Справа № 191/5605/23
Провадження № 2-н/191/499/23
У Х В А Л А

іменем України

20 грудня 2023 року м. Синельникове

Суддя Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області Прижигалінська Т.В., розглянувши заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ за січень 2022 року квітень 2022 року в розмірі 4371,28 грн., а також судового збору в розмірі 268,40 грн., -

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ за січень 2022 року квітень 2022 року в розмірі 4371,28 грн., а також судового збору в розмірі 268,40 грн.

Суддя, дослідивши матеріали заяви та додані до неї документи, дійшов наступного висновку.

Частинами 1, 2 статті 160 ЦПК України передбачено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Саме безспірність вимог є підставою для видачі судового наказу, в іншому випадку вирішення питання стягнення заборгованості вирішується судом в порядку позовного провадження (загального або спрощеного) з дотриманням принципів змагальності сторін, доведення учасниками справи обставин, що мають значення для справи і на які кожна сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з п. 4, п. 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, зокрема, вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

Заявником у заяві про видачу судового наказу визначено боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і визначено адресу постачання послуг : АДРЕСА_1 .

Разом із тим, згідно Відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру адреса реєстрації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначена як : АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з п.6 ч.1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є власник, споживач, виконавець, виробник.

До заяви про видачу судового наказу не додано доказів на підтвердження у ОСОБА_1 права власності чи права користування, споживання послуг, наданих заявником, за адресою : АДРЕСА_1 , за період, зазначений у заяві про видачу судового наказу.

Отже, сам лише факт відкриття на ім`я ОСОБА_1 особового рахунку № НОМЕР_1 за адресою споживання газу, по якому проводяться операції по нарахуванню за споживання природного газу, оплати, тощо за адресою : АДРЕСА_1 , не свідчать про те, що саме ОСОБА_1 є споживачем послуг, що надаються заявником за цією адресою, або є власником даного нерухомого майна.

Таким чином, заявником не надано документів або їх копій, які підтверджують обставини того, що ОСОБА_1 є власником вищезазначеного будинку чи користується ним, а також, що остання повинна нести відповідальність по сплаті житлово-комунальних послуг, наданих заявником.

Крім того, ч.3 п.2 ст.163 ЦПК України передбачено, що до заяви про видачу судового наказу додаються документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Статтею 62 ЦПК України визначені документи, що підтверджують повноваження представників.

Так, згідно ч.1 п.1 ст. 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами : довіреністю фізичної або юридичної особи.

Згідно ч.4 ст. 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються одним з таких документів : довіреністю; ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність"; дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги, виданим відповідно до Закону України "Про безоплатну правничу допомогу".

Так, з матеріалів заяви про видачу судового наказу вбачається, що дана заява підписана представником ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» Васільєвим В.О., та до заяви долучена копія довіреності № 007.1Др-12-1222 від 26.12.2022 року, згідно якої ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» в особі Директора Кузьменко Ю.І. уповноважила адвоката Адвокатського об`єднання «Гарант Груп» Васільєва В.О. представляти інтереси товариства.

Однак представником заявника не надано документальних підтверджень, що саме ОСОБА_2 станом на день подання до суду заяви про видачу судового наказу є директором ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» та має повноваження на видачу довіреності. Крім того, представник заявника Васільєв В.О. на надав суду доказів того, що він є адвокатом, тобто документально не підтвердив свої повноваження в розумінні положень ст.62 ЦПК України.

Пунктом 1 ч.1 ст. 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Таким чином, суддя дійшов висновку про відмову ТОВ «Дніпропетровськгаз збут» у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 2 ст. 164 ЦПК України у разі відмови у видачі судового наказу або в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.161,162,165 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ.

Копію ухвали надіслати заявнику до відома.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1,2,8,9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя Т. В. Прижигалінська