Ухвала

06 липня 2023 року

м. Київ

справа № 405/6872/21

провадження № 61-9839ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного від 08 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» про стягнення середнього заробітку,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» (далі - КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради») про стягнення середнього заробітку.

В обґрунтування позову зазначав, що з 25 січня 2006 року працював водієм автотранспортного засобу виїзної бригади екстреної медичної допомоги підстанції № 1 в ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області», правонаступником якого є КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради».

Вказав, що наказом головного лікаря від 22 грудня 2016 року № 379/2 він притягнутий до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення за порушення трудової дисципліни за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2019 у справі № 405/6971/16-ц його поновлено на роботі, стягнено з ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 23 грудня 2016 у розмірі 72 192,33 грн та 5 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди. Це рішення набрало законної сили 23 лютого 2021 року.

Наказом в. о. головного лікаря від 07 травня 2019 року № 157/л його поновлено на роботі за раніше займаною посадою з 22 грудня 2016 року.

В порядку примусового виконання рішення 29 березня 2021 року Фортечним ВДВС у м. Кропивницькому Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) стягнено з КНП «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодовано моральну шкоду. Проте, згідно мотивувальної частини цього судового рішення за вказаний період середня заробітна плата позивача за час вимушеного прогулу становила 135 423,90 грн, заробітна плата, отримана за іншим місцем роботи становила 65 445,45 грн, а різниця в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи становить 72 192,33 грн, що і стягнута судом.

Вказував, що зменшення розміру визначеного середнього заробітку за час вимушеного прогулу шляхом виключення додаткового заробітку, що отримав працівник в період вимушеного прогулу з огляду на відсутність таких приписів у законі, є неприпустимим.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з відповідача на свою користь різницю між обрахованим розміром середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, у зв`язку з незаконним звільненням за період з 23 грудня 2016 року до 10 квітня 2019 року та фактично стягнутим розміром середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу у зв`язку з незаконним звільненням за рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 06 травня 2019 року у справі № 405/6971/16-ц у розмірі 63 231,57 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2022 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного від 08 травня 2023 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з підстав пропуску строку звернення до суду з позовом.

15 червня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного від 08 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 08 листопада 2021 року розгляд цієї справи призначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) учасників справи, оскільки відповідно до положень статей 19, 274 ЦПК України справа є малозначною.

Кропивницький апеляційний суд вирішував цю справу без повідомлення учасників справи (без виклику сторін), в порядку частини першої статті 368 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення середнього заробітку у загальному розмірі 63 231,57 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 19 грудня 2022 року та постанову Кропивницького апеляційного від 08 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області Кіровоградської обласної ради» про стягнення середнього заробітку відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний