання та поширення змінено, викладено його мотивувальну частину щодо зазначеної позовної вимоги у редакції постанови. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

23 листопада 2023 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив на адресу Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 серпня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 23 жовтня 2023 року.

29 листопада 2023 року ухвалою судді Верховного Суду Грушицького А. І. касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху.

Ухвала мотивована тим, що з метою усунення недоліків касаційної скарги заявнику необхідно:

1) направити на адресу суду заяву про поновлення строку на касаційне оскарження із наведеними причинами пропуску такого строку та доказами на їх підтвердження в оригіналах чи належним чином завірені їх копії, з приводу недотримання апеляційним судом вимог, встановлених статтею 272 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), щодо порядку видачі або направлення копій судових рішень;

2) зазначити дату вручення ОСОБА_1 копії судового рішення суду апеляційної інстанції, що оскаржується;

3) уточнити касаційну скаргу, а саме зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), вказати відомості про наявність або відсутність електронного кабінету у ОСОБА_1 ;

4) надіслати, підписану заявником, уточнену касаційну скаргу на адресу Верховного Суду з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі.

Верховний Суд зауважив, що реєстрація ОСОБА_1 в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, є добровільною.

20 грудня 2023 рокуОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із заявою про усунення недоліків касаційної скарги, у якій заявив про відвід судді Верховного Суду Грушицького А. І. Заявник посилається на те, що вважає дії судді щодо залишення касаційної скарги без руху упередженими.

27 грудня 2023 року ухвалою судді Верховного Суду Грушицького А. І. заяву ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Грушицького А. І. визнано необґрунтованою. Заяву про відвід судді Верховного Суду Грушицького А. І. передано для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.

27 грудня 2023 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про відвід судді Грушицького А. І. від 20 грудня 2023 року призначено суддю-доповідача Ситнік О. М.

Вважаю, що відсутні підстави для задоволення заяви про відвід.

Обґрунтовуючи заяву про відвід судді Грушицького А. І. заявник послався на те, що його касаційна скарга залишена без руху з формальних підстав, з наміром в подальшому відмовити йому в належному судовому захисті порушених прав, свобод та інтересів.

Зазначив, що зобов`язання заявника надати уточнену касаційну скаргу є безпідставною і необов`язковою вимогою, оскільки відповідно до принципу jura novit curia («суд знає закони») суддя має розглядати касаційну скаргу в межах заявлених вимог.

У ЦПК України передбачено підстави відводу судді.

У частині першій статті 36 ЦПК України зазначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно зі статтею 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі. Суддя, який брав участь у врегулюванні спору у справі за участю судді, не може брати участі в розгляді цієї справи по суті або перегляді будь-якого ухваленого в ній судового рішення. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді апеляційної інстанції, не може брати участі у розгляді цієї самої справи в судах касаційної або першої інстанції, а також у новому розгляді справи після скасування ухвали чи рішення суду апеляційної інстанції. Суддя, який брав участь у перегляді справи в суді касаційної інстанції, не може брати участі в розгляді цієї справи в суді першої чи апеляційної інстанції, а також у новому її розгляді після скасування ухвали чи рішення суду касаційної інстанції. Суддя, який брав участь у вирішенні справи, рішення в якій було в подальшому скасовано судом вищої інстанції, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду у цій справі. Суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої, апеляційної, касаційної інстанцій, не може брати участі у розгляді заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з виключними обставинами у цій справі.

Тобто цивільним процесуальним законом чітко визначені підстави відводу судді, одним з яких є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу. Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані «справа Гаусшильдта» (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).

Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

У даному випадку ОСОБА_1 вказав, що відвід судді Грушицького А. І. пов`язаний з тим, що за його припущенням, мотивом постановлення ухвали про залишення касаційної скарги без руху може бути відмова йому у судовому захисті. Тобто причиною відводу є припущення особи, яка подала касаційну скаргу, про можливий розвиток подій.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 56 Закону України від 02 червня 2016 року№ 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

ЦПК України передбачає як вимоги щодо осіб, які мають право на касаційне оскарження судових рішень, так і щодо підстав касаційного оскарження та строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Вимоги щодо подання касаційної скарги, зокрема і строку на касаційне оскарження, порядку подання касаційної скарги, форми і змісту касаційної скарги передбачені у статтях 390-392 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 393 ЦПК України касаційна скарга реєструється у день її надходження до суду касаційної інстанції та не пізніше наступного дня передається судді-доповідачу, визначеному в порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

ЦПК України містить і норми, відповідно до яких повинен діяти суддя у випадку, якщо касаційна скарга не відповідає вимогам ЦПК України.

У разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392цього Кодексу, а також подана особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддя постановляє відповідну ухвалу, а саме - про залишення касаційної скарги без руху (частина друга статті 393 ЦПК України).

За вимогами частини третьої статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.

Тобто у ЦПК України передбачено негативні наслідки у разі подання касаційної скарги, оформленої з порушенням вимог статті 392 ЦПК України. Такими наслідками є залишення касаційної скарги без руху, про що суддя постановляє відповідну ухвалу з роз`ясненням у мотивувальній частині ухвали які недоліки касаційної скарги заявнику необхідно усунути для відкриття касаційного провадження у справі.

В ухвалі від 29 листопада 2023 року про залишення касаційної скарги без руху суддя Верховного Суду Грушицький А. І. послався на порушення вимог статей 389, 390, 392 частини третьої статті 393 ЦПК України.

29 листопада 2023 року в ухвалі судді Верховного Суду Грушицького А. І. звернуто увагу заявника і вказано на необхідність подати уточнену касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості осіб, які беруть участь у справі відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 392 ЦПК України, бокасаційна скарга ОСОБА_1 не відповідає зазначеним вимогам закону, а саме не містить підстав оскарження судових рішень, а Верховний Суд не наділений повноваженнями на власний розсуд обирати такі підстави.

Ухвала судді Верховного Суду Грушицького А. І. про залишення касаційної скарги без руху відповідає вимогам статті 260 ЦПК України щодо змісту ухвали суду, свавільних дій, які б свідчили про упередженість судді при постановленні цієї ухвали не вбачається.

Доводи про незгоду з ухвалою судді Грушицького А. І. не можуть бути підставою для відводу судді відповідно до частини четвертої статті 36 ЦПК України.

ОСОБА_1 не навів обставин, які б свідчили про упередженість судді Грушицького А. І., а тому його припущення щодо мотивів судді при постановленні ухвали не можуть слугувати підставою для відводу судді, оскільки не підтверджують наявність об`єктивних сумнівів у його неупередженості.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Частиною восьмою статті 40 ЦПК України передбачено, що суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина одинадцята статті 40 ЦПК України).

Вважаю, що відсутні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Грушицького А. І., оскільки доводи заявника не знайшли підтвердження, що існують обставини, які достовірно б вказували на упередженість та необ`єктивність судді Грушицького А. І.

Керуючись статтями 33, 36, 37, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Верховного Суду Грушицького Андрія Ігоровича у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист особистих немайнових прав, спричинених розповсюдженням недостовірної інформації, її збирання, зберігання, використання та поширення і відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Ситнік