Справа № 148/1904/23
Провадження №2/148/627/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

( Заочне )

20 грудня 2023 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В., при секретарі Мрочко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період порушення грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період порушення грошового зобов`язання. З врахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач мотивуює свої вимоги тим, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.02.2022 у справі №148/1589/21, яке набрало законної сили 24.03.2022, позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 24.06.2021 в розмірі 1066000 грн, а також судові витрати з оплати судового збіру в розмірі 11568 грн та витрати, пов`язані з залучення експертів у розмірі 4000 грн.

Враховуючи те, що відповідачем з 26.07.2021 було прострочено виконання грошового зобов`язання у розмірі 1066000 грн, тому у відповідності до ст.625 ЦК України підлягають нарахуванню та стягненню з відповідача інфляційні втрати, а також три проценти річних на суму боргу за весь час прострочення.

Розмір інфляційних втрат за період з 26.07.2021 до 23.02.2022 становить 67759,90 грн, а 3 % річних за період з 26.07.2021 до 23.02.2022 - 18662,30 грн.

В зв`язку з даними обставинами він змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить стягнути з відповідача на його користь інфляційні втрати за період з 26.07.2021 до 23.02.2022 у розмірі 67759,90 грн та 3 % річних за період з 26.07.2021 до 23.02.2022 у розмірі 18662,30 грн, а всього 86422,20 грн, а також понесені ним судові витрати та повернути йому надміру сплачений судовий збір в розмірі 3197,26 грн.

В судове засідання позивач не з`явився, згідно його позовних вимог просить розгляд справи провести у його відсутність, щодо заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи згідно п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України, відомостей про причину своєї неявки до суду не надав, у встановлений судом строк відзив не подав.

За таких обставин суд ухвалив розглянути справу заочно, за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до ст.247 ЦПК України в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засідання встановлено, що згідно копії рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.02.2022 у справі №148/1589/21, яке набрало законної сили 24.03.2022 (а.с.13-16), позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 24.06.2021 в розмірі 1066000 грн, а також судові витрати з оплати судового збіру в розмірі 11568 грн та витрати, пов`язані з залучення експертів у розмірі 4000 грн. При цьому, судом було встановлено, що відповідач мав повернути позику позивачу до 25.07.2021.

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищевказаного рішення суду 24.03.2022 Тульчинським районним судом Вінницької області було видано два виконавчі листи №148/1589/21, які з 16.06.2022 перебувають на примусовому виконанні у старшого державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Пращука В.В, ВП №69251520 та №69251756, про що свідчать копії постанов про відкриття виконавчого провадженні від 16.06.2022 (а.с.17-18, 19-20).

Згідно копії повідомлення Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 06.09.2023 №115179 (а.с.21) вбачається, що на виконанні у відділі перебуває зведене виконавче провадженні № за АСВП 69252987 про стягнення коштів з ОСОБА_2 до складу якого входить: виконавче провадженні № за АСВП 69251756 та виконавче провадження № за АСВП 69251520. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем з дати відкриття вищевказаних виконавчих проваджень стягнуто 34455,74 грн, а саме на користь ОСОБА_1 30959,76 грн згідно платіжних інструкцій №24963, №24964 від 04.10.2022, виконавчого збору 3095, 98 грн, витрат виконавчого провадження - 400 грн. Станом на 06.09.2023 залишок боргу по зведеному виконавчому провадженні № за АСВП 69252987 становить 1050608,24 грн.

Оскільки боржником так і не виконано зобов`язання з повернення коштів, тому позивач, посилаючись на вимоги ст.625 ЦК України, звернувся до суду з даним позовом.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі ч.2 ст.625 ЦК України інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих за період з 26.07.2021 до 23.02.2022 за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого судовим рішенням.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 2 ст.509 ЦК України визначено, що зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.

Згідно із ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 598 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з вимогами ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на вищенаведені норми права, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, зокрема, і факту наявності боргу, встановленого рішенням суду.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц та відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постанові від 20.01.2016 у справі № 6-2759цс15 про те, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).

Аналогічні висновки сформульовано у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, від 13.11.2019 у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.

Отже, у розумінні наведених положень закону позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та трьох процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених ч.2 ст.625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Відтак, права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

З огляду на те, що відповідач прострочив грошове зобов`язання, про що було встановлено у рішенні Тульчинського районного суду Вінницької області від 21.02.2022 у справі №148/1589/21, яке набрало законної сили 24.03.2022 (а.с.13-16) та в даному судовому засіданні, у позивача виникло право на застосування наслідків такого прострочення відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, а саме стягнення з відповідача суми інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми боргу за весь час прострочення.

Згідно розрахунку, проведеного позивачем, перевіреного судом, загальний розмір інфляційних втрат за період з 26.07.2021 до 23.02.2022 становить 67759,90 грн, а 3 % річних за період з 26.07.2021 до 23.02.2022 - 18662,30 грн, а всього 86422,20 грн.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

В свою чергу, відповідач будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача до суду не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи, що належним чином повідомлений відповідач не надав суду будь-яких заперечень та доказів на спростування позиції позивача, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат суд зазначає наступне.

Як слідує з матеріалів справи позивачем при поданні позовної заяви до суду сплачено судовий збір в розмірі 4270,90 грн, що підтверджується квитанцією до платіжної інструкції на переказ готівки №67103308 від 20.09.2023 (а.с.1).

Разом з тим, до закінчення підготовчого засіднання позивач зменшив позовні вимоги, в результаті чого ціна позову становить 86422,20 грн. У своїй заяві про зменшення позовних вимог позивачем вказано, що він просить повернути надмірно сплачений судовий збір у розмірі 3197,26 грн.

Пунктом 1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Між тим, п.4 ч.7 ст.265 ЦПК України визначає, що у разі необхідності в резолютивній частині рішення також вказується про повернення судового збору.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги те, що позивачем зменшено позовні вимоги, суд вважає необхідним за клопотанням позивача повернути йому зайво сплачений ним судовий збір за подання позову до суду у сумі 3197,26 грн.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн ( а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.11, 509, 526, 598, 599, 610, 625 ЦК України, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст. 4, 13, 18, 19, 76-82, 141, 263- 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за період порушення грошового зобов`язання задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , адреса листування: АДРЕСА_3 , інфляційні втрати за період з 26.07.2021 до 23.02.2022 у розмірі 67759,90 грн та 3 % річних за період з 26.07.2021 до 23.02.2022 у розмірі 18662,30 грн, а всього 86422,20 грн ( вісімдесят шість тисяч чотириста двадцять дві гривні).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , адреса листування: АДРЕСА_3 , судові витрати з оплати судового збору в сумі 1073,60 грн (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Зобов`язати управління Державної Казначейської служби України в Тульчинському районі Вінницької області повернути ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , надміру сплачений ним судовий збір за подання позову до суду у розмірі 3197,26 грн (три тисячі сто дев`яносто сім гривень 27 копійок), згідно квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №67103308 від 20.09.2023.

Заочне рішення може бути переглянуто Тульчинським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: