КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кузьміної Ксенії Олегівни в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року про відмову у відкритті провадження у складі судді Литвинової І.В.,

у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту поширення в мережі Інтернет недостовірної інформації та її спростування,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року ОСОБА_1 звернувся у суд із заявою про встановлення факту розповсюдження недостовірної інформації відносно нього, яка опублікована 20 липня 2023 року на сайті «Миротворець» Центр дослідження ознак злочинів проти національної безпеки України, миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, та спростувати її, поширену в мережі Інтернет за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заяву обґрунтовано тим, що встановити автора поширеної інформації та володільця облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_2 у мережі Інтернет, ні хто є реєстратором доменного імені, ні хто є отримувачем послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення послуги доступу до нього з мережі Інтернет, тобто невідомі особи, які можуть розглядатися як власники веб-сайту та потенційні відповідачі, та відповідно ідентифікація таких осіб є неможливою.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

В апеляційній скарзі адвокат Кузьміна К.О. в інтересах ОСОБА_1 , просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що оскаржувана ухвала є неправомірною, адже суддею неповно з`ясовані обставини, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначено, що згідно наданої «довідки з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення» від 31 серпня 2023 року №181/2023-Д ідентифікатори розміщені на сайті не дають можливості встановити власника веб-сайту.

Вказує, що у зв`язку з тим, що у довідці не вказано конкретної інформації про власника веб-сайту і відповідно не зазначено жодної конкретної інформації та конкретних даних про реєстр анта доменного імені « ІНФОРМАЦІЯ_3 » та про відповідного отримувача послуг хостингу, з метою ідентифікації власника веб-сайту, представником заявника було зроблено адвокатський запит на офіційну електронну адресу реєстратора доменного імені та хостинг-провайдера відповідного веб-сайту, щоб отримати інформації про реєстранта доменного імені та про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет. Однак, відповіді на запит, не було отримано, а тому неможливо отримати інформацію про володільця облікового запису.

Зазначено, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність спору про право у даній справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Кузьміна К.О. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, районний суд виходив з того, що заявник не використав всіх можливостей для встановлення особи відповідача, що розмістив в інформацію, яка на думку ОСОБА_1 є недостовірною та підлягає спротуванню.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Отже, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право (постанова Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 761/16799/15-ц).

Таким чином, у судовому порядку можуть бути встановлені тільки ті факти, які тягнуть за собою юридичні наслідки, від яких залежить, зокрема, виникнення особистих немайнових прав громадян.

Звертаючись до суду, представник заявника зазначав, що встановлення факту недостовірності інформації та її спростування необхідно для захисту порушених особистих немайнових прав ОСОБА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Частиною 4 статті 277 ЦК України визначено, що спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування.

Районним судом встановлено, що інформація про реєстранта доменного імені в службі WHOIS прихована, відповідно до звітів за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 31 серпня 2023 року № 181/2023-Д, № 212/2023-ЗВ, а не невідома чи невстановлена. Також у звіті за результатами проведеної фіксації і дослідження змісту веб-сторінки у мережі Інтернет від 31 серпня 2023 року № 181/2023-Д зазначено, що до створення та / або функціонування веб-сайту може мати ОСОБА_2 , доменне ім`я 06.11.2015 було зареєстровано на ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ). Звіт містить роз`яснення, що з метою перевірки інформації щодо належності веб-сайту ОСОБА_2 та / або ОСОБА_3 ( ОСОБА_4 ), можливо витребувати відповідно до законодавства: дані про реєстранта доменного імені myrotvorets.center - у реєстратора цього доменного імені - ІНФОРМАЦІЯ_4, Inc; дані про отримувача послуг хостингу щодо розміщення програмного забезпечення веб-сайту ІНФОРМАЦІЯ_2 на спеціалізованому веб-сервері та забезпечення доступу до нього з мережі Інтернет - у хостинг-провайдера цього веб-сайту - ІНФОРМАЦІЯ_4, Inc; дані про володільця облікового запису, що використовується для розміщення веб-сайту: ІНФОРМАЦІЯ_2 у мережі Інтернет - у реєстранта доменного імені myrotvorets.center та/або отримувача послуг хостингу.

Зазначено у заяві, що заявник намагався встановити особу автора інформації та власника веб-ресурсу, але з`ясувати особу, яка поширила недостовірну негативну інформацію, не вдалося.

Разом з тим встановивши вказані обставини, районний суд дійшов висновку, що надана інформація не свідчить про невичерпність можливості заявника встановити власника веб-сайту, що є необґрунтованим та таким, що суперечить висновкам Верховного Суду.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" від 27 лютого 2009 року, якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

У пункті 13 цієї ж постанови зазначено, що відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 277 ЦК судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК.

У разі доведеності обставин, на які посилається заявник, суд лише констатує факт, що поширена інформація є неправдивою, та спростовує її. При цьому тягар доказування недостовірності поширеної інформації покладається на заявника, який несе витрати, пов`язані з її спростуванням. Встановлення такого факту можливо лише у тому разі, коли особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома.

Якщо під час розгляду справи в порядку окремого провадження особа, яка поширила інформацію, щодо якої виник спір, стане відома, то суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Вказані роз`яснення не були враховані судом першої інстанції при постановленні ухвали про відмову у відкритті провадження.

Також суддя першої інстанції не надав належної оцінки документам, які були надані представником заявника у підтвердження неможливості встановити власника веб-сайту, на якому розміщена спірна інформація, а також неможливості встановити отримувача послуг хостингу.

Прийшовши до висновку про можливість ідентифікації осіб відповідачів, суддя не навів належного обґрунтування даного висновку.

Крім того, зазначаючи, що із заяви вбачається спір про право, суддя першої інстанції не навів обґрунтування свого висновку щодо наявності спору про право, не зазначив між якими особами виник спір, обмежившись лише передчасним висновком про ймовірність виникнення такого спору.

Натомість, процесуальний закон вимагає встановити наявність спору про право, а не припускати його можливість.

Аналогічний висновок міститься в постанові Верховного Суду від 16 січня 2018 року (справа № 640/10329/16).

Разом з тим, слід наголосити, що у відповідності з вимогами частин 1-4 статті 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи.

Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 1998 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", для забезпечення правильного і своєчасного розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у кожній справі після її порушення суддя зобов`язаний провести підготовчі дії, зокрема з`ясувати, які фізичні особи та організації можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи і підлягають виклику в судове засідання, у необхідних випадках запропонувати заявникові та заінтересованим особам подати додаткові докази на підтвердження заявлених вимог чи заперечень проти них.

Таким чином, об`єктивне з`ясування фактичних обставин справи та встановлення всіх осіб, які можуть бути заінтересовані у вирішенні даної справи, можливе лише в судовому засіданні, а на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі висновок про наявність спору про право є передчасним.

Враховуючи викладене, заявник не позбавлений можливості встановити факт недостовірності інформації та її спростувати у порядку окремого провадження, а висновок судді першої інстанції про наявність спору про право є передчасним.

Згідно ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвала про відмову у відкритті провадження у справі постановлена суддею з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому вона підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кузьміної Ксенії Олегівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 19 вересня 2023 року скасувати, а справу направити на продовження розгляду до того ж суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 25 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: