Справа № 136/1619/21
Провадження № 22-ц/801/2237/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шпортун С. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка»,

відповідач ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дмитрійчук Анжеліка Анатоліївна, на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шпортун С. В. в залі суду міста Липовець Вінницької області, повний текст рішення складено 03 жовтня 2023 року,

у цивільній справі № 136/1619/21 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування,

встановив:

Короткий зміст вимог

У вересні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (далі - ПрАТ «СК «Уніка») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 10.07.2018 між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом АМ/4064376.

02.06.2019 в с. Олександрівна сталася ДТП за участю автомобіля «ЗІЛ», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля «Мерседес», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 .

Постановами Липовецького районного суду від 01.10.2017 справи про адміністративні правопорушення №128/1558/19 та №128/1559/19 стосовно ОСОБА_1 за ст.122-4, 124 КУпАП закриті, на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 КУпАП.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено наявність в діях ОСОБА_1 порушення вимог п.2.10, п.22.2. ПДР.

Внаслідок ДТП за участі зазначених транспортних засобів власнику автомобіля Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 було заподіяно майнову шкоду.

На підставі заяви ОСОБА_2 , полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «СК «Уніка» було складено страховий акт №00303911 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 10 834,99 грн., які було перераховано власнику автомобіля.

Отже до ПрАТ «СК «Уніка» перейшло право вимоги у порядку регресу на отримання від винної особи ОСОБА_1 компенсації заподіяної іншому власнику, а оскільки в добровільному порядку останній не відшкодовує такої шкоди, наведене стало підставою звернення до суду із даним позовом.

16.12.2021 ухвалою місцевого суду задоволено клопотання відповідача про витребування доказів, витребувано у ПрАТ «СК «Уніка» документи на підставі яких було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) ОСОБА_2 , а також саме вмотивоване рішення; а також витребувано з Липовецького районного суду Вінницької області матеріали справ про адміністративні правопорушення №128/1559/19, №128/1558/19 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 122-4, 124 КУпАП.

Ухвалою суду першої інстанції від 05.04.2022 за клопотанням відповідача залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» у відшкодування шкоди в порядку регресу 10 834 грн 99 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив зі доведеності та обґрунтованості заявлених вимог. Крім цього, суд врахував, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 як власника наземного транспортного засобу була застрахована 10.07.2018 у ПрАТ «СК «Уніка», яким здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 10 834,99 грн. При цьому, судом взято до уваги, що 01.10.2019 та 06.09.2019 постановами Липовецького районного суду Вінницької області було закрито провадження у справах про адміністративні правопорушення №136/1558/19 та №136/1559/19 стосовно ОСОБА_1 , за ст. 124, 122-4 КУпАП на підставі п. 7 ч. 1 статті 247 КупАП, у зв`язку із закінченням строків, передбачених статтею 38 КУпАП, з підстав, що не є реабілітуючими, свою невинуватість відповідач не довів в ході розгляду даної справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційні скарзі представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Дмитрійчук А. А., посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права з урахуванням положень статей 77, 78, 79, 80 та 81 ЦПК України та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції фактичним обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Войтко Ю. Б., судді: Береговий О. Ю., Панасюк О. С.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13 листопада 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

27 грудня 2023 року проведено повторний автоматизований розподіл судової справи, підставою якого стало перебування у відпустці судді Берегового О. Ю., відповідно до розпорядження №774/2023 від 27 грудня 2023 року, в зв`язку з чим замінено суддю Берегового І. В. на суддю Cтадника І. М., інший склад колегії суддів залишився без змін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не встановлено ряд фактичних обставин справи: місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди; яка частина транспортного засобу пошкоджена; пошкоджений транспортний засіб не оглянутий представником страхової компанії; страховою компанією не проведено експертизу пошкодженого транспортного засобу; ремонтна калькуляція № 0030391 від 04.06.2019, що становила 18 247,84 грн, складена не відомо ким та не підписана уповноваженими особами. Представник скаржника зазначає, що протокол працівника поліції про вчинення адміністративного правопорушення не являється доказом винуватості особи про вчинення адміністративного правопорушення. При цьому посилання суду першої інстанції на протокол як на доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, на думку представника скаржника, є недопустимим доказом. Зауважує, що стосується постанов Липовецького районного суду Вінницької області від 01.10.2019 та 06.09.2019, то провадження по вказаних адміністративних справах №136/1558/19 та № 136/1559/19 закрито на підставі ст. 38 КУпАП. Звертає увагу, що суд першої інстанції при розгляді адміністративних справ №136/1558/19 та № 136/1559/19 не досліджував докази по справах та не визнавав ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративних правопорушень. На переконання представника скаржника, судом першої інстанції при розгляді справи по суті не досліджувались матеріали адміністративної справи, не допитувались свідки, оскільки, особа, що притягувалась до адміністративної відповідальності свою вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 122-4 КУпАП, не визнавала та від підпису відмовилася. При цьому вважає, що судом першої інстанції залишено поза увагою схему до протоколу про адміністративне правопорушення, складену інспектором Ткач Ю. В., на якій міститься запис про присутність ОСОБА_1 на місці дорожньо-транспортної пригоди, і який відмовився від підпису. Зауважує, що оскільки суд першої інстанції приймає дану схему, як доказ винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, як доказ для задоволення позовних вимог, то повинен надати оцінку складанню протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 122-4 КУпАП. Вважає, що судом першої інстанції не усунуті розбіжності і не надана правова кваліфікація цим обставинам. Звертає увагу, що присутність ОСОБА_1 на місці пригоди підтверджується схемою до протоколу про адміністративне правопорушення, яка складається на місці пригоди, подальші зміни, присутність інших осіб в схему до протоколу про адміністративне правопорушення не вносяться, тобто вважає, що у Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» відсутні підстави звернення до суду з позовом про стягнення страхового відшкодування.

Своїм правом на подання відзиву учасники справи не скористалися.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 10.07.2018 між ПрАТ «СК «Уніка» та ОСОБА_1 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом АМ/4064376 (т.1 а.с.12), відповідно до якого було забезпечено транспортний засіб «ЗИЛ ММЗ 554М», номер кузова, шасі НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_1 . Термін дії полісу встановлений з 00 годин 00 хвилин 11.07.2018 по 10.07.2019 включно.

20.06.2019 ОСОБА_2 звернувся до ПрАТ «СК «Уніка» із заявою про виплату матеріального збитку (т.1 а.с.8), відповідно до якої просив відшкодувати збитки, у зв`язку із ДТП, що сталась 02.06.2019 в с. Олександрівка за участі його автомобіля Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_2 та транспортного засобу «ЗИЛ ММЗ 554М», державний номерний знак НОМЕР_1 , за участі водія ОСОБА_1 , який забезпечений в ПрАТ «СК «Уніка».

Відповідно до письмового пояснення ОСОБА_2 від 04.06.2019 на ім`я голови правління ПрАТ «СК «Уніка» (т.1 а.с.9), останній повідомив, що 02.06.2019 о 09:15 год. сталась ДТП за участі автомобіля Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_2 , місце настання випадку с. Михайлівка, Вінницького району; дата та час повідомлення 02.06.2019 о 09:18 год.; місцезнаходження транспортного засобу узбіччя с. Михайлівка, за зверненням сина ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 (т.1 а.с.10) власником транспортного засобу «Mersedes Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_2 .

Відповідно до ремонтної калькуляції від 04.06.2019 (т.1 а.с.13-17), вартість ремонту транспортного засобу «Mersedes Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 склала 18 247,84 грн.

24.06.2019 ПрАТ «СК «Уніка» було складено Страховий акт/наказ №00303911, який затверджено фахівцем Департаменту врегулювання збитків (т.1 а.с.7), згідно з яким подія, що мала місце 02.06.2019 в с. Олександрівка за участі транспортних засобів «ЗИЛ ММЗ 554М», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу «Mersedes Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 визнана страховим випадком, а останнього визнано потерпілим, вартість відновлювального ремонту склала 18 247,84 грн., вартість матеріального збитку 12 834, 99 грн., з яких 2 000 грн. франшиза, сума страхового відшкодування склала у розмірі 10 834,99 грн., яка підлягає перерахуванню Осіпенку О. І.

25.06.2019 ПрАТ «СК «Уніка» здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 10 834,99 грн. про що свідчить платіжне доручення №094693 (т.1 а.с.6).

