Ухвала

Іменем України

30 червня 2023 року

м. Київ

справа № 336/5397/22

провадження № 61-9175ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2022 року та на постанову Запорізького апеляційного суду від 01 лютого 2022 року про забезпечення позову до його подачі,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2022 року Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки подав до суду заяву про забезпечення позову до його подачі, шляхом накладення арешту на грошові кошти у розмірі 3 750 000 грн, що знаходяться на усіх рахунках ОСОБА_1 , відкритих в АТ «Державний ощадний банк України».

Заява обґрунтована тим, що, оскільки ОСОБА_1 відмовляється повернути безпідставно отримані кошти добровільно, Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки готує позов до ОСОБА_1 про витребування коштів у порядку статті 1212 ЦК України.

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя ухвалою від 18 жовтня 2022 року заяву задовольнив. Наклав арешт на грошові кошти у розмірі 3 750 000 грн, що знаходяться на усіх рахунках ОСОБА_1 , відкритих в АТ «Державний ощадний банк України» ().

Запорізький апеляційний суд постановою від 01 лютого 2023 року вказану ухвалу залишив без змін.

Суди виходили з того, що ОСОБА_1 отримала кошти одноразової грошової допомоги на двох членів сім`ї (на себе, як на дружину загиблого, та на неповнолітнього сина загиблого) у загальній сумі 11 250 000 грн, замість 7 500 000 грн, що суперечить вимогам частини 1 статті 16-3 Закону від 20 грудня 1991 року № 2011-ХІ, абзацу 1 пункту 2 Постанови КМУ № 168 щодо рівності часток усіх отримувачів, а отже кошти у сумі 3 750 000 грн одержані відповідачем за відсутності на те правових підстав. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. Забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін. Суди зазначили, що при розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову. Вжиті заходи забезпечення позову до набрання судовим рішенням у цій справі законної сили забезпечать рівний баланс прав та обов`язків сторін у справі та усунуть можливі подальші судові спори в разі задоволення заявлених позовних вимог.

19 червня 2023 року ОСОБА_1 через представника з пропуском строку на касаційне оскарження засобами поштового зв`язку подала касаційну скаргу на вказані судові рішення. До касаційної скарги додала клопотання, в якому навела обґрунтовані підстави поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження, які є достатніми для поновлення строку на касаційне оскарження на підставі статті 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказані судові рішення як такі, що прийняті з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зазначає, що довідки про отримання статусу «Члена сім`ї загиблого (померлого) Захисника чи Захисниці України» на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 отримала лише 30 березня 2023 року, проте це не дає підстави вважати, що дитина ОСОБА_2 не має право на визначену законом одноразову грошову допомогу після смерті її батька ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ). Отримання дитиною одноразової грошової допомоги як гарантованої державою виплати не може бути обмежене. Посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо набуття права на одноразову грошову допомогу дітьми, які народилися після смерті Захисника.

Відповідно до абзацу 5 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з наступних підстав.

Суди встановили, що Запорізький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки готує позов до ОСОБА_1 про витребування коштів у порядку статті 1212 ЦК України.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Встановивши, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту, суди зробили правильний висновок про задоволення заяви про забезпечення позову.

Ураховуючи викладене, підстави вважати, що суди допустили порушення норм процесуального права, відсутні.

Аналіз доводів касаційної скарги свідчить про те, що вони стосуються справи по суті, а не забезпечення позову, тому колегія суддів їх не приймає до уваги.

З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2022 року та постанови Запорізького апеляційного суду від 01 лютого 2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 18 жовтня 2022 року та на постанову Запорізького апеляційного суду від 01 лютого 2022 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук