Справа № 591/2737/19
03 липня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді - Сидоренка Р.В.,
при секретарі - Якубович В.В.,
представника позивача - Ворфоломеєвої Н.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 цивільну справу за позовом Сумського національного аграрного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за угодою про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти, -
Ухвалою Зарічного районного суду м. Сум від 10.11.2019 у задоволенні зави про перегляд заочного рішення було відмовлено.
Постановою Сумського апеляційного суду від 17.02.2021 заочне рішення суду першої інстанції було скасоване, а справа була направлена для розгляду за територіальною підсудністю до Охтирського міськрайонного суду Сумської обл..
Ухвалою від 26.02.2021 р. дану справу було прийнято до провадження суддею Охтирського міськрайонного суду Сумської обл. Сидоренко Р.В.
У провадженні Зарічного районного суду м. Суми судді Сидоренко А.П., знаходилась цивільна справа № 591/4127/21 провадження 2/591/2253/21 за позовом ОСОБА_1 до Сумського національного аграрного університету Міністерства освіти та науки України про визнання недійсною угоди №370 від 29.12.2003 року про надання цільового пільгового державного кредиту для здобуття вищої освіти.
Ухвалою від 26.07.2021 р. було зупинене провадження по справі за позовом Сумського національного аграрного університету до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, до розгляду цивільної справи № 591/4127/21 провадження 2/591/2253/21.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28.02.2023 позовну заяву ОСОБА_1 до Сумського національного аграрного університету Міністерства освіти та науки України про визнання угоди недійсною залишено без розгляду.
Ухвалою судді від 06.06.2023 р. провадження у справі було відновлене.
Представник позивача в судовому засіданні вимоги підтримала повністю. У письмовому поясненні зазначено про обґрунтованість позову та відсутність підстав для застосування судом строків позовної давності. Не заперечувала проти заочного розгляду справи.
В судове засідання відповідач та її представник в чергове не з`явились, про час і місце судового засідання повідомлені. Підстав для чергового відкладення розгляду справи судом не встановлено. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача судом було прийнято рішення про заочний розгляд справи, про що була постановлена протокольна ухвала.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за такими підставами.
Відповідно до ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4, 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно договору МДС №096 від 12.07.2002 року укладеного між Сумським національним аграрним університетом та ОСОБА_2 позивач взяв на себе зобов`язання за рахунок коштів замовника надати послугу в здобутті повної вищої освіти за типовою програмою освітньо-кваліфікаційної підготовки з присвоєнням освітньо-кваліфікаційного рівня «бакалавр» та здобуттям на його основі освітньо-кваліфікаційного рівня «Спеціаліст» ОСОБА_1 . Оплата за навчання за кожен курс (із 1-го по 5-й) становить 3000 грн. (а.с. 59 т. 2)
Відповідач ОСОБА_1 була зарахована на навчання до Сумського національного аграрного університету у 2002 році, про що виданий наказ ректора університету №1256 від 30.07.2002 року (а.с. 15).
У 2006 році відповідач закінчила навчання у Сумському національному аграрному університеті та отримала вищу освіту за спеціальністю «Менеджмент ЗЕД» (кваліфікація бакалавр) згідно наказу № 1528-н від 22.06.2006 року (а.с. 16).
Після одержання диплому бакалавра у 2006 році, відповідач продовжила навчання та у 2007 році отримала диплом магістра згідно наказу №1400-н від 05.07.2007 року (а.с. 18).
Проте, відповідач у добровільному порядку суму наданого кредиту не повертає.
З метою досудового врегулювання спору Сумським національним аграрним університетом неодноразово надсилались листи-претензії № 2242/1 від 02.07.2014, №3251 від 26.10.2015, № 1758 від 24.06.2016 року з вимогами щодо сплати заборгованості по кредиту, але жодних дій для погашення кредиту зі сторони відповідача не вчинялось.
Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно п. 22 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти сума кредиту повертається із сплатою 3 відсотків річних протягом 15 років, починаючи з дванадцятого місяця після закінчення навчання у вищому навчальному закладі, до Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим та інших місцевих бюджетів з виплатою щороку однієї п`ятнадцятої частини загальної суми одержаного кредиту та відсотків за користування ним.
Одержувач кредиту на навчання за рахунок Державного бюджету України повертає кредит та відсотки за користування ним через вищий навчальний заклад на рахунки Міністерства освіти і науки, інших центральних органів виконавчої влади, у підпорядкуванні яких перебуває вищий навчальний заклад, з подальшим зарахуванням коштів до Державного бюджету України.
Відповідач не довела фактів повної або часткової сплати кредиту, а також наявність підстав передбачених п. 26 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.06.2003 р. № 916 та 6.4 Угоди для звільнення її від обов`язку повернення кредиту, тому вимоги позивача по суті є правомірними. Доводи відповідача про відсутність будь-яких правовідносин із позивачем з приводу отримання освітніх послуг спростовуються вищезазначеними доказами. Крім того, відповідачем не надано доказів сплати будь-якої суми коштів за навчання згідно договору МДС №096 від 12.07.2002 року укладеного у її інтересах між Сумським національним аграрним університетом та ОСОБА_2 .
Заперечуючи проти позову, як на одну з підстав відмови у позові, відповідач в запереченні на позовну заяву посилався на пропуск позивачем строку позовної давності.
Як на підставу для заперечення у застосуванні строку позовної давності позивач посилається на положення п. 26 ч. 1 ст. 62 Закону України «Про вищу освіту» та п. 20 постанови КМУ № 673 від 29 серпня 2018 року «Про затвердження Порядку пільгового кредитування для здобуття професійно-технічної та вищої освіти», згідно якої позовна давність на вимоги щодо погашення кредиту до державного чи місцевих бюджетів не поширюється.
Однак на час виникнення правовідносин діяла Постанова КМУ № 916 від 16 червня 2003 року «Про затвердження Порядку пільгового кредитування для здобуття професійно-технічної та вищої освіти», в якій відсутні будь-які застереження щодо строків позовної давності.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Таким чином застосуванню підлягає строк позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта ст. 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша ст. 261 ЦК України).
Так, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята ст. 261 ЦК України).
Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах від 19.03.2014 р. (справа № 6-20цс14), від 24.09.2014 р. (справа № 6-103цс14), від 29.10.2014 р. (справа № 6- 169цс14), від 12.11.2014 р. (справа № 6-167цс14), від 03.06.2015 року (справа № 6-31цс15) перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами), починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності щодо кожного з платежів.
З матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду 02 травня 2019 року.
Враховуючи, що за умовами п. 6.1 угоди про надання цільового державного кредиту для здобуття вищої освіти № 370 від 29.12.2003 р., відповідач зобов`язана до 31 грудня кожного року повертати 1/15 частину від загальної суми одержаного кредиту та три відсотки за користування ним, відповідно до частини 5 ст. 261 ЦК України трирічний строк загальної позовної давності за вимогами про стягнення прострочених платежів з повернення кредиту за угодою сплинув:
- за простроченим платежем за 2008 рік у сумі 352,88 грн., та відсотків у сумі 158,79 гривень, які відповідач зобов`язаний був сплатити у строк до 31.12.2008 р., - 01 січня 2012 року;
- за простроченим платежем за 2009 рік у сумі 700 грн., та відсотків у сумі 315 гривень, які відповідач зобов`язаний був сплатити у строк до 31.12.2009 р., - 01 січня 2013 року;
- за простроченим платежем за 2010 рік у сумі 700 грн., та відсотків у сумі 315 гривень, які відповідач зобов`язаний був сплатити у строк до 31.12.2010 р., - 01 січня 2014 року;
- за простроченим платежем за 2011 рік у сумі 700 грн., та відсотків у сумі 315 гривень, які відповідач зобов`язаний був сплатити у строк до 31.12.2011 р., - 01 січня 2015 року;
- за простроченим платежем за 2012 рік у сумі 700 грн., та відсотків у сумі 315 гривень, які відповідач зобов`язаний був сплатити у строк до 31.12.2012 р., - 01 січня 2016 року;
- за простроченим платежем за 2013 рік у сумі 700 грн., та відсотків у сумі 315 гривень, які відповідач зобов`язаний був сплатити у строк до 31.12.2013 р., - 01 січня 2017 року;
- за простроченим платежем за 2014 рік у сумі 700 грн., та відсотків у сумі 315 гривень, які відповідач зобов`язаний був сплатити у строк до 31.12.2014 р., - 01 січня 2018 року;
- за простроченим платежем за 2015 рік у сумі 700 грн., та відсотків у сумі 315 гривень, які відповідач зобов`язаний був сплатити у строк до 31.12.2015 р., - 01 січня 2019 року.
Позивач заперечуючи проти застосування строків позовної давності до вказаних правовідносин посилається на те, що постанова Кабінету Міністрів України № 916 від 16 червня 2003 року «Про затвердження Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти», якою керувались сторони при укладанні вищезгаданої Угоди втратила чинність на підставі постанови Кабінету Міністрів України №673 від 29 серпня 2018 року «Про затвердження Порядку пільгового кредитування для здобуття професійно - технічної та вищої освіти», тому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач керується чинним Порядком пільгового кредитування для здобуття професійно-технічної та вищої освіти. Пунктом 20 Порядку надання цільових пільгових державних кредитів для здобуття вищої освіти встановлено, що позовна давність на вимоги щодо погашення кредиту до державного та місцевих бюджетів не поширюється. Проте суд відхиляє зазначені доводи, оскільки правовідносини між сторонами виникли на час дії постанови у старій редакції.
Враховуючи зазначене, суд дійшов висновку про застосування позовної давності за заявою відповідача зробленої під час розгляду справи в суді.
Враховуючи, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом за період до 31 грудня 2016 року на загальну суму 5252,88 грн. та відсотків на загальну суму 2363,79 грн. задоволенню не підлягають за спливом строку позовної давності.
З огляду на викладене із відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитом частково у сумі 5247,12 грн. й відсотки в сумі 1747 грн. 60 коп.
При вирішенні вимог про стягнення із відповідача пені та інфляційних збитків суд виходить з наступного.
Відповідно до п. 7.2. Угоди у випадку ухилення одержувача кредиту від повернення кредиту чи відсотків за користування ним, одержувач кредиту сплачує навчальному закладу пеню у розмірі подвійної кредитної (облікової) ставки НБУ від неповернутої в строк суми.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Пеня за розрахунком, вказаним позивачем в позові, становить 3889 грн. 26 коп., сума якої і підлягає стягненню на користь позивача.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При нарахуванні інфляційних збитків позивачем застосовано загальний строк позовної давності 3 роки, при чому з часу звернення до суду із заявою про збільшення позовних вимог, а не із первинним позовом, тому суд погоджується із наведеним позивачем розрахунком. Інфляційні витрати, які підлягають стягненню на користь позивача, становлять 2514 грн. 92 коп..
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1224,83 грн., так як вимоги задоволені на 63,76%.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 141, 223, 263-265, 268, 280-284, 289, 354 ЦПК України, суд -
У іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду Р.В.Сидоренко