Судом також установлено, що провадження у справах про адміністративні правопорушення стосовно ОСОБА_1 про притягнення його до адміністративної відповідальності за статями 122-4, 124 КУпАП було закрито на підставі статті 38 КУпАП, вина ОСОБА_1 не була встановлена.

Разом з цим, місцевим судом взято до уваги, що матеріали цивільної справи містять достатню кількість документів, які можуть бути оцінені як належні та допустимі докази вини ОСОБА_1 у порушенні ним Правил дорожнього руху України, внаслідок чого було спричинено дорожньо-транспортну пригоду та завдано матеріальної шкоди третій особі, залишено місце ДТП. Такими доказами є: протоколи про адміністративні правопорушення серія ОБ №092874 від 02.06.2019, серія ОБ №092875, у яких зазначена суть правопорушень, які Липовецький районний суд Вінницької області у постановах від 01.10.2019 та відповідно від 06.09.20219 у справах №128/1558/19 та №128/1559/19 визнав доведеними, зокрема: факт скоєння адміністративного правопорушення, конкретну особу; схему місця ДТП від 02.06.2019, відповідно до якої констатовано, що 02.06.2019 мала місце ДТП в с. Олександрівка, автодорога Тетіїв Гуменне 154 км + 850 м, за участі транспортних засобів, водіями яких є: ОСОБА_2 автомобіль «Mersedes Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 ; ОСОБА_1 , який залишив місце ДТП; рапорт інспектора СРПП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області Ткач О. В. від 02.06.2019, відповідно до якого було встановлено, що 02.06.2019 біля 09 години надійшло повідомлення про ДТП за участю двох автомобілів в с. Олександрівка Вінницького району, прибувши на місце події було встановлено, що водій автомобіля «ЗИЛ ММЗ 554М», державний номерний знак НОМЕР_1 , перевозив на кузові цеглу без піддонів, насипом, нетентовано, не забезпечив кріплення вантажу, що призвело до падіння цегли, яка пошкодила лобове скло автомобіля «Mersedes Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 близько 11 години нарядом поліції в с. Писарівка було зупинено водія автомобіля причетного до ДТП ОСОБА_1 та складено матеріали за ст. 122-4, 124 КУпАП, від підписів та пояснень водій відмовився; письмові пояснення свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які підтвердили, що 02.06.2019 біля с. Олександрівка о 09:15 год. сталась ДТП автомобіль «ЗИЛ ММЗ 554М», державний номерний знак НОМЕР_1 рухався загружений цеглою, одна цеглина впала і розбила лобове скло в автомобілі «Mersedes Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 , водій автомобіля «ЗИЛ ММЗ 554М», державний номерний знак НОМЕР_1 залишив місце ДТП.

Щодо обставин зазначених у письмових поясненнях ОСОБА_7 від 02.06.2019, що адресовані голові правління ПрАТ «СК «Уніка», на які було звернуто увагу сторони відповідача, то судом враховано, що вказані обставини були повідомлені як первісні страховику ОСОБА_3 - сином власника транспортного засобу «Mersedes Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 , з метою отримання страхового відшкодування, отже, така заява не є доказом на спростування вини відповідача.

За встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що дії ОСОБА_1 , які виявилися у порушенні Правил дорожнього руху України, внаслідок чого автомобіль «Mersedes Benz» державний номерний знак НОМЕР_2 отримав механічні пошкодження, які перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням ДТП, що є підставою для покладення на відповідача цивільно-правової відповідальності за відшкодування завданої шкоди.

Позиція суду апеляційної інстанції

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з положеннями частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведені норми, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, і норми застосованого права

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Верховного Суду від 27 березня 2019 року в справі № 754/1108/15-ц).

Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

Судом встановлено, що 01.10.2019 постановою Липовецького районного суду Вінницької області було закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення №136/1558/19 стосовно ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі статті 247 ч. 1 п. 7 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до вказаного рішення судом було встановлено, що 02.06.2019 о 09:15 в с. Олександрівка Вінницького району, ОСОБА_1 керуючи автомобілем «ЗІЛ» державний номерний знак НОМЕР_1 , перевозив на кузові автомобіля цеглу (без піддонів, насипом, не тестовано), що призвело до падіння цегли та пошкодження лобового скла автомобіля «Мерседес» державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 при зустрічному роз`їзді автомобілів. Такими своїми діями ОСОБА_1 допустив порушення п.22.2 ПДР, що спричинило пошкодження транспортного засобу, за що відповідальність передбачена ст.124 КУпАП. Вказана постанова суду набрала законної сили 15.10.2019.

