Справа № 544/522/23
Номер рядка звіту 17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 червня 2023 року м.Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого - судді Нагорної Н.В.,

за участю:

секретаря Ралець О.С.,

учасників справи:

відповідачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Павличенка В.Г., третьої особи ОСОБА_2 , представника третьої особи - Відділу (Служби) у справах дітей Пирятинської міської ради Войтенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пирятин цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , Відділ (Служба) у справах дітей Пирятинської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що відповідно до укладеного договору № PLP0G100000082 від 08.05.2007 ОСОБА_2 (далі третя особа) 08.05.2007 отримав кредит у розмірі 23026,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07.05.2027. Згідно умов зазначеного договору погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. У порушення ст. 526, 527, 530 ЦК України та умов договору третя особа зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов`язкових платежів з цих коштів. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором третя особа станом на 06.02.2023 має заборгованість - 28019,66 Доларів США, яка складається з наступного: 3719,28 доларів США - заборгованість за кредитом (тілом кредиту);6167,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом;4091,38 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 14041,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 (далі Відповідач) 08.05.2007 уклали договір іпотеки № PLP0G100000082, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 58,30кв.м, житловою площею 32,10кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі - продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 116600грн. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить іпотекодавцю на праві власності на підставі документу, зазначеному в договорі іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . У зв`язку з подачею позову про звернення стягнення на заставлене майно, а саме житловий будинок, загальною площею 58,30 кв м, житловою площею 32,10 кв м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та виселення громадян з даного будинку, та у зв`язку з тим, що АТ КБ «ПриватБанк» не є власником заставленого майна, на підставі наведеного та керуючись ст. 84 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов`язаний витребувати такі докази. З огляду на зазначене, позивач проситьв рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № PLPOG100000082 від 08.05.2007 в розмірі 28019,66 доларів США (3719,28 доларів США - заборгованість за кредитом (заборгованість за тілом кредиту); 6167,70 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4091,38 доларів США - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 14041,30 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором) звернути стягнення на будинок загальною площею 58,30кв.м, житловою площею 32,10кв.м та земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження"; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішити питання про розподіл судових витрат.

28.03.2023 від відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого вона вважає позовні вимоги такими, що не ґрунтуются на чинному законодавстві і матеріалах справи та не підлягають задоволенню. Зокрема, перша позовна вимога не підлягає задоволенню з огляду на наступне. Заочним рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2015 року у справі № 544/174/15-ц позов ПАТ "Комерційний Банк "ПриватБанк" задоволено повністю, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLP0G100000082 від 08.05.2007 в сумі 6257 доларів США 28 центів, що в еквіваленті по офіційному курсу НБУ становить 98497 гривень 40 копійок. Рішення суду набрало законної сили 12.05.2015. 11 червня 2015 року виконавчий лист було видано представнику стягувача ПАТ КБ "ПриватБанк". Постановою ст. державного виконавця Пирятинського районного відділу ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління МЮ (м.Суми) від 11.12.2020 було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 544/174/15-ц, виданого 11.06.2015 Пирятинським районним судом, про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ "Приватбанк" заборгованості в сумі 98497,40грн. Постанову про відкриття виконавчого провадження від 11.12.2020 вони не отримали. Лише у квітні 2021 року відповідачці та її чоловіку стало відомо про відкриття вказаного виконавчого провадження. Після чого вони почали сплачувати кошти на погашення заборгованості перед банком, виконувати рішення суду. Станом на 16 березня 2023 року ОСОБА_2 сплатив 11406,14грн. Залишок заборгованості становить 88570,06грн, що підтверджується довідкою Пирятинського відділу ДВС від 16.03.2023. Відповідачка звертає увагу на те, що до позовної заяви позивач додав розрахунок заборгованості за договором № PLP0G100000082 від 08.05.2007 станом на 06.02.2023 року, проте вказана сплата заборгованості в сумі 11406,14грн позивачем врахована не була, до розрахунку не включена. У своєму позові позивач зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_1 08.05.2007 уклали договір іпотеки №PLP0G100000082. Згідно з договором іпотеки відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 58,30кв.м, житловою площею 32,10кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Далі позивач вказує, що майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 116600грн. Однак, всупереч ч. 3 ст. 12 ЦПК України позивач не довів суду, що іпотечне майно, а саме будинок АДРЕСА_1 , належить саме їй, оскільки він не надав суду правовстановлюючі документи на вказане майно, а саме: договір купівлі-продажу, витяг з реєстру прав на нерухоме майно тощо. Більше того, у позові взагалі немає інформації, між якими сторонами укладено договір купівлі-продажу, дата його укладення, яке саме майно було предметом цього договору, в якій установі його посвідчено. За умовами договору іпотеки договір купівлі-продажу іпотечного нерухомого майна вони передали до Приватбанку, у зв`язку з чим не мають можливості надати його суду як доказ. Крім цього відповідачка зазначає, що позивач вказує, що іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки, проте, суду не надано доказів, кому саме належить ця земельна ділянка, у приватній чи комунальній власності вона перебуває. Відповідачка наголошує на тому, що задоволення позову АТ КБ "Приватбанк" у цій справі про звернення стягнення на іпотечне майно необхідно вважати як подвійне стягнення за кредитним договором, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Щодо другої позовної вимоги про виселення відповідачки та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), відповідачка наголошує на тому, що ця вимога також є незаконною і не підлягає задоволенню, оскільки обидві позовні вимоги є взаємопов`язаними між собою. Крім цього позовна вимога про виселення є неконкретною і сформульована без зазначення осіб, яких бажає виселити позивач. Крім цього, відповідачка зазначає, що відповідно до пункту 8 ст.3 ЗУ "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 №2120-ІХ, розділ VI "Прикінцеві положення" Закону України "Про іпотеку" доповнено пунктом 5-2 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування щодо нерухомого майна (нерухомості), що належить фізичним особам та перебуває в іпотеці за споживчими кредитами, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких судове рішення про звернення стягнения на такі об`єкти), статей 41, 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на електронних торгах) цього Закону. Посилання позивача на статті 6, 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є некоректним, оскільки відповідно до ЗУ № 1871-ІХ від 05.11.2021 "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", ці статті виключені. Реєстрація місця проживання осіб в іпотечному житловому будинку було здійснено у повній відповідності з чинним на той час законодавством, яке не мало жодних обмежень щодо реєстрації місця проживання в таких помешканнях. Обмеження щодо реєстрації місця проживання в іпотечному житлі введені лише постановою КМУ від 27.05.2020 №481. З огляду на зазначене відповідачка просить залишити позов без задоволення.

26.04.2023 від представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що банк у 2015 році звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з предметом позову - стягнення заборгованості, наразі банком подано позовну заяву до ОСОБА_1 з предметом позову - звернення стягнення. Крім того, заборгованість в рішенні суду визначена станом на 12.11.2014. Кошти, які надійшли на виконання рішення суду, спрямовані в рахунок погашення заборгованості, що підтверджується випискою по рахунку № НОМЕР_1 . Але для повного погашення заборгованості за даним кредитним договором цих коштів виявилося недостатньо. Адже ухвалення судового рішення не зупинило дію договору та відповідно нарахування відсотків та пені. Банк повністю виконав свої обов`язки й надав позичальнику кредитні кошти, однак останній свої обов`язки за кредитним договором належним чином не виконує, своєчасно погашення не вносить. Раніше постановлене рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесения попереднього рішення суду. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» і Відповідач 08.05.2007 уклали договір іпотеки N FLPOG100000082 (надалі договір іпотеки). Згідно з договором іпотеки Відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 58,30кв.м, житловою площею 32,10кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 116600грн. У відповідності до ст.6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований Предмет іпотеки і яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі документу зазначеного у договорі іпотеки. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Договором іпотеки, укладеним між відповідачем та позивачем, передбачене право іпотекодавця на реєстрацію у предметі іпотеки інших осіб лише при умові отримання від іпотекодержателя письмової згоди на такі дії. Враховуючи той факт, що іпотекодержатель не надавав своєї згоди на відповідну реєстрацію осіб за адресою предмету іпотеки, позивач вважає, що реєстрація осіб у предметі іпотеки є порушенням умов цивільно-правового договору та статті 629 ЦК України і зняття таких осіб з реєстраційного обліку є захистом прав іпотекодержателя та повинне відбуватись на підставі рішення суду. Згідно із ч.3 ст.39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення, а також згідно з ч.1 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Відповідач підлягає виселенню з житла, яке є предметом іпотеки розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене представник позивача просить суд задовольнити позовні вимоги банку у повному обсязі.

23.06.2023 від представника відповідачки адвоката Павличенка В.Г. надійшло заперечення на відповідь на відзив, в якому він зазначає, що всі наведені позивачем аргументи і міркування не заслуговують на увагу суду і підлягають відхиленню. Як вже зазначалося відповідачем ОСОБА_1 у відзиві на позов від 27 березня 2023, у своєму позові позивач зазначає, що в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачка, тобто ОСОБА_1 , 08.05.2007 уклали договір іпотеки № PLP0G100000082. Згідно з яким відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: будинок загальною площею 58,30кв.м, житловою площею 32,10кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Далі позивач вказує, що майно належить відповідачці на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 116600грн. Проте, позивач не довів суду, що іпотечне майно - будинок АДРЕСА_1 належить саме ОСОБА_1 , а не іншій особі. Він не надав суду правовстановлюючі документи на вказане майно: договір купівлі-продажу, витяг з реєстру прав на нерухоме майно тощо. Більше того, у позові взагалі відсутня інформація, між якими сторонами укладено договір купівлі- продажу, дата його укладення, яке саме майно було предметом цього договору, в якій установі його посвідчено, що виключає можливість стягнення на предмет іпотеки. Позивач вказує, що іпотека за цим договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки. Проте, суду не надано доказів (документів) кому саме належить ця земельна ділянка у приватній чи комунальній власності вона перебуває. Якщо у власності територіальної громади і приватизована не булла, то звертати на неї будь-які стягнення неможливо.

Крім цього 23.06.2023 відповідачка подала заяву про застосування строку позовної давності, в якій просить відмовити в задоволенні усіх позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку зі спливом строку позовної давності. Зазначає, що заочним рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 21 квітня 2015 року у справі № 544/174/15-ц позов ПАТ Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № PLP0G100000082 від 08.05.2007 в сумі 6257 доларів США 78 центів, що в еквіваленті по офіційному курсу НБУ становить 98497 гривень 40 копійок. Рішення суду набрало законної сили 12 травня 2015 року. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України. Використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за договором до кінцевого терміну, банк змінив строк виконання зобов`язання. Цим банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами. Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 03.062020 у справі №2-3258/2008 (провадження № 61-46814св18). Кредитний договір №PLP0G100000082 від 08.05.2007 було укладено з кінцевим терміном повернення 07.05.2027. Як вбачається із матеріалів справи № 544/174/15-ц, позивач АТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду 08.01.2015 з позовом про дострокове повернення кредиту відповідачем ОСОБА_2 . Як вже зазначалося, позов було задоволено рішенням суду від 21.04.2015. Тобто, позивач змінив строк виконання зобов`язання та набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати набрання законної сили заочним рішенням суду від 21.04.2015, проте з цим позовом звернувся 10.02.2023, більш ніж через 7 років, тобто звернення до суду відбулось поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем. Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року (справа № 6-1674цс17), Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року (справа № 390/669/17). Відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). У постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 (провадження № 61-547св21) зазначено, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено». Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У судовому засіданні представник відповідачки адвокат Павличенко В.Г. заявив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з підстав, викладених у відзиві на позов. Зокрема, через те, що позивачем не надані докази того, що житловий будинок належить саме відповідачці, так само як і не надано доказів того, що земельна ділянка приватизована. Відповідачка не може надати суду відповідні докази, оскільки оригінали відповідних документів були передані банку на їх вимогу. Що стосується виселення осіб, ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки в позові не зазначено, яких саме осіб просить виселити позивач. Крім цього виселення на даний час є неможливим у зв`язку із законом, прийнятим у період воєнного стану, а саме Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022 № 2120-ІX. Посилання позивача про те, що реєстрація місця проживання заборонена без згоди банку, є некоректною, оскільки відповідно до Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» не було такої заборони, вона була введена лише постановою КМУ від 27.05.2020 № 481, де передбачено, що в разі перебування житла в іпотеці для реєстрації місця проживання особи додатково подається письмова згода відповідного іпотекодержателя. Крім цього представник відповідачки просив застосувати строк позовної давності, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності, який становить 3 роки.

Відповідачка підтримала думку свого представника, просила застосувати строк позовної давності та в позові відмовити.

Представник третьої особи - Відділу (Служби) у справах дітей Пирятинської міської ради Войтенко Л.В. надала пояснення, що службою була проведена перевірка за адресою відповідачки, якою встановлено, що за даною адресою дійсно проживає троє малолітніх дітей доньки відповідачки - ОСОБА_7 : ОСОБА_4 , 2012 р.н., ОСОБА_5 , 2019 р.н. та ОСОБА_6 , 2020 р.н. З відповідачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проведено бесіду, згідно якої вони не відмовляються від виконання свої зобов`язань за кредитним договором. Враховуючи захист прав та інтересів малолітніх дітей, зважаючи також на військовий стан, вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Третя особа ОСОБА_2 підтримує думку представника відповідачки та представника служби у справах дітей.

Представник позивача, належно повідомлений про розгляд справи, в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не надходило.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , належним чином повідомлена, в судове засідання не з`явилася.

Вислухавши думку учасників справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Установлено, що 08 травня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № PLP0G100000082, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом надання готівкою через касу Банку на строк з 08 травня 2007 по 07 травня 2027 року включно у вигляді простої кредитної лінії в розмірі 23026,00 доларів США на наступні цілі: купівлю житлового будинку у сумі 18400,00 доларів США, а також у розмірі 4626 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п. п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,20% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту згідно п. 3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п. 6.2 даного Договору. Періодом сплати вважати період з 18 по 25 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 241,54 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди. У разі порушення вищевказаних термінів оплати (зокрема оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів, позичальник зобов`язаний повернути (сплатити) суму кредиту (залишок заборгованості по кредиту), відсотків винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів (Розділ 7 Договору) (а.с. 15-17).

Згідно копії видаткового касового ордеру № 01 від 08.05.2007 ОСОБА_2 видана готівка згідно кредитного договору №PLP0G100000082 від 08.05.2007 на загальну суму 18400 доларів США, еквівалент у гривнях 92920,00грн (а.с.18).

В забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 08 травня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого іпотекодавець (відповідачка ОСОБА_1 ) надала в іпотеку нерухоме майно (предмет іпотеки), а саме: житловий будинок з господарськими спорудами, житловою площею 32,1кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Майно належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П. 07.05.2007, реєстровий № 1973, посвідченого приватним нотаріусом Пирятинського районного нотаріального округу Полтавської області Запорожець І.П., зареєстрованого в КП «Лубенське МБТІ» в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним №6863755 та в реєстрову книгу №18 за № 1974. Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 116600грн. У відповідності до ст. 6 Закону України «Про іпотеку» іпотека за цим Договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки і яка належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі продажу від 07.05.2007, реєстровий № 1973. Земельна ділянка буде зареєстрована у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності. Відповідно до п. 24 розділу 3 договору у випадку порушення Кредитного договору позичальником або цього Договору іпотекодавцем іпотеко держатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцяти денного строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 18.8.1, 18.8.2, 19.9 цього договору відповідно до Розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься в цьому Договорі. В разі продажу предмету іпотеки на публічних торгах Іпотекодержатель відповідно до Закону «Про оподаткування прибутку підприємств» здійснює реалізацію предмету іпотеки у порядку, передбаченому Постановою КМУ № 1448 від 22.12.1997, якщо інше не передбачене законодавством на день реалізації предмету іпотеки (а.с.19-20).

Як встановлено судом на підставі довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб станом на 16.03.2023 № П 7649 від 16.03.2023, виданої Центром надання адміністративних послуг виконавчого комітету Пирятинської міської ради Полтавської області, за адресою: Полтавська область, Лубенський район, м. Пирятин, вул.Вишнева, буд. 3, до складу зареєстрованих входять: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.56).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною першою статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (іпотекою).

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (стаття 572 ЦК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Згідно зі статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначено, що положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Положення Закону України «Про іпотеку» не передбачають та не вимагають від іпотекодержателя кожного разу перед зверненням до суду надсилати іпотекодавцю (та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) письмову вимогу про усунення порушення.

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону.

Крім того, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», та виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки).

За клопотанням представника відповідачки з канцелярії Пирятинського районного суду Полтавської області була витребувана цивільна справа № 544/174/15-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, на підставі якої встановлено наступне.

28.01.2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» звертався до Пирятинського районного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №PLP0G100000082 від 08.05.2007 (станом на 12.11.2014) в розмірі 6257,78 доларів США, яка складається з: 3903,97 доларів США заборгованість за кредитом; 1347,34 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 521,78 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 171,57 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафів: 15,88 доларів США штраф (фіксована частина), 297,23 доларів США штраф (процентна складова).

Отже, судом встановлено, що 28.01.2015, зважаючи на порушення позичальником своїх зобов`язань, банк звернувся до суду за захистом своїх прав.

Заочним рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 21.04.2015 у справі № 544/174/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, позовні вимоги задоволено, вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №PLP0G100000082 від 08.05.2007 в сумі 6257 доларів США 78 центів, що еквівалентні по офіційному курсу НБУ 98497грн 40коп (а.с. 45-46). Заочне рішення суду набрало законної сили 13.05.2015.

На підставі заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» 11.06.2015 Пирятинським районним судом видано виконавчий лист (а.с.47 у справі № 544/174/15-ц), за яким 11.12.2020 старшим державним виконавцем Пирятинського районного відділу державної виконавчої служби Ціко В.О. винесена постанова про відкриття виконавчого провадження (а.с.50 у справі № 544/174/15-ц).

Тобто, у зв`язку з невиконанням позичальником встановленого кредитним договором №PLP0G100000082 від 08.05.2007 обов`язку повернення кредиту частинами, банк використав передбачене ч.2 ст.1050 ЦК України право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, змінивши на власний розсуд умови зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, а відтак строк виконання зобов`язання є таким, що настав.

Отже, рішенням суду від 21.04.2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив строк виконання зобов`язання за кредитним договором №PLP0G100000082 від 08.05.2007.

Позивач, звертаючись 02.03.2023 до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки вказує, що внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань заборгованість третьої особи ОСОБА_2 станом на 06.02.2023 становить 28019,66 доларів США, яка складається з: 3719,28 доларів США заборгованість за кредитом (заборгованість за тілом кредиту); 6167,70 доларів США заборгованість по процентвм за користування кредитом; 4091,38 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 14041,30 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором, на підтвердження чого надав розрахунок заборгованості за договором (а.с. 8-12).

Як встановлено судом на підставі наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №PLP0G100000082 станом на 06.02.2023 ПАТ КБ «ПриватБанк», після ухвалення 21.04.2015 судом заочного рішення продовжував нараховувати проценти на залишок поточної та простроченої заборгованості за кредитом та пеню.

Крім цього згідно довідки щодо сплаченої заборгованості за виконавчим документом № 544/174/15-ц від 11.06.2015 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в сумі 98497,40грн, виданої Пирятинським відділом державної виконавчої служби у Лубенському районіПолтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції № 3164 від 16.03.2023, за період з 13.04.2021 по 01.03.2023 з доходу боржника на користь стягувача АТ КБ «ПриватБанк» утримана основна сума боргу в розмірі 9927,34грн, станом на 16.03.2023 залишок заборгованості складає 88570,06грн (а.с.51-52), що не враховано в розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18) міститься висновок про те, що право кредитодавця нараховувати проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, а права та інтереси кредитодавця у вказаних правовідносинах забезпечуються ч.2ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 06.02.2019 у справі №175/4753/15-ц Верховний Суд висловив правову позицію про те, що вимоги банку про стягнення процентів та пені після закінчення строку кредитування не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Як установлено судом, кредитор скористався своїм правом дострокового повернення всієї суми кредиту, право кредитора захищено судом та рішення суду набрало законної сили.

На підставі зазначеного суд уважає, що нараховувати передбачені кредитним договором проценти, а також неустойку (пеню), припинилося у позивача у зв`язку з пред`явленням у 2015 році позовної вимоги про дострокове повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Після закінчення строку дії кредитного договору кредитор має право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, якщо зобов`язання залишається невиконаним, разом із тим таких вимог в контексті цього позову не заявлено.

Вказані висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постановах від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження №14-10цс18) та від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18).

Отже право кредитора захищено в межах суми заборгованості, яка стягнута рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області суду від 21.04.2015 і становить 6257 доларів США 78 центів, в межах якої кредитор має право на пред`явлення вимоги про звернення стягнення на іпотечне майно.

Тому вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення суми заборгованості в іншій частині нарахованих відсотків та пені є необґрунтованими.

Відповідачка просила застосувати наслідки пропуску позивачем строків позовної давності.

Згідно зі ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності може бути пов`язаний з різними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений такий обов`язок позичальника, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Використовуючи своє право згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України, шляхом пред`явлення позову про стягнення усього розміру заборгованості за договором до кінцевого терміну, банк змінив строк виконання зобов`язання. Цим банк як кредитор одночасно також змінив момент початку перебігу позовної давності за його вимогами.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання, тобто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 03.06.2020 у справі №2-3258/2008(провадження № 61-46814св18).

Як вже встановлено судом з матеріалів цивільної справи № 544/174/15-ц, 28.01.2015 ПАТ КБ «ПриватБанк» пред`явив позов до ОСОБА_2 про дострокове повернення кредиту за кредитним договором №PLP0G100000082 від 08.05.2007. І як встановлено вище позовні вимоги задоволено заочним рішенням суду від 21.04.2015.

Отже, позивач змінив строк виконання зобов`язання та набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати набрання законної сили заочним рішенням суду від 21.04.2015, а саме з 13.05.2015, проте з даним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач звернувся 10.02.2023, тобто більш ніж через 7 років. Таким чином звернення до суду з даним позовом відбулось поза межами трирічного строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною в постановах Верховного Суду України від 11.10.2017 (справа № 6-1674цс17) та від 09.10.2019 (справа № 390/669/17).

Відповідно до ст.266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

У постанові Верховного Суду від 18.08.2021 у справі № 201/15310/16 (провадження № 61-547св21) зазначено, що слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо). У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується. Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним. Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Одночасно, суд уважає за необхідне зазначити, що позовна давність пов`язана із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Разом із тим, спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 "Припинення зобов`язання" ЦК України не передбачають. Отже, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Таким чином, якщо інше не передбачене договором, сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки (зокрема, й за наявності рішення суду про відмову в цьому позові з підстави пропущення позовної давності) сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, отже, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом другим частини першої статті 17 Закону України "Про іпотеку" (Постанова Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 05.12.2018 у справі № 372/2185/17).

Разом з тим даний факт не є підставою для відмови в задоволенні заяви відповідачки про застосування наслідків пропуску позивачем строків позовної давності.

Враховуючи зазначене вище суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок та земельну ділянку, то й позовна вимога про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку, також не підлягає задоволенню, оскільки дана вимога є похідною від позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Керуючись ст. 6-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 352 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , Відділ (Служба) у справах дітей Пирятинської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду в порядку, передбаченому ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03.07.2023.

Суддя Н.В.Нагорна