Номер провадження: 22-ц/813/2895/23
Головуючий у першій інстанції Маломуж А. І.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури та Державної казначейської служби України на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, треті особи Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Головне управління національної поліції в Одеській області про стягнення грошової компенсації майнової та моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

27 серпня 2020 року позивач звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Державної казначейської служби України, Прокуратури Одеської області, треті особи - Головне управління Державного казначейства України в Одеській області, Головне управління Національної поліції в Одеській області про стягнення грошової компенсації майнової та моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та з урахуванням уточнень від 25.11.2021 року просив суд стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету1 196 078,12 грн у відшкодування матеріальної шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду; грошову компенсацію моральної шкоди у розмірі 4 102 149,60грн, у відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду, а також стягнути з відповідачів судові витрати у сумі 19 680,16 грн, які складаються із 18719,20 грн (витрат на проведення судової психологічної експертизи) та 960,90 грн (витрат, пов`язаних із розглядом справи).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2022 року позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Одеської обласної прокуратури, треті особи Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, Головне управління національної поліції в Одеській області про стягнення грошової компенсації майнової та моральної шкоди, спричиненої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності задоволено частково. Стягнено з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Державної казначейської служби Українина користь ОСОБА_1 грошову компенсацію моральної шкоди в сумі 2 000 000 та матеріальної шкоди у розмірі 1 227 350,31 грн без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Стягнено з Державного бюджету України шляхом списання коштів з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 19 680,16, які складаються із 18719,20 грн. та 960,90 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги Одеської обласної прокуратури.

В апеляційній скарзі Одеська обласна прокуратура просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 380 466 грн, а в решті позовних вимог відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про часткове задоволення позовної заяви.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги ДКСУ.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції помилково ототожнив Державну казначейську службу України з Державним бюджетом України та Державою Україна.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню? а рішення суду зміні в резолютивній частині.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач з 14 жовтня 2014 року обіймав посаду в.о. заступника голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради (згідно розпорядження Одеського міського голови від 14.10.2014 р. №1300-к), а з 20 січня 2015 року заступника голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради (згідно розпорядження Одеського міського голови від 20.01.2015 р. №50-к).

Судом першої інстанції оглянуто матеріали кримінальної справи №520/6969/15-к та встановлено, що 26 січня 2015 року ОСОБА_1 було затримано у якості підозрюваного у вчиненні злочину у порядку ст.208 КПК України.

27 січня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у одержанні службовою особою неправомірної вигоди за вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади чи службового становища, вчинене службовою особою, яка займає відповідальне становище, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, що за своїм визначенням є тяжким злочином.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2015 року по справі №522/1412/15-к (провадження №1-кс/522/1350/15) позивача було відсторонено від посади заступника голови Київської районної адміністрації Одеської міської ради строком на 2 місяці.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2015 року по справі №522/1412/15-к (провадження 1-кс/522/1351/15) до позивача було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Одеському СІЗО УДПСУ в Одеській області строком на 2 місяці із можливістю внесення застави, як запобіжного заходу, у розмірі 150 000 грн.

29 січня 2015 року позивача було звільнено з-під варти після внесення визначеного розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 16.03.2015 року по справі №522/5304/15-к (провадження №1-кс/522/4376/15) було накладено арешт на належні ОСОБА_1 транспортні засоби, а саме ОДАЗ 814421 ОДИССЕЙ 2000 р.в. № шас. 00021013 та MERCEDES-BENZVITO, 2004 р.в. № кузову НОМЕР_1 .

22 січня 2016 року згідно ухвали Київського районного суду м. Одеси по справі № 520/6969/15-к (провадження №1-кп/520/124/16) було скасовано запобіжний захід у вигляді застави та застосовано до позивача більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці.

04 травня 2017 року вироком Київського районного суду м. Одеси позивача було визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 368 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення вказаного кримінального правопорушення та скасовано арешт, накладений на належні йому транспортні засоби.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року вирок місцевого суду було залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року вирок Київського районного суду м. Одеси від 04.05.2017 року та ухвалу Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року було залишено без змін.

Частинами першою, другою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (частина перша статті 10 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі Конвенція) Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Вимоги статті 2 Конвенції не будуть виконані, якщо захист, який надається національним законодавством, існує лише у теорії. Він також повинен ефективно працювати на практиці, що вимагає оперативного розгляду справи без непотрібних затримок (рішення у справі «Шиліг проти Словенії» (Silih v. Slovenia), заява № 71463/01, п. 195).

Право особи на ефективний засіб правового захисту закріплено у статті 13 Конвенції, згідно з якою кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, були порушені, має право на ефективний засіб правового захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Щоб вважатися ефективним і в такий спосіб відповідати статті 13 Конвенції, внутрішній засіб правового захисту повинен надати змогу компетентному національному органу як розглянути суть відповідної скарги за Конвенцією, так і забезпечити «належний захист» (рішення від 27 вересня 1999 року у справі «Сміт і Ґрейді проти Сполученого Королівства» (Smith and Grady v. The UK), заяви № 33985/96 і № 33986/96; рішення ЄСПЛ від 18 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), заява № 21987/93). Результатом такого провадження може бути, зокрема, присудження відшкодування у зв`язку з порушенням.

ЄСПЛ, оцінюючи ефективність різних національних засобів правового захисту у зв`язку з надмірною тривалістю провадження, розробив кілька критеріїв та принципів, які сформулював у своїх рішеннях. Так, ЄСПЛ вказав, що вирішальним питанням при оцінюванні ефективності засобу правового захисту у випадку скарги щодо тривалості провадження є те, чи може заявник подати цю скаргу до національних судів з вимогою конкретного відшкодування; іншими словами, чи існує будь-який засіб, який міг би вирішити його скаргу шляхом надання безпосереднього та швидкого відшкодування, а не просто опосередкованого захисту його прав, гарантованих статтею 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Меріт проти України» (Merit v. Ukraine) від 30 березня 2004 року, заява № 66561/01). Cуд також постановив, що цей засіб вважатиметься «ефективним», якщо його можна використати, щоб прискорити постановлення рішення судом, який розглядає справу, або надати скаржникові належне відшкодування за зволікання і затримки, що вже відбулися (§ 78 того ж рішення).

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Згідно частин першої, другої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Вказані правовідносини регулюються Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду». Механізм застосування положень вказаного Закону визначено Положенням про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженим наказом Міністерства юстиції, Генеральної прокуратури та Міністерства фінансів України від 04 березня 1996 року № 6/5/3/41, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 06 березня 1996 року за № 106/1131 (зі змінами та доповненнями) (далі - Положення).

Згідно пункту 1 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У випадках, зазначених у частині першій вищевказаної статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках постановлення виправдувального вироку суду.

Статтею 3 зазначеного Закону встановлено, що у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові, відшкодовуються (повертаються), зокрема: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій;5) моральна шкода.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Право на відшкодування шкоди в повному обсязі гарантоване й ч.5 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, норми якої згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом національного права.

З наведеного витікає,що рішення національного суду Держави Україна буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

У справі «GregoriodeAndradev. Portugal» (№41537/02, 14.11.2006) ЄСПЛ відзначив, що держава несе відповідальність за дії або бездіяльність працівників прокуратури при виконанні ними службових обов`язків(п.38).

При розгляді вимог про сплату компенсації органи державної влади повинні тлумачити та застосовувати положення національного законодавства відповідно до духу статті 5, без надмірного формалізму (справи «Шульгін проти України», «Houtman і Meeus проти Бельгії»).

Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю згідно ст. 3 Конституції України. Відповідно до ч. 5 ст. 9, ч. 6 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст. 38 Декларації прав і свобод людини та громадянина, ч. 5 ст. 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, враховуючи рішення Європейського Суду від 08 червня 1976 року у справі «Енгель та інші проти Нідерландів» та рішення від 02 грудня 1986 року у справі «Боцано проти Франції», кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди.

Статтею 4 Закону України «Пропорядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону іпідлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Згідно п.7 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду", відповідно до ст.3 Закону (266/94-ВР) відшкодуванню громадянинові підлягають, крім іншого, заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій.

Пункт 8 Положення визначає, що згідно з частиною 1 ст. 4 Закону розмір сум, які передбачені п.1 ст.3 Закону і підлягають відшкодуванню визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення.

Розмір цих сум обчислюється виходячи з середньомісячного заробітку громадянина до вчинення щодо нього незаконних дій з заліком заробітку (інших відповідних доходів), одержаного за час відсторонення від роботи (посади), відбування кримінального покарання або адміністративного стягнення у вигляді виправних робіт.

Середньомісячний заробіток для визначення розміру відшкодування шкоди обчислюється для робітників і службовців у порядку, передбаченому постановами Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" та від 05.05.95 р. №348 "Про внесення змін і доповнень до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100".

Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі, коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Згідно відомостей Київської районної адміністрації Одеської міської ради по нарахуванню заробітної плати за листопад та грудень 2014 року (тобто за два місяці, які передували затриманню позивача) та табелів обліку робочого часу за листопад та грудень 2014 року, заробітна плата позивача за листопад 2014 року становила 4867,50 грн (20 робочих днів), за грудень 2014 року - 5711,20 грн (23 робочих дні), середньомісячна заробітна плата - 5 289,35 грн (4867,50 + 5711,20 =10 578,70:2), середня кількість робочих днів 21,5 днів (20+23=43:2).

Таким чином, розмір середньоденної заробітної плати складає 246,02 грн (5289,34 грн середньомісячна заробітна плата) : 21,5 (середня кількість робочих днів).

Згідно із п.9 Положення про застосування Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», обчислення середньомісячного заробітку провадиться з дотриманням передбаченого законодавством коригування втраченого громадянином заробітку.

Пункт 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначає, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригуються на коефіцієнт їх підвищення.

Згідно із листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 04.08.2020 р. №1700/01-11 позивача було відсторонено від посади заступника голови Київської районної адміністрації на підставі розпорядження міського голови від 04.02.2015 року. Згідно листа Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 10.11.2021 року №2589/01-11 оклад заступника голови з 27.07.2020 року не змінився та становить 8184,00 грн.

Заробітну плату позивач отримував до 01 лютого 2015 року. З цього часу і до сих пір жодних виплат з місця роботи позивач не отримував, що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ДПС України про суми виплачених доходів від 11.02.2021 р.

З часу затримання позивача оклад заступника голови райадміністрації змінився та складає:

- з 28.01.2015 року 2506,00 грн;

- з 01.12.2015 року 3133,00 грн;

- з 25.05.2017 року 5917,00 грн;

- з 18.05.2018 року 7469,00 грн;

- з 25.06.2019 року 7790,00 грн;

- з 12.06.2020 року 8184,00 грн:

- станом на 10.11.2021 року 8184,00 грн.

Доплата за 9 ранг посадової особи місцевого самоврядування складала з 28.01.2015 року 90,00 грн, з 25.06.2019 року 500,00 грн.

Надбавка за вислугу років на момент відсторонення від посади складала 10% від посадового окладу та рангу.

Таким чином, розрахунок втраченого заробітку складає:

1)з 01.02.2015 року по 01.12.2015 року

Кількість робочих днів ( лютий 21, березень 21, квітень 21, травень 18, червень 20, липень 23, серпень 20, вересень 22, жовтень 21, листопад 21, грудень 1) =209

Коефіцієнт коригування з 01.02.2015 року по 01.12.2015 року: 3133 грн/2506 грн =1,25

Втрачений заробіток: 1,25 (коефіцієнт коригування) х 246,02 грн (середньоденна заробітна плата)= 307,53 (скоригована заробітна плата) х 209 днів= 64 273,77 грн

2)з 02.12.2015 року по 25.05.2017 року

Кількість робочих днів ( грудень 2015 року 22, січень 2016 року 19, лютий 2016 року 21, березень 2016 року 22, квітень 2016 року 21, травень 2016 року 20, червень 2016 року 20, липень 2016 року 21, серпень 2016 року 22, вересень 2016 року 22, жовтень 2016 року 20, листопад 2016 року 22, грудень 2016 року 22, січень 2017 року 20, лютий 2017 року 20, березень 2017 року 22, квітень 2017 року 19, травень 2017 року 16) = 371

Коефіцієнт коригування з 02.12.2015 року по 25.05.2017 року: 5917 грн/3133 грн =1,889

Втрачений заробіток: 1,889 (коефіціент коригування) х 307,53 грн (середньоденна заробітна плата) = 580,93 (скоригована заробітна плата) х 371 днів= 215 525,03 грн

3)з 26.05.2017 року по 18.05.2018 року

Кількість робочих днів ( травень 2017 року 4; червень 2017 року 20, липень 2017 року 21, серпень 2017 року 22, вересень 2017 року 21, жовтень 2017 року 21, листопад 2017 року 22, грудень 2017 року 20, січень 2018 року 21, лютий 2018 року 20, березень 2018 року 22, квітень 2018 року 19, травень 2018 року 13) = 246

Коефіцієнт коригування з 26.05.2017 року по 18.05.2018 року: 7469 грн/5917 грн =1,262

Втрачений заробіток: 1,262 (коефіцієнт коригування) х 580,93 грн (середньоденна заробітна плата) = 733,13 грн (скоригована заробітна плата) х 246 днів= 180 349,98 грн

4)з 19.05.2018 року по 25.06.2019 року

Кількість робочих днів ( травень 2018 року 8, червень 2018 року 20, липень 2018 року 22, серпень 2018 року 22, вересень 2018 року 20, жовтень 2018 року 22, листопад 2018 року 22, грудень 2018 року 20, січень 2019 року 21, лютий 2019 року 20, березень 2019 року 20, квітень 2019 року 20, травень 2019 року 22, червень 2019 року 16) = 275

Коефіцієнт коригування з 19.05.2018 року по 25.06.2019 року: (7790 грн + (500 грн ранг)/(7469 грн + (90 грн ранг)=1,097

Втрачений заробіток: 1,097 (коефіцієнт коригування) х 733,13 грн (середньоденна заробітна плата) = 804,24 грн (скоригована заробітна плата) х 275 = 221 166 грн