06.09.2019 постановою Липовецького районного суду Вінницької області закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення №136/1559/19 стосовно ОСОБА_1 , за ст.122-4 КУпАП на підставі статті 247 ч. 1 п. 7 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Відповідно до вказаного рішення судом встановлено, що 02.06.2019 о 09.15 год. в с. Олександрівка Вінницького району Вінницької області, водій ОСОБА_1 керував автомобілем ЗІЛ ММЗ-554 М, державний номерний знак НОМЕР_1 , здійснив дорожньо-транспортну пригоду з автомобілем Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті чого автомобіль отримав механічні пошкодження лобового скла, після чого залишив місце події, чим порушив п. 2.10 (а) Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ст. 122-4 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили 17.09.2019.

На час розгляду даної справи вказані постанови суду є чинними та не скасовувались.

Внаслідок ДТП за участі зазначених транспортних засобів власнику автомобіля Мерседес, державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_2 було заподіяно майнову шкоду.

На підставі заяви ОСОБА_2 , полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, ПрАТ «СК «Уніка» було складено страховий акт №00303911 та визначено розмір страхового відшкодування в сумі 10 834,99 грн., які було перераховано власнику автомобіля.

Диспозитивність цивільного судочинства виявляється в тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (стаття 13 ЦПК України).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Тож, можна зробити висновок, що суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.

У процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.

За частиною першою статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

У постанові Верховного Суду від 26 січня 2022 року в справі № 465/674/19 зазначено про те, що тлумачення статті 1188 ЦК України свідчить про те, що її застосування можливе лише у випадку наявності вини особи у вчиненні правопорушення, адже у разі відсутності вини особи в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП - через відсутність події і складу адміністративного правопорушення, відтак така обставина як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах: від 07 лютого 2018 року в справі № 910/18319/16; від 16 квітня 2019 року в справі № 927/623/18, від 04 березня 2020 року у справі № 641/2795/16-ц, від 29 квітня 2020 року в справі № № 686/4557/18.

У постанові Верховного Суду від 04 березня 2020 року в справі № 641/2795/16-ц зазначено, що «не притягнення водіїв до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху не може бути підставою для звільнення володільця джерела підвищеної небезпеки від цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду, оскільки вину особи в ДТП може бути підтверджено чи спростовано іншими належними доказами, зокрема, висновком судової експертизи тощо».

Закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП (постанова Верховного Суду від 29 квітня 2020 року в справі № 686/4557/18).

У постанові Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 335/8507/16-ц (провадження № 61-23811св18) зроблено правовий висновок про те, що така обставина, як закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених статтею 38 КУпАП, не є реабілітуючою обставиною, тобто не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП. Застосування пункту 7 статті 247 КУпАП можливе виключно у випадку наявності вини особи у скоєнні адміністративного правопорушення. Натомість у разі відсутності вини особи в скоєнні ДТП провадження у справі підлягає припиненню на підставі пункту 1 частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, що переглядається суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, правильно вважав, що не притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтями 122-4, 124 КУпАП не свідчить про відсутність його вини у завданні шкоди, оскільки закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення з підстав закінчення строків, передбачених статтею 38 КУпАП не є реабілітуючою обставиною, яка спростовує факт наявності вини особи в скоєнні ДТП.

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, яка викладена у частині другій статті 1166 ЦК України, особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.

Однак відповідачем ОСОБА_1 не було надано належних доказів щодо відсутності його вини у вчиненні ДТП.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже зібрані у справі докази, які були безпосередньо досліджені судом, в їх сукупності спростовують доводи відповідача та його представника про те, що не встановлено місця ДТП та особи, яка її вчинила.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином врахував усі фактичні обставини спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Дмитрійчук Анжеліка Анатоліївна, залишити без задоволення.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 27 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

О. С. Панасюк