КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 372/2165/22 Головуючий у суді першої інстанції - Сташків Т.Г.
Номер провадження № 22-ц/824/5845/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, який мотивувала тим, що підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, подружжя втратило почуття любові та поваги один до одного.

Вказувала, що на даний момент спільне проживання та ведення між ними спільного господарства припинено, подружніх стосунків вони не підтримують, шлюб носить формальний характер, а примирення між сторонами вона вважає недоцільним та недієвим, таким, що буде суперечити інтересам сторін, а тому просить суд розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 16 грудня 1987 року ВДРАЦС Обухівського районного управління юстиції Київської області, актовий запис №36.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2022 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 16 грудня 1987 року Виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 36, - розірвано.

Після розірвання шлюбу прізвище позивачу залишено " ОСОБА_1 ".

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 992,40 грн. витрат зі сплати судового збору.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що судом не досліджено та не надано оцінки його відзиву на позовну заяву та заяві із запереченнями щодо розгляду справи за правилами спрощеного провадження.

Разом з тим, в оскаржуваному рішенні відсутні обгрунтування щодо прийняття наданих позивачем письмових доказів, але не засвідчених належним чином.

Стверджує, що додане до позову клопотання про розгляд без її участі не належить ОСОБА_2 , оскільки написано не її почерком, а вона перебуває за кордоном в зв`язку із воєнним станом, через що сторони позбавлені можливості поспілкуватись щодо розлучення, можливого впливу на ОСОБА_2 сторонніх осіб та дійсних причин подання нею заяви про розлучення.

Апелянт наголошує, що позивач з березня 2022 року перебуває за межами України, а тому не могла самостійно подати до суду заяву про розірвання шлюбу, а документів на здійснення таких дій від її імені іншою особою матеріали справи не містять.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та залишити позов без розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Апелянт у справі ОСОБА_1 подав до суду апеляційної інстанції заяву про розгляд вказаної справи в апеляційному порядку у його відсутність (а.с. 87).

Позивачка у відповідності до положень ст. 128 ч.8 п.3 ЦПК України вважається повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, оскільки за місцем реєстрації не проживає, а іншого відомого місця проживання у відповідності до положень ст. 131 ЦПК України суду не повідомила.

Сторони у справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи на зазначені ними поштові адреси, що передбачено ч. 6 ст. 128 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не з`явилися та про поважність причин неявки суду не повідомили, тому суд врахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглянув вказану справу у відсутність вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи,що шлюб між сторонами зареєстровано 16 грудня 1987 року Виконавчим комітетом Григорівської сільської ради Обухівського району Київської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 36, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . На утриманні сторін неповнолітніх дітей не має.

Позивачка, звертаючись до суду з даним позовом посилалася на те, що відносини між нею та відповідачем погіршилися, внаслідок чого почуття поваги та кохання втрачені, вони спільно не проживають, не ведуть спільного господарства, а шлюб носить виключно формальний характер.

Відповідно до ст. 51 Конституції Українишлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч. 1 ст. 24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК Українипередбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

За змістом ч. 3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Судз`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», в рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Як встановлено судом першої інстанції стосунки та шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинені близько року назад, спільне господарство сторони не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують, крім того позивачка фактично проживає за іншої адресою, ніж відповідач у справі, що вбачається із письмових звернень сторін. Так позивачка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач хоч і зареєстрований за адресою місця проживання позивачки, однак проживає фактично : АДРЕСА_2 .

Крім того, як вбачається із матеріалів вказаної справи, спір між сторонами у вказаній справі триває більше одного року, що дозволяло сторонам, в разі виявлення бажання досягнути згоди та примирення для подальшого існування сім`ї, однак виходячи із обставин викладених у відзиві позивачки на апеляційну скаргу відповідача, сторони таких дій не вживали, що є свідченням того, що подальше збереження вказаного шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, суперечить правам та інтересам позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. 24, 56 СК України.

Щодо доводів апелянта про те, що суд першої інстанції не встановив фактично хто подав позовну заяву до суду виходячи з того що за його відомостями позивачка знаходиться за межами України, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що право на звернення до суду реалізовано позивачкою у відповідності до норм ЦПК України і доказів зворотного матеріали справи не містять.

Крім того, суд апеляційної інстанції враховує, що згідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (п. 5 ч. 1 ст. 251 ЦПК України).

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21 грудня 2007 року надано роз`яснення, що проголошена Конституцією Україниохорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Передбачене ч. 1 ст. 111 СК Українивжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (п. 5 ч. 1 ст. 251 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Із наведеного вище вбачається, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції, враховуючи доводи викладені в позовній заяві дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову про розірвання шлюбу, так як протягом тривалого часу сторони спільно не проживають, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивачка не має.

А відтак перебування позивачки в шлюбі з відповідачем порушує її права та впливає на її інтереси.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог є законним і обґрунтованим, відповідає обставинам справи та положенням матеріального закону.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 24, 109 СК України, ст. 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України,апеляційний суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц. Кашперська

В.О.Фінагеєв