Номер провадження: 22-ц/813/1940/23
Справа № 495/299/21
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Драгомерецького М.М.,

Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, бу часті учасників, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2021 року, ухваленого під головуванням судді Прийомової О.Ю., у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання розписки (договору позики) частково недійсною,

встановив:

19.01.2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання розписки (договору позики) частково недійсною, та просила суд визнати недійсною розписку (договору позики) від 17.04.2016 року, укладену між ОСОБА_2 , діючої від імені ОСОБА_5 на підставі до довіреності, та ОСОБА_4 , в частині боргу у сумі 70 000 доларів США, зазначивши суму боргу у розмірі 64 000 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 17.04.2016 року вона, діючи від імені свого чоловіка ОСОБА_5 на підставі довіреності від 31.08.2011 року, отримала в борг 70 000 доларів США під заставу будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 з зобов`язанням повернути борг до 17.04.2020 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

05.02.2019 року ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка.

Позивачка зазначила, що починаючи з лютого 2019 року нею було сплачено 6000,00 доларів США у рахунок боргу, про що надані розписки.

На підтвердження сплачених коштів на оригіналі розписки від 17.04.2016 року відповідачем ОСОБА_4 проставлені дати та суми виплачених коштів (10.02.2019 - 2500 доларів США), 17.06.2019 року 2500,00 доларів США.

У 2019 році ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_2 про часткову переуступку боргу ОСОБА_3 та подальшої сплати боргу саме йому.

05.10.2019 року позивачка передала у рахунок погашення заборгованості співвідповідачу ОСОБА_3 ще 1000,00 доларів США.

Таким чином, позивач посилалася на те, що на момент звернення до суду з позовом, у рахунок погашення заборгованості нею було сплачено 6000,00 доларів США.

Посилаючись на те, що правочин вчинено під впливом тяжкої обставини для них з чоловіком та вкрай на невигідних умовах - потреба у сплаті інших боргів та ремонту у будинку, позивачка просила визнати укладений договір позики частково недійсним.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено (а.с.42-48).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , який не приймав участі у справі, ставить питання про скасування рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2021 року, ухвалення судового рішення про направлення справи за встановленою підсудністю, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вирішуючи питання про слухання справи у відсутність її учасників, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 21.06.2023 року, на 14.00 годин, у тому числі відповідач ОСОБА_3 , в порядку ч. 1 ст. 131 ЦПК України, оскільки за зареєстрованим місцем свого проживання, відсутній (а.с. 153-158).

У зв`язку з цим, колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу на підставі наявних доказів.

У зв`язку з вищевикладеним та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а тому дана постанова прийнята 21.06.2023 року, а датована у зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді Сегеди С.М. 03.07.2023 року на навчанні НШСУ в онлайн-режимі, через платформу «Zооm», 04.07.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше ніж півтора року (а.с. 101-102), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Також колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що жоден із учасників справи не були позбавлені можливості прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференції за межами приміщення суду, в порядку, передбаченому ст. 212 ЦПК України, однак цим правом не скористались.

Колегія суддів також вважає, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про права та обов`язки заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 , який не приймав участі у справі, однак у тому числі і до нього пред`явленні позовні вимоги ОСОБА_4 в солідарному порядку заборгованості по розписці у розмірі 70 000 доларів США, а не 64 000 доларів США, так як про це ставила питання позивач по даній справі ОСОБА_2 (а.с. 83-87).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначила, що після смерті її чоловіка ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , 05.02.2019 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивач вважала, що укладений договір позики є частково недійсним за підстав того, що правочин вчинено під впливом тяжкої обставини для них з чоловіком та вкрай на невигідних умовах потреба у сплаті інших боргів та ремонту у будинку, а тому термінова необхідність у грошових коштах призвела до неможливості оцінити ситуацію та укладенні договору на вкрай невигідних умовах, чим і скористався відповідач.

Більш того, позивач зазначала, що починаючи з лютого 2019 року по час звернення до суду, нею особисто сплачено 6000 доларів США у рахунок боргу, про що надані розписки.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_2 зобов`язана повернути борг, який нею було взято від імені її чоловіка ОСОБА_5 17.04.2016 року, в сумі 70 000 доларів США, що станом на день укладання угоди становило 558 600 грн.

Що стосується посилання позивача на часткову сплату боргу, то дійшов правильного і обґрунтованого висновку про те, що такі дані є неправдивими, адже приєднані позивачем розписки про сплату нею певних сум складені нею особисто та в них відсутнє погодження з боку відповідача, про те, що він як кредитор прийняв часткове виконання зобов`язання, в той час як оригінал розписки від 17.04.2016 року не містить будь-яких дописів щодо повернення грошових коштів.

З огляду на викладені обставини в сукупності, а також враховуючи, що оригінал розписки від 17 квітня 2016 року знаходиться у відповідача - ОСОБА_4 , яка була досліджена в судовому засіданні, та яка не містить будь - яких дописів щодо часткового погашення заборгованості позивачем - ОСОБА_2 , суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 окрім іншого, зазначала, що позика була отримана під впливом тяжкої обставини й на вкрай невигідних умовах, тому такий правочин є недійсним

Проте, суд обґрунтовано не погодився із вказаними вимогами, так як при написанні розписки (договору позики) від 17 квітня 2016 року сторони погодились з усіма її умовами і за життя боржник ОСОБА_5 визнавав цю розписку і жодним чином її не спростовував.

Більше того, за умовами вищевказаного договору позики від 17 квітня 2016 року, ОСОБА_2 , діюча від імені та інтересах свого чоловіка ОСОБА_5 , зобов`язалась повернути отриманий нею від ОСОБА_4 борг в повному обсязі до 17 квітня 2020 року.

Після смерті ОСОБА_5 , який помер більше ніж через 2 роки після написання розписки і отримання в борг коштів - 29 липня 2018 року його дружина ОСОБА_2 прийняла спадщину та отримала відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом 05.02.2019 року на 53/100 часток у праві спільної часткової власності на житловий будинок з господарськими спорудами АДРЕСА_1 .

Слід зазначити, що дійсно, відповідно до ч.1 ст. 233 ЦК України правочин, який вчинений особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Разом з тим, відповідно до судової практики суд задовольняє позов про визнання такого правочину недійсним, якщо мають місце дві умови: 1) особа вчиняє правочин під впливом тяжкої для неї обставини, під якою розуміють важке майнове становище, яке виражається у відсутності засобів, необхідних для нормального існування людини і це може стосуватися як самої фізичної особи, так і членів її сім`ї; 2) умови правочину вкрай невигідні для цієї особи.

Оскільки матеріали справи не мають жодного доказу обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, суд правомірно відмовив їй в задоволенні позовних вимог і в цій частині.

Щодо вимоги заявника апеляційної скарги про скасування судового рішення і направлення справи за встановленою підсудністю, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, як вбачається з позовних матеріалів, предметом спору є розписка (договір позики), укладений 17 квітня 2016 рокуміж позивачем ОСОБА_2 , діючої від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, та відповідачем ОСОБА_4 , який в подальшому передав своє право вимоги відповідачу ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.26), що територіально відноситься до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що також територіально відноситься до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , що територіально не відноситься до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

У відповідності до ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (загальна підсудність за територіальністю).

Таким чином, враховуючи, що із позовних вимог не вбачається виключної підсудності, у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави вважати, що даний спір вирішений з порушенням загальної територіальної підсудності.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявниця апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 лютого 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

У зв`язку з перебуванням головуючого у справі судді Сегеди С.М. 03.07.2023 року на навчанні НШСУ в онлайн-режимі, через платформу «Zооm», повне судове рішення складено 04.07.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк