Постанова

Іменем України

29 червня 2023 року

м. Київ

справа № 362/4345/21

провадження № 61-5099св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , підписану адвокатом Владіміровою Ольгою Василівною, на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року у складі судді Ковбеля М. М. та на постанову Київського апеляційного суду від 09 березня 2023 року в складі колегії суддів Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позов мотивував тим, що 24 січня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оформили договір позики шляхом складання розписки, відповідно до якої ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 270 000 дол. США, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути у такому ж розмірі до 15 квітня 2021 року. З метою забезпечення вказаного зобов`язання у цей же день ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_3 зобов`язується відповідати перед позивачем за виконання зобов`язань ОСОБА_2 .

Вказує, що з червня 2021 року позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою про повернення грошових коштів відповідно погодженого графіка, але ОСОБА_2 не виконує взяті на себе зобов`язання та кошти, передані йому на підставі розписки, не повертає.

Оскільки кошти у встановлений в розписці строк не повернуті, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на його користь 280 602,47 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 27 жовтня 2022 року Васильківський міськрайонний суд Київської області позов ОСОБА_1 задовольнив частково; стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 263 921,90 дол. США; стягнув солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 4 078,10 дол. США; вирішив питання про розподіл судових витрат; в іншій частині позовних вимог відмовив. Постановою від 09 березня 2023 року Київський апеляційний суд апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення; рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Судові рішення мотивовані тим, що:

24 січня 2020 року сторони уклали договір позики шляхом видачі відповідачем розписки, яка містить усі необхідні реквізити. ОСОБА_2 не виконав своїх зобов`язань, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 263 921,90 дол. США;

ОСОБА_3 є поручителем перед позивачем за виконання зобов`язань ОСОБА_2 , що виникли з позики від 24 січня 2020 року. У пункті 1 договору поруки сторони погодили, що поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за невиконання боржником забезпеченого зобов`язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розмір забезпеченого зобов`язання, зазначеного в пункті 4 цього договору, а саме, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником, згідно з Основним Договором у сумі 100 000 грн, що на день укладення договору поруки за курсом НБУ становить еквівалент - 4078,10 дол. США, у зв`язку з чим суди стягнули солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 4 078,10 дол. США.

Аргументи учасників справи

07 квітня 2023 року ОСОБА_2 через свого представника адвоката Владімірову О. В. подав у Верховний Суд касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, в якій просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Посилається на порушення судами норм процесуального права.

Касаційну скаргу мотивує тим, що оскаржені судові рішення ухвалені судами на підставі доказів, які подані до суду з порушенням встановленого законом порядку.

Вказує, що відповідно до частини другої статті 83 ЦПК України позивач повинен надати докази до суду разом з поданням позовної заяви. Позовна заява ОСОБА_1 відповідно до штампа суду першої інстанції зареєстрована судом 17 серпня 2021 року № 15105. Зазначена позовна заява не містить у собі додатків (доказів), на які позивач посилається в обґрунтування позовних вимог. Такі докази подані позивачем разом із заявою про забезпечення позову, яка відповідно до штампа суду першої інстанції зареєстрована судом 18 серпня 2021 року № 15222. При цьому позивач всупереч частині десятій статті 83 ЦПК України клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи не подав та будь-яких обґрунтувань неможливості подання таких доказів разом з позовною заявою не навів.

Відповідно до частини восьмої статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За таких обставин відповідач уважає, що суди ухвалили рішення у справі на підставі недопустимих доказів (поданих з порушенням встановленого законом порядку), що призвело до ухвалення незаконних рішень, які ґрунтуються на доводах позивача без належного доказування.

26 травня 2023 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 , в якому він просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржені судові рішення без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість. Указує, що аргументи касаційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, зводяться до неправильного тлумачення відповідачем норм процесуального права та переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами компетенції суду касаційної інстанції.

Рух справи

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 10 квітня 2023 року касаційну скаргу передано на розгляд судді-доповідачеві Антоненко Н. О.

Ухвалою від 09 січня 2023 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 ; витребував з районного суду справу № 362/4345/21; зупинив виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 березня 2023 року, до закінчення їх перегляду в касаційному порядку; надав учасникам справи строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.

18 травня 2023 року матеріали справи № 362/4345/21 надійшли до Верховного Суду та передані судді-доповідачеві Антоненко Н. О.

Межі та підстави касаційного перегляду

При перегляді у касаційному порядку судових рішень суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі 09 січня 2023 року Верховний Суд зазначив, що підставою касаційного оскарження рішення суду першої інстанції та постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а саме, що суди при вирішенні справи не застосували висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року в справі № 463/3724/18, від 14 вересня 2021 року в справі № 910/14452/20, від 02 жовтня 2018 року в справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року в справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/2101/17, від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц.

Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду оскаржуються з підстав порушення норм процесуального права, а саме порушення позивачем встановленого законом порядку подання до суду доказів, з інших підстав судові рішення не оскаржуються, а тому Верховним Судом не переглядаються.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що відповідно до розписки від 24 січня 2020 року ОСОБА_2 підтвердив, що отримав від ОСОБА_1 в якості позики грошові кошти у розмірі 270 000 дол. США строком до 15 квітня 2021 року.

Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаною розпискою 24 січня 2020 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір поруки, відповідно до якого сторони погодили що предметом Основного Договору є погашення позики у сумі 6 620 724 грн, що на день укладення договору поруки за курсом НБУ становить еквівалент 270 000 дол. США. Поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором за невиконання боржником забезпеченого зобов`язання. Але в будь-якому випадку розмір відповідальності поручителя не повинен перевищувати розмір забезпеченого зобов`язання, зазначеного в пункті 4 цього договору, а саме, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язання боржником, згідно з Основним Договором у сумі 100 000 грн, що на день укладення договору поруки за курсом НБУ становить еквівалент - 4078,10 дол. США.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України при перегляді у касаційному порядку судових рішень, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

У справі, яка переглядається, аргументи касаційної скарги ОСОБА_2 зводяться до того, що суди під час розгляду справи за позовом ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики не звернули увагу на те, що позивач не подав разом з позовною заявою докази на підтвердження позовних вимог, а подав їх разом з заявою про забезпечення позову на наступний день з пропуском встановленого законом строку. У зв`язку з чим такі докази безпідставно прийнято судами до розгляду та ухвалено судові рішення на підставі недопустимих доказів.

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема змагальність сторін, диспозитивність.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Порядок подання доказів сторонами передбачений статтею 83 ЦПК України.

Так, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.

Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 22 вересня 2021 року у справі № 463/3724/18 (провадження № 61-4970св21), на яку заявник посилається як на підставу касаційного оскарження, Верховний Суд зробив висновок про те, що формування змісту та обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

У постанові Верховного Суду від 14 вересня 2021 року у справі № 910/14452/20, на яку заявник посилається як на підставу касаційного оскарження, зазначено, що Верховний Суд неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (Такий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 та постанові від 18 березня 2020 року Великої Палати Верховного Суду у справі № 129/1033/13 (провадження № 14-400цс19), на які заявник посилається у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження.

Аналіз матеріалів справи, яка переглядається, свідчить, що:

09 серпня 2021 року ОСОБА_1 підписав позовну заяву, яка зареєстрована судом першої інстанції 17 серпня 2021 року № 15105, та заяву про забезпечення позову, яка зареєстрована судом першої інстанції 18 серпня 2021 року № 15222;

у томі 1 матеріалів справи № 362/4245/21 позовна заява не містить зазначення додатків (доказів), проте заява про забезпечення позову, яка зареєстрована районним судом на другий день після реєстрації позовної заяви містить перелік доданих до неї додатків;

виділені матеріали (дублікат) зі справи № 362/4245/21, які сформовані судом першої інстанції для направлення справи до апеляційного суду для перегляду в апеляційному порядку ухвали про забезпечення позову, містять у собі позовну заяву із зазначенням у ній додатків (доказів) (в.м. а.с. 6-7);

ухвалою від 02 вересня 2021 року Васильківський міськрайонний суд Київської області відкрив провадження у справі № 362/4245/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики;

реєстрація судом першої інстанції заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 на наступний день після реєстрації позовної заяви не свідчить про те, що додатки (докази) не були подані заявником разом з позовною заявою. Фактично позивач подав до суду пакет документів (позовна заява та заява про забезпечення позову разом з додатками), на підставі яких суд першої інстанції відкрив провадження у справі 02 вересня 2021 року та в цей же день вирішив питання про забезпечення позову;

за таких обставин відсутні підстави уважати, що надані ОСОБА_1 докази на підтвердження його позовних вимог подані з порушенням встановленого законом порядку.

Доводи касаційної скарги про те, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій зроблені на підставі недопустимих доказів, не заслуговують на увагу, оскільки заявником не зазначено які саме докази, на його думку, є недопустимими і з яких підстав.

Згідно частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Доводи касаційної скарги з урахуванням меж касаційного оскарження не дають підстав уважати, що оскаржені рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду прийняті з порушенням норм процесуального права та без врахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 22 вересня 2021 року в справі № 463/3724/18, від 14 вересня 2021 року в справі № 910/14452/20, від 02 жовтня 2018 року в справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року в справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року в справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року в справі № 917/2101/17, від 18 березня 2020 року в справі № 129/1033/13-ц, у зв`язку з чим касаційна скарга підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - без змін.

Щодо поновлення виконання (дії) рішення суду

Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Оскільки ухвалою від 09 січня 2023 року Верховний Суд зупинив виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 09 березня 2023 року до закінчення касаційного провадження, тому виконання судових рішень на підставі частини третьої статті 436 ЦПК України підлягає поновленню.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , підписану адвокатом Владіміровою Ольгою Василівною, залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суд Київської області від 27 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 березня 2023 року залишити без змін.

Поновити виконання рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 09 березня 2023 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

М. М. Русинчук