Справа № 216/1663/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 червня 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченка А.В.,

за участю:

секретаря судового засідання - Попкової Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №216/1663/22 за позовною заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування шкоди, стягнення страхового відшкодування, пені та збитків в порядку ст.625 ЦК України, -

Представники:

від позивача - адвокат Скочиляс І.М.,

від відповідача - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат Скочиляс І.М., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою шляхом направлення поштовою кореспонденцією 19 травня 2022 року (надійшла до суду 25 травня 2022 року) (а.с.1-5, 52 т.1), в якій просила суд: стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 72 000 грн. моральної шкоди, 216 000 грн. відшкодування утриманцю, 20 915 грн. витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника, а всього відповідно до передбаченого ліміту страхового відшкодування 260 000 грн.; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 28 977,53 грн., 3% річних - 4615,89 грн., інфляційні втрати - 9 483,68 грн., а загалом 43 077,10 грн., а також витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн.

Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 06 червня 2021 року о 00.10 год. на проїзній частині вул. Світлогірська з боку вул. Волгоградська в напрямку вул. Дишинського в Саксаганському районі м. Кривого Рогу рухався автомобіль марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який в районі електроопори №196 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим був доставлений до КП «Криворізька міська лікарня №2» ДОР, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. За фактом дорожньо-транспортної пригоди зі смертю потерпілого відповідні відомості КРУП ГУНП в Дніпропетровській області було внесено до ЄРДР 06 червня 2021 року за №0000538 з правовою кваліфікацією - за ч.2 ст.286 КК України. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність володільця автомобіля марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_1 , була застрахована у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу №АР492416. Керуючись ст.1200 ЦК України, ст.ст.22.1, 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 08 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 направила на адресу ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» заяву про виплату страхового відшкодування: моральної шкоди у розмірі 72 000 грн. (п.27.3 ст.27 Закону), 216 000 грн. шкоди у зв`язку з втратою годувальника (п.27.2 ст.27 Закону), із долученням документів за переліком, передбаченим ст.35 Закону. 02 серпня 2021 року на адресу ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» було направлено заяву про відшкодування понесених ОСОБА_1 витрат на поховання загиблого від дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 у розмірі 20 915 грн. (п.27.4 ст.27 Закону). 12 жовтня 2021 року на адресу ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» було направлено пояснення щодо проведення виплати страхового відшкодування. 26 листопада 2021 року ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» було направлено лист щодо необхідності надання документів на підтвердження факту настання страхового випадку. Після направлення ряду адвокатських запитів задля отримання необхідних документів, 23 лютого 2022 року на адресу ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» було направлено заяву із долученням документів, а 12 квітня 2022 року направлено письмові пояснення з проханням здійснити виплату страхового відшкодування за наданими позивачем документами. Однак, листами від 05 серпня 2021 року та 26 листопада 2021 року ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», з посиланням на п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», повідомило про відсутність правових підстав для виплати ОСОБА_1 страхового відшкодування з огляду на відсутність рішення по кримінальній справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди. З таким рішенням страховика про відмову у виплаті страхового відшкодування сторона позивача не згодна. Оскільки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди загинула третя особа - пішохід ( ОСОБА_5 ), в той час як цивільно-правова відповідальність власника забезпеченого транспортного засобу (автомобіля марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_1 ) була застрахована, тому в силу вимог ст.ст.1166, 1187 ЦК України відповідальність настає незалежно від його вини у вчиненні кримінального правопорушення. На думку представника, рішення страховика про зупинення строків розгляду справи про виплату страхового відшкодування через відсутність постанови/вироку суду по кримінальному провадженні є необґрунтованим та таким, що порушує права потерпілої сторони на отримання страхового відшкодування, адже обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини. Саме по собі порушення кримінальної справи органом досудового розслідування не є підставою для зупинення провадження у справі: кримінальне провадження необхідне для встановлення вини водія у вчинення кримінального правопорушення, в той час як факт завдання шкоди потерпілому вже є встановленим та не підлягає доказуванню. Позаяк, положення ст.35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначають строк для подання потерпілим заяви на отримання страхового відшкодування - протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, та не містять вимоги щодо подання разом з цією заявою доказів на підтвердження вини страхувальника у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди. За таких обставин, адвокат Скочиляс І.М., діючи в інтересах ОСОБА_1 , вважала, що правові підстави для виплати страхового відшкодування у розмірі 72 000 грн. моральної шкоди, 216 000 грн. відшкодування утриманцю, 20 915 грн. витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника, були дійсними. Оскільки розрахована сума відшкодування перевищує ліміт відповідальності страховика, визначений розпорядженням Нацкомфінпослуг «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 21 вересня 2021 року, то з ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь позивача підлягає стягненню шкода, пов`язана із смертю потерпілого, у розмірі 260 000 грн. Виходячи з положень ст.36.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», періоду прострочення страховиком виплати потерпілій стороні страхового відшкодування (з 15 липня 2021 року по 18 травня 2022 року), представник просить додатково стягнути пеню з розрахунку подвійної ставки НБУ - 28 977 грн. 53 коп., а також нараховані на підставі ч.2 ст.625 ЦК України збитки у виді 3% річних від простроченої суми - 4 615 грн. 89 коп., інфляційні втрати від простроченої суми - 9 483 грн. 68 коп.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог шляхом збільшення їх розміру від 10 листопада 2022 року, прийнятої до розгляду судом (а.с.156-157 т.1), адвокат Скочиляс І.М., діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1 , просила суд: стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування у розмірі 72 000 грн. моральної шкоди, 216 000 грн. відшкодування утриманцю, 20 915 грн. витрат на поховання та встановлення надгробного пам`ятника, а всього відповідно до передбаченого ліміту страхового відшкодування 260 000 грн.; стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 88 456,99 грн., 3% річних - 8 376,99 грн., інфляційні втрати - 64 029,88 грн., а загалом 160 863,86 грн., розраховані за період з 15 жовтня 2021 року по 10 листопада 2022 року; стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн. У разі ухвалення рішення про задоволення позовних вимог, допустити його до негайного виконання.

23 серпня 2022 року матеріали позовної заяви надійшли до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області для розгляду за підсудністю відповідно до ухвали Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 липня 2022 року (а.с.97, 98 т.1). За результатами автоматизованого розподілу матеріали позовної заяви передано судді Ткаченку А.В. 23 серпня 2022 року (а.с.99 т.1).

Ухвалою суду від 29 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.100 т.1).

Ухвалою суду від 03 жовтня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» - адвоката Гайдай О.М. про її участь в судових засіданнях з розгляду справи в режимі відеоконференції через Дарницький районний суд м. Києва (а.с.113 т.1).

Ухвалою суду від 24 жовтня 2022 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скочиляс І.М. про її участь в судових засіданнях з розгляду цивільної справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних засобів через програму відеоконференції (а.с.120 т.1).

Ухвалою суду від 31 січня 2023 року задоволено клопотання представника відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» - адвоката Голосної А.В. про її участь в судових засіданнях з розгляду справи в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних засобів через програму відеоконференції (а.с.143-144 т.1).

Ухвалою суду від 21 березня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, залишено без розгляду заяви про уточнення позовних вимог від 30 листопада 2022 року (а.с.159-161 т.1), від 16 лютого 2023 року (а.с.162-165 т.1) як такі, що надійшли з пропуском строку, визначеного п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, із прийняттям до розгляду заяви про збільшення розміру позовних вимог від 10 листопада 2022 року, поданої своєчасно та з дотриманням вимог п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, за якою суд вирішує спір (а.с.234-зворот, п.27 протоколу с/з).

Ухвалою суду від 21 березня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження (а.с.234-зворот п.34 протоколу с/з).

Ухвалою суду від 21 березня 2023 року, постановленою без виходу до нарадчої кімнати, відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі (а.с.235 п.37 протоколу с/з).

Зважаючи на подання стороною позивача заяви про збільшення розміру позовних вимог від 02 квітня 2023 року (а.с.238-241 т.1) з пропуском строку, встановленого с.49 ЦПК України, суд вважає за необхідне залишити її без розгляду та вирішити спір за обсягом вимог з урахуванням заяви про збільшення їх розміру від 10 листопада 2022 року, прийнятої до розгляду судом (а.с.156-157 т.1).

15 грудня 2022 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника позивача надійшли письмові пояснення (а.с.168-173 т.1).

21 грудня 2022 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» Голосної А.В. надійшли письмові пояснення (а.с.175-189 т.1). Відповідач позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав, вважаючи їх незаконними, необґрунтованими та недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Свою позицію представник відповідача мотивувала тим, що 06 червня 2021 року о 00.10 год. на проїзній частині вул. Світлогірська з боку вул. Волгоградська в напрямку вул. Дишинського в Саксаганському районі м. Кривого Рогу рухався автомобіль марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який в районі електроопори №196 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим був доставлений до КП «Криворізька міська лікарня №2» ДОР, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. За фактом дорожньо-транспортної пригоди зі смертю потерпілого відповідні відомості КРУП ГУНП в Дніпропетровській області було внесено до ЄРДР 06 червня 2021 року за №0000538 з правовою кваліфікацією - за ч.2 ст.286 КК України. На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_1 , дійсно була застрахована у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» відповідно до полісу №АР492416. 23 липня 2021 року на адресу ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» від ТОВ «Центр автовиплат поліс» в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про виплату страхового відшкодування. Листом №6755 від 05 серпня 2021 року ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» повідомило заявника про необхідність надання документів для встановлення факту настання страхового випадку та розміру заподіяної шкоди. Однак необхідних документів ОСОБА_1 страховій компанії так і не надала. Представник зауважила, що страховик не відповідає за завдання шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка не є страховим випадком у розумінні спеціального законодавства: у такому випадку потерпіла сторона має право вимагати відшкодування шкоди на загальних підставах, визначених ЦК України шляхом заявлення вимог безпосередньо до володільця джерела підвищеної небезпеки. Чинне законодавство України не передбачає обов`язку страховика відшкодувати шкоди, заподіяну смертю потерпілого у розумінні ст.ст.1166, 1187 ЦК України, оскільки ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» не є заподіювачем шкоди та не є володільцем джерела підвищеної небезпеки, не є стороною кримінальної справи, а є особою, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відтак, для виплати страхового відшкодування необхідною умовою є настання саме страхового випадку. З огляду на відсутність рішення в рамках кримінального провадження №0000538 за фактом вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди, тому відповідно до п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» строк прийняття страховиком рішення щодо здійснення страхових виплат не настав. ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» повідомило ОСОБА_1 , що рішення про виплату страхового відшкодування буде переглянуте після надання вказаних документів. Зважаючи на це, на переконання представника відповідача, вимоги позивача є передчасними.

Що стосується вимог про відшкодування матеріальної шкоди, то представник відповідача зауважила, що в силу ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Оскільки страховиком не було отримано від ОСОБА_1 затребуваних документів, у тому числі довідки про склад сім`ї, тому неможливо встановити коло усіх осіб, які мають право на отримання моральної шкоди, а відтак відсутня можливість визначити частку, яка належить саме ОСОБА_1 . Представник відповідача в черговий раз зауважила, що не володіючи інформацією про результат вирішення кримінального провадження, у тому числі хто з учасників ДТП був винен в її настанні, який рівень їх вини, страховик не має змоги прийняти рішення щодо виплати страхового відшкодування.

Що стосується вимог про відшкодування шкоди утриманцям потерпілого, який помер, то оскільки страховиком не було отримано від ОСОБА_1 затребуваних документів, у тому числі довідки про склад сім`ї, тому неможливо встановити коло усіх осіб, які мають право на отримання цієї виплати, а відтак відсутня можливість визначити частку, яка належить саме ОСОБА_1 . Крім того, позивачем не було надано відомостей про доходи загиблого, та її як матері, що унеможливлює розрахунок частки утримання, належної позивачеві.

Позаяк, представник відповідача зазначила, що за змістом позовних вимог ОСОБА_1 бажає отримати страхове відшкодування не щомісячними виплатами, як це передбачено ст.1200 ЦК України, а одноразовим платежем, проте нею не доведено необхідність здійснення виплати страхового відшкодування саме одним платежем, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Щодо витрат на поховання та спорудження надгробного пам`ятника у загальному розмірі 20 915 грн., то надані позивачем докази на підтвердження понесення таких витрат не є фіскальними, що унеможливлює однозначну ідентифікацію платника. Крім того, позивачем не надано витяг із книги доходів та витрат щодо оприбуткування заявленого розміру грошових коштів. Відтак наданім позивачем копії накладної, квитанції до прибуткового касового ордера є неналежними, недостовірними та недостатніми доказами. Визначити реальний розмір витрат на поховання не виявляється можливим, а тому застосовуючи аналогію закону, слід розрахувати понесені позивачем витрати по нормативам соціального страхування. Гранична вартість на виготовлення та спорудження надгробного пам`ятника в Дніпропетровській області складає 2000 грн.

Щодо нарахування пені та збитків в порядку ст.625 ЦК України, то зважаючи на передчасність пред`явлення позову, нарахування пені та збитків, на думку представника відповідача, є передчасним. Наданий позивачем розрахунок є хибним, оскільки нарахування штрафних санкцій здійснене за різні періоди, та незрозуміло, з якої дати позивач починає перебіг строку для нарахування санкцій. Зважаючи на це та враховуючи Методику розрахунку штрафних санкцій (Інструкція від 24 червня 2016 року), ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» наведено власний розрахунок, відповідно до якого розмір пені складає 79 196,71 грн., інфляційних втрат - 64 029,88 грн., 3% річних - 7 992,33 грн. Керуючись ч.3 ст.551 ЦК України, представник відповідача просила суд зменшити розмір неустойки в 799 196,71 грн. у випадку її стягнення судом до 791,96 грн. (на 99%).

Що стосується заявлених витрат на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн., то їх розмір не відповідає принципові співмірності, виходячи із складності справи та обсягу виконаної представником позивача роботи (наданих послуг). До того ж до позову не долучено належних та достатніх доказів дійсності їх понесення позивачем, немає детального розрахунку витрат, що є підставою для відмови в їх стягненні.

06 січня 2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» Голосної А.В. надійшли додаткові пояснення (а.с.214-219 т.1).

28 лютого 2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скочиляс І.М. надійшли заперечення на додаткові пояснення (а.с.220-227 т.1).

18 травня 2023 року на адресу суду засобами поштового зв`язку від представника відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» Голосної А.В. надійшло клопотання про зменшення розміру судових витрат і витрат на правничу допомогу (а.с.9-14 т.2).

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Скочиляс І.М., приймаючи участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, пред`явлені вимоги з урахуванням заяв про збільшення їх розміру підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених у позові. У подальшому, зважаючи на технічну неможливість її участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції, подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Питання розподілу судових витрат по справі просила здійснити ухваленням додаткового рішення, подавши заяву в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України щодо наміру подання доказів процесуальних витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення (а.с.228 т.1).

Представник відповідача ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» - адвокат Голосна А.В., приймаючи участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції, заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених нею у письмових поясненнях та просила залишити їх без задоволення. У подальшому, зважаючи на технічні проблеми із встановленням відеоконференцзв`язку, просила справу розглянути за її відсутності, про що подала заяву через модуль підсистеми ЄСІТС «Електронний суд». Однак, 29 червня 2023 року подала заяву про відкладення розгляду справи через її зайнятість в іншій справі.

Суд зауважує, що наведені представником відповідача обставини в обґрунтування причин неможливості прийняття участі у судовому засіданні дистанційно не можуть бути визнані судом поважними, адже не є об`єктивно непереборними. Відповідач, як учасник судового процесу, не позбавлений права і можливості забезпечити участь у судовому засіданні будь-якого іншого представника, якому доручити виконання функцій щодо представництва інтересів у суді. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Відтак, зважаючи на тривалість перебування справи у провадженні суду, достатність часу на реалізацію сторонами їх процесуальних прав, висловлення позиції щодо позовних вимог, стадію розгляду справи, суд не вбачає доцільності у відкладенні її розгляду та вважає за можливе ухвалити рішення за відсутності учасників справи, оскільки їх неявка в судове засідання не перешкоджає цьому.

Інших заяв, клопотань від учасників справи не надходило. Інші процесуальні дії не вчинялись.

Дослідивши письмові докази по справі, надавши їм оцінку в сукупності, врахувавши позицію сторін, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, виходячи з такого.

Згідно з ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 06 червня 2021 року приблизно о 00:10 годин по проїзній частині вул. Світлогорська з боку вул. Волгоградська в напрямку вул. Дишинського в Саксаганському районі м. Кривого Рогу рухався автомобіль марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який в районі електроопори №196 допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , який в той момент переходив проїзну частину. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому лобної кістки, потиличної кістки, забій головного мозку, внутрішньочерепну гематому, кома 2 ст, забиття грудної клітини, закритий перелом 6-9 ребер з права, 3-4 ребер з ліва. Після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 був доставлений до КП «Криворізька міська лікарня №2» ДОР, де ІНФОРМАЦІЯ_1 помер (а.с.200, 244-245 т.1).

Факт смерті ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 15 червня 2021 року, виданим Саксаганським районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (а.с.13 т.1).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди зі смертю потерпілого ОСОБА_5 відповідні відомості КРУП ГУНП в Дніпропетровській області було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 червня 2021 року за №0000538 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, підтвердженням чому є Витяг з ЄРДР від 06 червня 2021 року (а.с.14 т.1).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника автомобіля марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_2 (власник ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_4 від 25 квітня 2009 року) була застрахована у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР7492416 (а.с.15 т.1). Факт наявності полісу сторона відповідача у ході судового розгляду справи не оспорювала.

16 липня 2021 року ОСОБА_1 , будучи матір`ю потерпілого ОСОБА_5 (за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян, а.с.16 т.1) та діючи через представника, звернулася до ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування - моральної шкоди 72 000 грн., відшкодування на утримання - 216 000 грн. (а.с.8 т.1). На момент подання заяви вона належала до категорії непрацездатних осіб, які були на утриманні потерпілого, досягнувши пенсійного віку, згідно з п.2 ч.1 ст.1200 ЦК України. У заяві ОСОБА_1 також зазначено, що у ОСОБА_5 відсутні інші родичі, окрім неї, які б мали право на страхове відшкодування згідно з п.27.3 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». На підтвердження факту проживання позивача разом з сином ОСОБА_5 на момент його смерті, вона надала акт з місця мешкання від 08 липня 2021 року, засвідчений підписами сусідів та ТОВ «Житлосервіс-КР» (а.с.12 т.1).

Крім того, 02 серпня 2021 року ОСОБА_1 , діючи через представника, звернулася до ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про долучення доказів та виплату страхового відшкодування, до якого також включила витрати на поховання на суму 20 915 грн. 00 коп., із наданням доказів на підтвердження їх понесення (а.с.18-23 т.1).

Оскільки позивач не отримав від страховика жодної відповіді на подані заяви, 07 вересня 2021 року її представником на адресу ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» було направлено запит про надання інформації (а.с.24 т.1), а 12 жовтня 2021 року - письмові пояснення (а.с.25-26 т.1).

Листом від 05 серпня 2021 року за №6755 ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» повідомило ОСОБА_1 про необхідність надання додаткових документів для вирішення питання виплати страхового відшкодування, а саме: довідки уповноваженого органу місцевого самоврядування про склад сім`ї ОСОБА_5 , документально підтверджені відомості та інформацію про батька ОСОБА_5 - ОСОБА_7 ; належним чином засвідчену копію вироку суду про притягнення до кримінальної відповідальності водія автомобіля марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_2 , а саме копію постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності водія вказаного автомобіля, або ж постанову слідчого про закриття кримінального провадження. Оскільки відсутність вказаних документів виключала можливість прийняття рішення про виплату страхового відшкодування, тому строк розгляду матеріалів ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» було призупинено до моменту отримання страховиком необхідних документів (а.с.31 т.1).

Будучи незгодною з таким рішенням страховика, ОСОБА_1 , діючи через представника, звернулася до суду з даним позовом. Вирішуючи спір за кожною із заявлених вимог, суд виходить з такого.

Правовідносини, що склалися між сторонами регулюються нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та Цивільним кодексом України.

Щодо підстав відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, та виплати страхового відшкодування.

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, а також завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.п.1, 3 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як слідує з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі, особою, яка її завдала.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування).

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до ст.3 якого обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондує відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що регламентовано спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судовим розглядом встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність власника джерела підвищеної небезпеки - автомобіля марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_2 була застрахована у ТзДВ «СК «Альфа-Гарант», з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - 260 000 грн. Факт наявності полісу сторона відповідача у ході судового розгляду справи не оспорювала.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування; особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст.35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Згідно зі ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.988 ЦК України, страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За загальними нормами відшкодування шкоди, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, така відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала (ст. 1167,1187 ЦК України).

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність кінцевого судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2022 року по справі №447/2222/20. Відтак доводи відповідача в цій частині щодо призупинення розгляду звернення ОСОБА_1 суд вважає безпідставними та такими, що не грунтуються на законі.

У даній справі страховиком, який був обізнаний про зверненні позивача до суду з даним позовом, обставин щодо відсутності підстав для здійснення страхового відшкодування у виді шкоди, заподіяної смертю потерпілого, не доведено.

Згідно зі ст.22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Приписами ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є зокрема шкода пов`язана із смертю потерпілого.

Сторони визнали, що дорожньо-транспортна пригода сталася за участю забезпеченого транспортного засобу та пішохода ОСОБА_5 , який помер, тобто мав місце страховий випадок, у зв`язку з чим у застрахованої особи виникає зобов`язання відшкодувати шкоду, завдану життю та здоров`ю потерпілого. Водночас ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» не довело відсутність вини володільця автомобіля марки Daewoo Nexia, р/н НОМЕР_2 , у дорожньо-транспортній пригоді, а також її виникнення внаслідок непереборної сили або умислу чи необережності потерпілого. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що відповідач зобов`язаний відшкодувати шкоду, пов`язану із смертю потерпілого ОСОБА_5 .

Так, згідно зі ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди (п.27.1 ст.27). Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених ст.1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.2 ст.27). Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п.27.3 ст.27). Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п.27.4 ст.27).

Пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Як слідує з ч.1 ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; особам з інвалідністю - на строк їх інвалідності; одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім`ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за; дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п`яти років після його смерті.

Згідно з ч.2 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1-5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Відповідно до ч.3 ст.1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.

Оскільки відомості про доходи потерпілого ОСОБА_5 в матеріалах справи відсутні, як і інформація про наявність у нього офіційного працевлаштування на момент ДТП, тому за середньомісячний дохід слід брати дані про мінімальну заробітну плату, що не суперечитиме приписам п.27.2 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч.2 ст.1195 ЦК України та узгоджуватиметься з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про державний бюджет на 2021 рік» станом на 06 червня 2021 року (день настання страхового випадку) розмір мінімальної заробітної плати становив 6 000 грн., а отже, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям потерпілого ОСОБА_5 не може бути меншим ніж 36 * 6000 = 216 000 грн., а загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди становить 12 * 6000 = 72 000 грн.

Згідно з матеріалами справи станом на момент настання страхового випадку потерпілий ОСОБА_5 проживав без реєстрації разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.12, 33 т.1). На той момент ОСОБА_1 вже належала до категорії непрацездатних осіб (особа, яка досягла пенсійного віку), та відповідно до категорії осіб, визначених ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», які мають право на страхове відшкодування. На момент загибелі ОСОБА_5 , його батько ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вже помер - актовий запис про смерть №276 від 18 листопада 2008 року, складений Київським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.36 т.1). Інших утриманців ОСОБА_5 не мав.

Згідно із наданим розрахунком, позивач стверджує, що страховик зобов`язаний здійснити на користь позивача виплату відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого 72 000 грн. (6000,00*12) та 216 000 грн. відшкодування страхової виплати утриманцю (6000,00*36).

Крім того, на поховання ОСОБА_5 його матір`ю ОСОБА_1 було витрачено 20 915 грн., на підтвердження чому надано квитанцію до прибуткового касового ордеру №314 від 11 червня 2021 року, де платником зазначена саме ОСОБА_1 (а.с.20 т.1), накладну з переліком усіх наданих послуг, придбаних товарів та зазначенням вартості кожного. Отримувачем послуг та товарів також вказана ОСОБА_8 (а.с.21 т.1). Докази надання послуг з поховання належним суб`єктом господарської діяльності ФОП ОСОБА_9 підтверджуються свідоцтвом про реєстрацію, Витягом з реєстру платників (а.с.22, 23 т.1). Вказані докази в їх сукупності суд розцінює як належні, допустимі та достатні на підтвердження дійсності понесення саме ОСОБА_1 витрат на поховання ОСОБА_5 . Доказів в їх спростування відповідачем не надано, а незгода з ними ґрунтується на їх суб`єктивному тлумаченні та нічим не підтверджена. Зазначену суму позивачем також заявлено до стягнення на підставі п.27.4 ст.27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» до обсягу відшкодування.

Перевіряючи наведений позивачем розрахунок страхового відшкодування, суд приходить до висновку, що він вірно обчислений за кожною зі складових, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, встановленої ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік».

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 дійсно має право на відшкодування 216 000 грн. страхової виплати утриманцю, 72 000 грн. моральної шкоди та 20 915 грн. компенсацію витрат на поховання, що разом складає 308 915 грн., при цьому позивач заявила суму відшкодування шкоди у розмірі, що не перевищує загального розміру страхового відшкодування (регламентної виплати) 260 000 грн.

Із урахуванням наведеного, визначеного ліміту відповідальності страховика за шкоду, завдану життю та здоров`ю, вирішуючи спір в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають задоволенню на суму страхового відшкодування в 260 000 грн.

Щодо вимоги про відшкодування пені та збитків на підставі ст.625 ЦК України за порушення строків виплати страхового відшкодування, при її вирішенні суд виходить з такого.

Частиною 1 ст.526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

За змістом ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Як передбачено ч.3 ст.549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У силу приписів ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України).

Як визначено ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Із положень пунктів 36.2 і 36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що зобов`язання повинне виконуватися сторонами належним чином відповідно до умов договору та вимог закону. Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є неустойка (пеня), розмір якої встановлюється договором або законом. Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором або законом.

У зобов`язальних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання боржником грошового зобов`язання. Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

За загальним правилом, страховик зобов`язаний здійснити страховий платіж не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування. Невиконання цього обов`язку тягне за собою виплату страховиком пені, інфляційних нарахувань і процентів від простроченої суми. Водночас, відповідальність страховика, передбачена пунктом 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.2 ст.625 ЦК України, настає виключно у випадку, якщо невиконання грошового зобов`язання відбулося з його вини як боржника у даних правовідносинах.

У ході судового розгляду справи встановлено, що ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» листом від 26 листопада 2021 року за №6956 (а.с.27 т.1) повідомило представника позивача про збільшення строку для прийняття страховиком рішення щодо виплати позивачеві страхового відшкодування до моменту отримання необхідних документів, у тому числі щодо кримінального провадження, з посиланням на п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Оскільки досудове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди не закінчене, а в матеріалах справи відсутні відомості щодо результату кримінального провадження, то вина ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» у невиплаті ОСОБА_1 страхового відшкодування відсутня. До того ж відповідач не прийняв остаточну відмову у виплаті страхового відшкодування, окрім як призупинив вирішення цього питання. Вказані обставини в їх сукупності наразі виключають можливість покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності у виді пені, процентів від простроченої суми та інфляційних нарахувань. З цього приводу правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 21 квітня 2022 року у справі №447/2222/20.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зауважити, що саме з моменту набрання законної сили рішенням суду у даній справі про стягнення з ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування, у страховика настане строк для виконання грошового зобов`язання, у випадку невиконання якого чи неналежного виконання - можливість застосування до нього цивільно-правової відповідальності за прострочення його виконання.

Отже, вирішуючи позовні вимоги про стягнення пені, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на те, що на момент звернення позивача до суду з позовом між сторонами не виникло боргових зобов`язань, що виключає можливість застосування цивільно-правової відповідальності, передбаченої п.36.5 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та ч.2 ст.625 ЦК України.

Підсумовуючи викладене, суд вважає за можливе частково задовольнити збільшені позовні вимоги в редакції від 10 листопада 2022 року із стягненням з ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності - 260 000 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Оскільки представник позивача - адвокат Скочиляс І.М. в порядку ч.8 ст.141 ЦПК України заявила про намір подання доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу із поданням заяви про їх стягнення, тому питання розподілу усіх судових витрат по справі суд вважає за доцільне вирішити шляхом ухвалення додаткового рішення з призначенням дати судового засідання у відповідності до приписів ст.246 ЦПК України.

Що стосується вимоги позивача про допуск судового рішення до негайного виконання на підставі п.3 ч.1 ст.430 ЦПК України, то суд не вбачає підстав для цього з огляду на таке.

Положення статей 1200 та 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги 5 «Зобов`язальне право». Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого. При цьому, застосування цих норм здійснюється у залежності від того, що це за спірні правовідносини - у даному випадку із застосуванням спеціальних норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки відносини пов`язані зі страхуванням та виникли в результаті настання саме страхового випадку. Предмет спору стосується стягнення страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, до якого входять моральна шкода, відшкодування утриманцю, відшкодування витрат на поховання.

Таким чином, враховуючи характер спору та предмет спірних правовідносин, що виникли з відносин страхування, правові підстави для допуску судового рішення до негайного виконання на підставі п.3 ч.1 ст.430 ЦПК України у даному випадку відсутні.

Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 141, 246, 258-259, 263-265, ч.4 ст.274, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Збільшені позовні вимоги представника ОСОБА_1 - адвоката Скочиляс Ірини Мирославівни до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», про відшкодування шкоди, стягнення страхового відшкодування, пені та збитків в порядку ст.625 ЦК України - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в межах ліміту відповідальності у розмірі 260 000 грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Питання розподілу судових витрат вирішити шляхом ухвалення додаткового рішення з призначенням дати судового засідання у відповідності до ст.246 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати складання судового рішення шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», , юридична адреса: б-р. Лесі Українки, буд.26, м. Київ.

Рішення суду складено та підписано 30 червня 2023 року.

Суддя А.В. Ткаченко