5)З 26.06.2019 року по 24.01.2021 року

Кількість робочих днів ( червень 2019 року 2, липень 2019 року 23, серпень 2019 року 21, вересень 2019 року 21, жовтень 2019 року 22, листопад 2019 року 21, грудень 2019 року 21, січень 2020 року 21, лютий 2020 року 20, березень 2020 року 21, квітень 2020 року 21, травень 2020 року 19, червень 2020 року 20, липень 2020 року 23, серпень 2020 року 20, вересень 2020 року 22, жовтень 2020 року 21, листопад 2020 року 21, грудень 2020 року 22, січень 2021 року 19, лютий 2021 року 20, березень 2021 року 22, квітень 2021 року 22, травень 2021 року 18, червень 2021 року 20, липень 2021 року 22, серпень 2021 року 21, вересень 2021 року 22, жовтень 2021 року 20, листопад 2021 року 22, грудень 2021 року 22, січень 2022 року - 14) = 646

Коефіцієнт коригування з 26.06.2019 року по 29.11.2021 року: 8184/7790=1,051

Втрачений заробіток: 1,051 (коефіцієнт коригування) х 804,24 грн (середньоденна заробітна плата) = 845,26 грн (скоригована заробітна плата) х 646 = 546 035,53 грн

Загальний розмір втраченого заробітку становить: 64 273,77 грн + 215 525,03 грн +180 349,98 грн +221 166 грн +546 035,53 грн = 1 227 350,31 грн

Відповідно до статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

У п.п. 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Під час перебування під слідством у кримінальному провадженні у засобах масової інформації та на різних Інтернет-ресурсах було опубліковано низку статей негативного характеру про позивача, що призвело до втрати його авторитету, честі та гідності.

Суд першої інстанції оглянув надані позивачем електронні докази:

https://izbirkom.org.ua/news/obshchestvo-19/2015/zampred-raiadministratsii-v-odesse-prorabotal-bez-vziatki-vsego-6-dnei-1076/

https://dumskaya.net/news/v-odesse-na-vzyatke-pogorel-zampred-kievskoj-raj-043068/

http://otkat.od.ua/korrupciya-melchaet-kilinchuk-popalsya-na-vzyatke-v-45-tys-grn-foto/

ІНФОРМАЦІЯ_1

ІНФОРМАЦІЯ_2

ІНФОРМАЦІЯ_3

ІНФОРМАЦІЯ_4

ІНФОРМАЦІЯ_5

https://narodna.pravda.com.ua/nation/54c7b9b33d726/

https://antikor.com.ua/articles/tag/%D0%9A%D0%B8%D0%BB%D0%B8%D0%BD%D1%87%D1%83%D0%BA_%D0%90%D0%BD%D0%B0%D1%82%D0%BE%D0%BB%D0%B8%D0%B9

http://krug.com.ua/news/23227

https://vedomosti.od.ua/novosti/2905-zamestitel-predsedatelya-kievskoy-rayadministracii-popalsya-na-vzyatke.html

https://www.facebook.com/pushkinskaya.net/posts/64333:0

https://infocenter-odessa.com/index.php?newsid=22652

https://rupor.od.ua/news/Odessa-proklyatoe-mesto-ili-nechistoplotnye-chin/

https://telegraf.com.ua/ukraina/mestnyiy/1701274-odesskogo-chinovnika-poymali-na-vzyatke-v-sobstvennom-kabinete.html

https://xn--h1aazf.xn--j1amh/2017/06/16/sud-opravdal-zamglavy-kievskogo-rajona-odessy/

Суд першої інстанції правильно встановив, що через вказані ЗМІ інформація про затримання позивача могла стати відомою великому колу громадян. З огляду на посаду, займану позивачем на момент його затримання, до теперішнього часу існування вказаних публікацій у відкритому доступі про притягнення його до кримінальної відповідальності, безпосереднім чином вплинуло на формування у суспільстві його портрету.

У зв`язку з тим, що позивач був людиною, яка займала на час затримання керівну посаду в органах місцевого самоврядування м. Одеси, широкий розглос та увага до нього суспільства, вплинуло і на життя його родини.

Починаючи з 2017 року позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. професора М.І. Ситенка НАМН України».

25 травня 2017 року та 05 вересня 2019 року було проведено хірургічні операції на правому стегні. Остаточний діагноз: поверхнева низкодиференційна остеосаркома дистального метадіафізарного відділу правої стегневої кістки T2N0M0, ІІ ст., ІІ кл. гр. Стан після комбінованого лікування (хірургічного лікування, 04.07.2017р., АПХТ, 2017). Пострекзеційний дефект метадіафізарного відділу с/3-н/3 правої стегневої кістки, заміщеної костним алоімплантом з наявною металоконструкцією (2017). Незрощення на рівні с/3-н/3 стегна, нестабільність металевої пластини (2019), стан після хірургічного лікування.

З 2018 року позивач отримує соціальну допомогу у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності, продовжує відновлюватися після перенесених операцій, переніс 3 курси хіміотерапії, пересувається на милицях.

На своє лікування позивач витратив значні кошти.

Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала внаслідок протиправної поведінки щодо неї самої, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Частиною 2 статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, якщо шкоду завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування, як запобіжного заходу, тримання під вартою.

Розмір моральної шкоди в цих випадках визначається з урахуванням обставин справи, але за час незаконного перебування громадянина під слідством чи судом він має бути не меншим однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством або судом. Відшкодування моральної шкоди в цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються у розмірі співмірному з мінімальним розміром заробітної плати, визначеної законодавством за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування.

Згідно із висновку експерта ОНДІСЕ Шеременко Я.І. №21-3244 від 29.09.2021 року, отриманого судом, було встановлено, що ситуація, яка досліджувалася за справою, є психотравмувальною для позивача та завдала йому страждань (моральна шкода). Експерт зазначив, що позивач має зміни в емоційному стані, індивідуально-психологічних проявах, які негативно впливають на соціальне функціонування особистості, та виникли вони внаслідок безпідставного обвинувачення, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного застосування запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, внесення застави, домашнього арешту, відсторонення від займаної посади, незаконного кримінального переслідування в період з 26.01.2015-03.06.2020 рр.

Орієнтовний розмір суми компенсації моральних страждань, спричинених позивачу, експерт вважає 1 500 000,00 грн.

Водночас, висновку експерт вказує (т. 1, а.с. 22), що за результатами психологічного дослідження підекспертного встановлено, що він переживає події, що сталися з ним, однак обґрунтувати тяжкість та глибину переживань, які підкреслює останній, на цей час можливо встановити частково, через недостатнє підтвердження відповідних факторів, а саме: 1) причинно-наслідкового зв`язку між досліджуваною подією з наявною інвалідністю 2 групи, 2) наявності у статтях, представлених у ЗМІ, дійсно ганебної інформації про ОСОБА_1 , 3) наявності документального підтвердження застосування до нього домашнього арешту. Це може бути додатково підтверджено відповідними документами, свідченнями, у подальшому судовому процесі, і в свою чергу, у разі доказування збільшити суму компенсації відшкодування завданої моральної шкоди.

Станом на 04 вересня 2020 року згідно із виписного епікризу з медичної картки стаціонарного хворого №16129, виданого Одеською обласною лікарнею, має клінічний діагноз: ІХС. Гострий. Q Задній інфаркт міокарду ЛШ. Стенозуючий коронаросклероз. Балон ангіопалстика та стентування ПКА, недостатність мітрального клапану 0-1 ст. Недостатність трикуспідального клапану 0-1 ст. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступінь 3, ризик 4. СН І ст. NYHA ІІ.

Згідно ізвиписки з медичної картки стаціонарного хворого №98980 від 22.03.2021р., ОСОБА_1 перебував на лікуванні в ДУ «Інститут патології хребта та суглобів ім. проф. М.І. Ситенка НАМН України», з клінічним діагнозом: Остеосаркома н/3 правої стегнової кістки. Стан після комбінованого лікування (2019 р.) Нестабільність металоконструкції правої стегнової кістки. Незрощення транпсплантату на рівні с/3 правої стегнової кістки.

Відповідно до виписки №247 від 23.04.2021р. КНП «ЦПМСД №3» Одеської міської ради ОСОБА_1 переніс коронавірус COVID-19, позалікарняну двосторонню пневмонію.

21 листопада 2021 року позивач знову потрапив до Одеської обласної клінічної лікарні, де переніс ще одну операцію на серці. 25.11.2021 року був виписаний з діагнозом: ІХС. Стенокардія напруги ІІ-ІІІ ФК. Нестабільна стенокардія (21.11.2021 р.) Післяінфарктний кардіосклероз (27.08.2020 р.) Стенозуючий коронаросклероз. (КВГ від 27.08.2020р., 21.11.2021р.) Балонна ангіопалстика та стентування ПКА, недостатність мітрального клапану 0-1 ст. Недостатність трикуспідального клапану 0-1 ст. Гіпертонічна хвороба ІІІ ст., ступінь 3, ризик 4. СН І ст. NYHA ІІ.

Під час слухання справи суд допитав свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .

У судовому засіданні, яке відбулось у суді першої інстанції 04 грудня 2020 року, свідок ОСОБА_2 пояснила суду, що до затримання у січні 2015 році її батько був здоровою людиною, але після стресової ситуації, пов`язаної із відкриттям кримінальної справи, взяттям під арешт, застосуванням до нього інших запобіжних заходів, в нього почалися проблеми зі здоров`ям, які вона вважає наслідками пережитої ситуації, вона також зазначила, що відчувала особистий дискомфорт через кримінальне переслідування, оскільки вимушена була змінити свої дані в соцмережах, бо постійно отримувала листи від незнайомих людей, які звинувачували позивача у злочині.

У судовому засіданні, яке відбулось у суді першої інстанції 04 грудня 2020 року, свідок ОСОБА_3 пояснила, що є фактичною дружиною позивача, знайома з ним з 2014 року, про затримання дізналася від родичів, оскільки на той час мешкала у м. Харків, у серпні 2015 року вона переїхала до нього, і з того часу постійно займається лікуванням, опікується позивачем, підтримує його фізично та психологічно. З часу виявлення у 2017 році у позивача онкозахворювання завжди перебуває з ним поруч. ОСОБА_3 зазначила, що стан її чоловіка погіршився після виникнення кримінальної справи і не змінився після її завершення, оскільки протягом всього строку переслідування він не мав змоги працювати, а тільки ходив до лікарів і у суди.

У судовому засіданні, яке відбулось у суді першої інстанції 28 січня 2021 року, свідок ОСОБА_4 зазначила, що є колегою позивача, про затримання ОСОБА_1 дізналася зі ЗМІ, де було зазначено його дані (ПІБ, посада, місце роботи), а потім цю інформацію підтвердили інші колеги. Охарактеризувала позивача як психічно стабільного, оптимістичного, доброзичливого чоловіка, який, однак, змінився після критичної для себе ситуації, пов`язаної із незаконними діями правоохоронних органів. Свідок також зазначила, що за роки кримінального переслідування позивач став хворою, слабкою, апатичною людиною, із зламаним здоров`ям та особистістю.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги характеристику, надану позивачем з Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 31.08.2021р., згідно із якої останній характеризується позитивно, як кваліфікований і вимогливий до себе та підлеглих керівник з серйозним ставленням до власних обов`язків, порядна та щира людина, має високий рівень ініціативності, професійних амбіцій, які реалізував на благо громади Київського району м. Одеси. Його вирізняють позитивні моральні якості: урівноваженість, безконфліктність, почуття такту та міри, людяність. Проявив себе у вирішенні службових завдань людиною принциповою, ступінь особистої відповідальності дуже висока. За час роботи користувався великою повагою у колективі, ввічливий та уважний до усіх співробітників. Має чудові організаторські здібності, своїм прикладом виказував повагу і підримку місцевим ініціативам у сфері соціального забезпечення та благодійництва.

ЖСК «Київський-21» надав характеристику на позивача від 31.08.2021р. за місцем його проживання, згідно якої останній зарекомендував себе за роки життя за адресою мешкання з позитивної сторони, підтримує гарні, теплі стосунки з сусідами, неконфліктний, комунікабельний, у побуті доброзичливий, тактовний. Приймає активну участь у загальних зборах та заходах щодо підтримки належного санітарного стану, благоустрою у будинку та прилеглої території.

Крім того, згідно із акту від 19.01.2021р., складеного сусідами позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , останній разом з фактичною дружиною ОСОБА_3 підтримує гарні стосунки з усіма мешканцями будинку, з 2017 року, з моменту виявлення у позивача онкозахворювання, ОСОБА_3 опікується ним, надаючи постійну допомогу у лікуванні та догляді.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018р. у справі №686/23731/15-ц (провадження №14-298цс18) наведено висновок, згідно з яким: «моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попередньогостану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості».

Аналогічне твердження містить постанова Верховного Суду від28.10.2020 року у справі№610/3221/19-ц.

Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «THOMA v. LUXEMBOURG», «CALOC v. FRANCE» та «NIEDBALA v. POLAND» ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

При встановленні самого факту спричинення позивачеві моральної шкоди слід виходити з природно-правового уявлення про право людини на відшкодування моральної шкоди, виходячи з принципу справедливості як головного мотиву присудження відповідної компенсації, а крім того, з констатації факту заподіяння немайнових втрат та особливостей їх індивідуального вияву, оскільки судове рішення постає як практичне втілення принципу розумності, результат об`єктивної, всебічно зваженої оцінки обставин справи у їх сукупності.

Усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин, в зв`язку з чим суд враховує визнання ЄСПЛ існування спростовної презумпції завдання моральної шкоди у разі порушення окремих прав і свобод людини.

Так, в рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985 у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Тобто, Законом «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом має визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дійсно дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди законом не передбачено.

Суд першої інстанції вмотивовано вважав, що позивач довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому моральної шкоди, причинний зв`язок між надмірною тривалістю досудового розслідування та судового розгляду, настанням певних негативних наслідків, зокрема обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину, постійною участю, протягом більше 5 років, в слідчих діях та судових процесах, тривалою невизначеністю, обуренням, протестом, емоційною напругою, необхідністю виправдовуватись та доводити Верховному Суду свою невинність в інкримінованих діяннях, а також: приниження, сорому, тривоги, втрати можливостей самореалізації. Позивач не мав можливості здійснювати звичайну щоденну діяльність, перебував у напруженому психологічному стані та усвідомленням того, що його підозрювали у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за яке передбачало покарання у вигляді позбавлення волі.

Зазначені обставини стали для нього стресовою психоемоційною ситуацією, яка внесла кардинальні зміни у звичний спосіб його життя, призвела до руйнування значущих взаємовідносин з оточенням, моральних цінностей та довіри до людей та правоохоронної системи.

Тривалість кримінального провадження призвели до моральних страждань позивача, зумовлених безпідставною підозрою у вчиненні злочину, триманням під вартою та домашнім арештом, застосуванням застави, втратою роботи та джерела отримання прибутку, що призвело до скрутного становища його сім`ю. Вказані обставини мали для нього стресові наслідки, він був змушений захищатись від пред`явленого обвинувачення, що призводило до цілком природних хвилювань, що негативно вплинуло на його звичний уклад життя, призвело до необхідності отримання лікування, тобто зумовило моральні страждання і переживання.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги, що на час затримання у 2015 році позивачу було 49 років, він досяг значних успіхів у кар`єрі, професії, був авторитетною людиною, яка мала статус у суспільстві, самореалізувався, мав велику сім`ю, коло друзів та колег. На час ухвалення рішення позивачу 55 років, він є дорослою, зрілою людиною, з інвалідністю, обмежений у пересуванні.

Суд першої інстанції вірно вважав, що внаслідок подій, які призвели до встановлення порушення у цій справі, позивач вочевидь зазнав сильних душевних переживань та страждань, і таку шкоду не може бути виправлено самим лише встановленням факту порушення.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду у справі, з подібних правовідносин, зокрема у справах: № 585/724/19 (пр. 61-18673ск19) від 27.05.2020року; № 646/8234/19 провадження № 61-14404св20 від 10.03.2021р.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд також враховує положення статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди заподіяної громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відповідно до якого відшкодуванню підлягає шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, незаконного накладення арешту на майно, незаконного здійснення інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

В даному випадку такими діями є незаконне кримінальне переслідування позивача впродовж 5 років, 4 місяців і 8 днів, незаконне обмеження його свободи шляхом взяття під варту, застосування застави, домашнього арешту, накладення арешту на належне йому майно, відсторонення від займаної посади.

Разом з тим, тримання під вартою найсуворіший запобіжний захід, який максимально обмежує права та свободи людини і громадянина, зокрема найважливіше право - на свободу й особисту недоторканність. Застосування тримання під вартою як запобіжного заходу є найгострішим втручанням у сферу гарантованого Конституцією України права на свободу та особисту недоторканість.

Згідно абзацу першого статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, - кожен має право на свободу та особисту недоторканність.

Європейський суд з прав людини у справах «Світлорусов проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Корнейкова проти України», «Мироненко і Мартенко проти України» звернув увагу на окремі аспекти застосування національними судами п.5 ст. 5 Конвенції, відповідно до якого кожен, хто є потерпілим від арешту або затримання, здійсненого всупереч положенням цієї статті, має право на відшкодування шкоди у судовому порядку, з огляду на неможливість для заявників отримати відшкодування шкоди, завданої національними органами у контексті провадження в їхніх кримінальних справах.

До того ж Європейський суд з прав людини у своїх рішення по справах «Смірнова проти України» від 8 листопада 2005 року, «Кудла проти Польщі» від 26 жовтня 2000 року зауважив відсутність спеціальних правових інструментів, за допомогою яких заявник міг би оскаржити тривалість провадження.

З урахуванням установлених обставин у справі, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості, суд першої інстанції обґрунтовано вважав необхідним також врахувати ступінь страждань від безпідставного обвинувачення позивача у вчиненні злочину, тривалість обмеження його конституційних прав, а тому дійшов вмотивованого висновку, що достатньо підстав для визначення розміру компенсації у сумі 2000000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу незаконними діями державних органів (слідства та суду), саме такий розмір відповідає характеру та обсягу страждань позивача, а також засадам виваженості, законності та справедливості.

Щодо судових витрат, то суд першої інстанції правильно зазначив, що порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений статтею 141 ЦПК України. Згідно з частиною першою цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до пункту 13 частини другої статті 3 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ст. 141 Цивільно-процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Згідно з п.35 Постановою Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17.10.2014 №10 вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У уточненому позові позивачем наведено розрахунок понесених ним судових витрат.

Позивачем було понесено витрати, пов`язані із розглядом справи щодо направлення під час розгляду справи кореспонденції на адресу сторін, що підтверджується наступним чином:

-08.10.2020 року було направлено відповідь на відзив Одеської обласної прокуратури(поштові накладні №175 на суму 29 грн, №159 на суму 23 грн, №140 на суму 23 грн, №124 на суму 23 грн) на загальну суму 121 грн, а також придбано конверти на суму 10 грн (фіскальний чек від 08.10.2020 року) та направлено відповідь на відзив Одеської обласної прокуратури до Київського районного суду разом з доказами його направлення на адресу сторін (поштова накладна №191 з фіскальним чеком та описом від 08.10.2020 року на суму 23 грн), що в сумі становить 154 грн;

-19.10.2020 року було направлено відповідь на відзив ГУ ДКСУ в Одеській області(поштові накладні №967 на суму 23 грн, №959 на суму 23 грн, №932 на суму 23 грн, №916 на суму 29 грн) на загальну суму 121 грн), а також придбано конверти на суму 10 грн (фіскальний чек від 19.10.2020 року) та направлено відповідь на відзив ГУ ДКСУ в Одеській області до Київського районного суду разом з доказами його направлення на адресу сторін (поштова накладна №975 з фіскальним чеком та описом від 19.10.2020 року на суму 23 грн ), що в сумі становить 154 грн;

- 03.11.2020 року було направлено клопотання про залучення доказів та проведення судової психологічної експертизи від 02.11.2020 року (поштові накладні №249 на суму 19,24 грн, №230 на суму19,24 грн, 222 на суму 19,24 грн та №257 на суму 25,24 грн), що в сумі становить 82,96 грн;

- 28.11.2020 року було направлено клопотання про залучення доказів від 27.11.2020 року(поштові накладні №326 на суму 23 грн, №318 на суму 23 грн, №200 на суму 29 грн, №332 на суму 23 грн ), що в сумі становить 98 грн;

- 27.01.2021 року було направлено клопотання про залучення та витребування доказів від 27.01.2021 року (поштові накладні №740 на суму 29 грн, №759 на суму 29 грн, №767 на суму 29 грн, №732 на суму 35 грн ), що в сумі становить 122 грн;

- 03.03.2021 року було направлено клопотання про залучення доказів від 28.02.2021 року(поштові накладні №216 на суму 32 грн, №208 на суму 26 грн, №194 на суму 26 грн, №178 на суму 26 грн), що в сумі становить 110 грн;

- 26.04.2021 року було направлено клопотання про залучення доказів від 23.04.2021 року(поштові накладні №130 на суму 26 грн, №113 на суму 32 грн, №121 на суму 26 грн, №105 на суму 22 грн), а також придбано конверти на суму 12 грн (фіскальний чек від 23.04.2021 року), що в сумі становить 118 грн;

- 04.09.2021 року було направлено клопотання про залучення доказів від 03.09.2021 року(поштові накладні №274 на суму 32 грн, №290 на суму 26 грн, №304 на суму 26 грн, №282 на суму 26 грн), а також придбано конверти на суму 12 грн (фіскальний чек від 04.09.2021 року), що в сумі становить 122 грн.

Відповідно до ст.140 ЦПК України особа, яка надала доказ на вимогу суду, має право вимагати виплати грошової компенсації своїх витрат, пов`язаних із наданням такого доказу.

Відповідно до ст.139 ЦПК України з Державного бюджету на користь позивача слід також стягнути витрати за проведення судової психологічної експертизи щодо встановлення можливого розміру грошової компенсації за завдані страждання (моральну шкоду) в розмірі 18719,20 грн.

Таким чином, загальний розмір підтверджених та понесених позивачем судових витрат складає 19 680,16 грн.

Водночас, колегія суддів апеляційного суду вказує, що відшкодування шкоди має здійснюватися не за рахунок коштів Державної казначейської служби України, а через органи казначейства з Державного бюджету України, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 та висновкам, які містяться у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі №556/896/18, від 18 листопада 2020 року у справі №554/5980/18, від 19 січня 2022 року у справі №554/2224/18, від 07 вересня 2022 року у справі №711/4624/21.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Згідно із пунктом 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року 460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

В пункті 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі №910/23967/16 (провадження №12-110гс18) вказано, що відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номера чи види рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

У зв`язку із цим, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що резолютивна частина оскаржуваного судового рішення підлягає зміні в частині виключення органу, через який грошові кошти мають перераховуватися Державної казначейської служби України, та виду рахунку з якого має бути здійснено списання Єдиний казначейський рахунок, та зазначенні, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Щодо доводів апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржники не довели обставини, на які посилались як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надали.

Наведені в апеляційних скаргах доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржників в апеляційних скаргах про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, однак судове рішення підлягає зміні в резолютивній частині шляхом її викладення у новій редакції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 січня 2022 року змінити та викласти в наступній редакції:

«Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію моральної шкоди в сумі 2000000 (два мільйони) та матеріальної шкоди у розмірі 1 227 350,31 грн (один мільйон двісті двадцять сім тисяч триста п`ятдесят гривень тридцять одна копійка) без утримання податку на доходи фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 19 680,16 (дев`ятнадцять тисяч шістсот вісімдесят гривень та шістнадцять копійок) грн, які складаються із 18719,20 грн (витрат на проведення судової психологічної експертизи) та 960,90 грн (витрат, пов`язаних із розглядом справи)»

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк