Справа № 445/455/23
провадження № 2/445/348/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року Золочівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Сивака В. М.

секретаря судового засідання Захарчук Н.Я.

з участю представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золочеві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ СК "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ СК "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування. В обгрунтування позову вказала, що 18.05.2022 року, близько 22 год. 25 хв., на автодорозі "Тернопіль-Львів-Рава Руська" 133 км+100 м мала місце ДТП, під час якої водій автомобіля марки "Honda Insight", д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , в результаті чого останній внаслідок отриманих травм помер на місці події. За фактом вказаної ДТП 19.05.2022 року були внесені відомості до ЄРДР за № 0000165 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент настання ДТП була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників ТЗ у ПАТ СК "ПЗУ Україна", згідно полісу № 207946090. Позивач зазначає, що є матір`ю загиблого в результаті вказаної ДТП, а тому її представник 25.05.2022 року звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування в розмірі 78000,00грн. та 14243,00 грн. - витрат на поховання, із долученням відповідних необхідних документів. 22.11.2022 року відповідач здійснив перерахунок коштів позивачу у розмірі 53243,00 грн. 16.01.2023 представником відповідача надана відповідь про те, що страховиком прийнято рішення про виплату повної суми витрат на поховання та 50% моральної шкоди, що становить 39000,00 грн., у зв`язку з тим, що у настанні вищевказаної ДТП, є провина потерпілого ОСОБА_4 , внаслідок чого останній загинув. Однак, позивач не погоджується з тиким рішенням відповідача, з огляду на те, що згідно з постановою про закриття кримінального провадження від 30.09.2022 в даній дорожній обстановці з моменту виникнення небезпеки для руху, водій автомобіля марки "Honda Insight", д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода. При цьому інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди у вказаній вище постанові відсутня. Пішохід, як учасник дорожнього руху, не є особою, на яку поширюються норми ст. 1187 ЦК України, і навіть у разі скоєння правопорушення, що потягло за собою заподіяння шкоди власнику транспортного засобу, не може вважатися належним суб`єктом відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки (транспортним засобом).

Зазначила, що коли шкода, пов`язана із смертю потерпілого, була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, то відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду. Виходячи із ст. 27 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, що відповідно на час настання ДТП становив 6500,00 грн* 12 = 78000,00 грн. Окрім того, виходячи із положень ст. 36.5 Закону, ч. 2 ст. 625 ЦК України, вважає, що є законні підстави для стягнення з відповідача пені із розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) за період з 22.11.2022 по 11.12.2023 року у розмірі 18920,88 грн. та трьох процентів річних від простроченої суми боргу для позивачки у розмірі 1234,11 грн., а також інфляційні втрати у розмірі 1778,79 грн.

Представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення проти задоволення позовних вимог. В обгрунтування заперечень, представник відповідача зазначив, що страховиком було прийнято рішення про виплату позивачці 50 % страхового відшкодування, що становить 39000,00 грн., з огляду на те, що за результатами автотехнічної експертизи механізму і обставин вищезазначеної ДТП, причиною настання ДТП стали обставини пов`язані з діями пішохода ОСОБА_4 , а саме раптовий вихід на проїзну частину дороги із-за задньої частини вантажного автомобіля на такій відстані від автомобіля Honda Insight", д.н.з. НОМЕР_1 , з якої водій автомобіля вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування. Окрім того, звертає увагу, що в організмі ОСОБА_4 було виявлено етиловий спирт 2,11 проміле. З огляду на зазначене вважає, що прийняте відповідачем рішення є правомірним. Також вказує на те, що 06.07.2022 року Страховик, керуючи положеннями абзацу 4 п. 36.2. ст. 36 ЗУ, призупинив розгляд справи, оскільки йому не було відомо про рішення прийняте за результатами розгляду кримінального провадження та набрання ним законної сили. 13.10.2022 розгляд справи було поновлено, останнім днем на прийняття рішення по заявленому випадку було 10.12.2022 року. Враховуючи те, що відповідач у повному обсязі виконав зобов`язання щодо виплати страхового відшкодування, то вимоги щодо сплати пені, 3% річних та інфляційних втрат є безпідставними.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 11.12.2023 року, підтримує з підстав зазначених у позовні й заяві.

Представник відповідача заперечила проти задоволення позову з підстав вказаних у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову за його безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника відповідача, встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, судом приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

З копії постанови про закриття кримінального провадження № 0000165 від 30.09.2022 року, судом встановлено, що 18.05.2022 року, близько 22 год. 25 хв., на автодорозі "Тернопіль-Львів-Рава Руська" 133 км+100 м мала місце ДТП, під час якої водій автомобіля марки "Honda Insight", д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 , в результаті чого останній внаслідок отриманих травм помер на місці події. За фактом вказаної ДТП 19.05.2022 року були внесені відомості до ЄРДР за № 0000165 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

З матеріалів справи судом встановлено, що позивачка є матір`ю загиблого внаслідок вказаної вище ДТП - ОСОБА_4 .

Відповідальність водія транспортного засобу марки "Honda Insight", д.н.з. НОМЕР_1 , станом на 18.05.2022 року, застрахована згідно з полісом № 207946090 у ПАТ СК "ПЗУ Україна".

25.05.2022 року представник позивача - ОСОБА_5 надіслав на адресу відповідача заяву з долученими необхідними документами про виплату страхового відшкодування: 78000,00 моральної шкоди та 14243,00 грн. витрат на поховання.

З копії виписки про надходження коштів по розрахунковому рахунку, належному ОСОБА_2 , встановлено, що 22.11.2022 року ПАТ СК "ПЗУ Україна" перерахувало позивачці страхове відшкодування в розмірі 53193,00 грн.

ПАТ СК "ПЗУ Україна" своїм листом повідомило представника позивачки про те, що страховою компанією на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( з урахуванням ст. 1193 ЦК України) прийнято рішення про виплату в користь ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 50%, що становить 39000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди та 14243,00 грн. на відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховий поліс - єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.

У статті 5 Закону визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад у разі закриття кримінального провадження за правилами КПК України, не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому ЦПК України (правовий висновок Верховного Суду у постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20).

Відповідно до частини 5 статті 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як невинні володільці транспортних засобів, так і ті, що завдали шкоди внаслідок необережності.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 263 ЦК України непереборною силою визнається надзвичайна або невідворотна за таких умов подія.

Непереборна сила - це подія, об`єктивно невідворотна за певних умов не тільки для цього заподіювача шкоди, а й для інших осіб при досягненому рівні розвитку науки і техніки; надзвичайна подія, яка не може бути передбачена заподіювачем шкоди; завжди зовнішня подія по відношенню до діяльності заподіювача шкоди; подія, яка не повинна бути причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки непереборною силою не є.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20, подібні ж висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц; від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц; від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц; від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц.

Таким чином, судом встановлено, що стався страховий випадок, у зв`язку з чим страховик повинен відшкодувати моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи - ОСОБА_4 , його матері.

З копії постанови про закриття кримінального провадження від 30.09.2022 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, судом встановлено, що причиною настання ДТП стали обставини пов`язані з діями пішохода ОСОБА_4 , а саме його раптовий вихід на проїзну частину дороги із-за задньої частини вантажного автомобіля на такій відстані від автомобіля "Honda Insight", з якої він вже був позбавлений технічної можливості уникнути наїзду на пішохода, шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування.

Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації.

Відповідно до частин 2, 3 статті 1193 ЦК України якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу (витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо), у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Отже, суд може зменшити розмір шкоди на підставі частини 2 статті 1193 ЦК України в разі встановлення, що виникненню вказаної шкоди сприяла груба необережність потерпілого.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 445/370/19, від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20.

Разом з тим, відповідно до пункту 27.3 статті 27 Закону розмір відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, у сукупності не може бути меншим, ніж 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку. Усім особам, які відповідно до зазначеної статті мають право на відшкодування моральної шкоди, це відшкодування виплачується рівними частинами.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальна заробітна плата з 1 січня 2022 року складає 6500 грн.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що розмір страхового відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина позивачки, внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, який підлягав виплаті їй відповідачем, не може бути меншим ніж 78000,00 грн. (12*6500,00 грн), а відтак позовна вимога про стягнення недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 39000,00 грн. є обгрунтованою та підлягає до задоволення.

Згідно з пунктом 36.5 статті 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина 2 статті 625 ЦК України).

Таким чином, зважаючи на те, що позивачка має право на виплату страхового відшкодування в розмірі 39000,00 грн., яка їй не була виплачена відповідачем 22.11.2022 року, а відтак має місце прострочення виплати за період 22.11.2022 по 11.12.2023 року, у зв`язку з чим суд приходить до висновку, що з відповідача в користь позивачки слід стягнути пеню в розмірі 18920,88 грн., 3% річних в розмірі 1234,11 грн, інфляційні втрати в розмірі 1778,79 грн., а всього разом 21933,78 грн.

Представник відповідача подав до суду заяву про зменшення розміру витрат на правову допомогу. В обгрунтування заяви вказав, що розмір витрат 10000,00 грн. є неспівмірним із складністю справи, так як предмет спору в цій справі не є складним, не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значним, а судова практика з даних правовідносин є усталеною.

Відповідно до частини 1, пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами 3, 4 статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представник позивачки надав суду ордер на надання правничої (правової) допомоги, договір про надання правової допомоги № 01.12.2022 від 01.12.2022 року, детальний опис наданих послуг із зазначенням тривалості наданих юридичних послуг та їх вартості, а також квитанцію до прибуткового касового ордера №69 від 22.07.2023 року.

За положеннями пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Враховуючи те, що витрати на правову допомогу позивачем документально підтверджені та доведені, суд вважає, що розмір витрат є співмірним із складністю справи, бере до уваги значення справи для сторін, а також те, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Окрім того, оскільки, позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду з підстав, передбачених ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» та з урахуванням положень ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Керуючись ст. 2, 4, 5, 11,13, 141, 246, 258, 259, 263-265, 272, 273 ЦПК України,-

у х в а л и в :

позов ОСОБА_2 до ПАТ СК "ПЗУ Україна" про стягнення страхового відшкодування - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Страхова компанія "ПЗУ Україна" () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) страхове відшкодування у розмірі 39000,00 грн. (тридцять дев`ять тисяч гривень).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Страхова компанія "ПЗУ Україна" () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) пеню в розмірі 18920,88 грн., 3% річних в розмірі 1234,11 грн, інфляційні втрати в розмірі 1778,79 грн., а всього разом 21933,78 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Страхова компанія "ПЗУ Україна" () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Страхова компанія "ПЗУ Україна" () на користь держави 2684,00 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 15.12.2023 року.

Суддя В. М. Сивак