Справа № 323/3670/21
Провадження №2/336/1421/2023
30 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участі секретаря судового засідання Іванченко О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Запоріжжі у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхову відшкодування, -
24.12.2021 в провадження Оріхівського районного суду Запорізької області надійшов позов ПрАТ «Українська страхова компанія» до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування, в якій представник позивача голова правління Тюрін В.М. просив стягнути з відповідачки на користь позивача виплачене страхове відшкодування у сумі 12 508,96 гривень.
На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2022, позовній заяві було присвоєно єдиний унікальний номер №323/3670/21 (провадження №2/323/51/22) та передано на розгляд судді Фісун Н.В.
Ухвалою від 27.01.2022 відкрито провадження по справі, розгляд якої призначено за правилами спрощеного позовного провадження.
24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, Президентом України було видано Указ №64/2023 «Про введення воєнного стану в Україні».
На підставі Розпорядження Верховного Суду № 29/0/9-22 від 10.05.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», розгляд справ, які відносяться до територіальної підсудності Оріхівського районного суду Запорізької області здійснюється Шевченківським районним судом м. Запоріжжя.
На виконання вищевказаного розпорядження, 20.03.2023 до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з Оріхівського районного суду Запорізької області надійшли матеріали судових справ (цивільного провадження), до складу яких увійшли і матеріали вказаної справи.
На підставі Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.03.2023, матеріали цивільної справи №323/3670/21 (провадження№2/336/1421/2023) надійшли в провадження судді Звєздової Н.С.
Ухвалою суду від 21.03.2023 справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідачка відзив на позов не подала.
Представник позивача у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Згідно з Розпорядженням ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №2710/38-14 від 02.09.2014 «Про визначення територіальної підсудності справ», справи підсудні Амвросіївському районному суду Донецької області визначена територіальна підсудність справ за Оріхівським районним судом Запорізької області.
Відповідно до Постанови Верховної Ради України №807-IX від 17 липня 2020 року у Донецькій області утворено Донецький район (з адміністративним центром у місті Донецьк) у складі територій Амвросіївської міської, Донецької міської, Іловайської міської, Макіївської міської, Харцизької міської, Ясинуватської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року № 1632-VII, ч. 1 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15 квітня 2014 року № 1207-VII, якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.
Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.
З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідно до положень ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України (направленням SMS- повідомлень на номер телефону зазначений у позові, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України). Причини неявки суду не повідомила. Заяву про розгляд справи без її участі або відкладення розгляду справи не надала.
Враховуючи те, що відповідачка була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подала, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Оскільки всі учасники справи не з`явились у судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено частиною другою статті 247 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Положеннями ч.1 ст.4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 статті 12 ЦПК України та частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до положень ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 2 статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Судом встановлено, що 17.05.2013 між Кредитною спілкою «Українська кредитна спілка» (далі КС «Українська кредитна спілка») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №9946с, відповідно до умов якого на підставі рішення Кредитного комітету №820к від 16.05.2013 КС «Українська кредитна спілка» надала, а ОСОБА_1 отримала у тимчасове користування грошові кошти у сумі 7000,00 гривень у безготівковій формі на умовах, встановлених цим кредитним договором, з дотриманням вимоги їх повернення у визначений договором строк на 24 місяці (з 17.05.2013 по 17.02.2013 включно) зі сплатою процентів у розмірі 28,8 % річних, про що зазначено в п. 1.1. Кредитного договору.
Відповідно до п.3.2 Кредитного договору та Додатку № 1 до нього, Сторонами Кредитного договору був узгоджений графік погашення кредиту та процентів за користування ним, згідно якого відповідачка зобов`язалася, починаючи з 17.05.2013 сплачувати щомісячні платежі у сумі 460,00 гривень, з яких: 292,00 грн. - тіло кредиту та 168,00 грн. - відсотки, а також останній щомісячний платіж 17.05.2015 у сумі 452,00 гривні, з яких 284,00 грн. - тіло кредиту та 168,00 грн. - відсотки.
Загальна сума, яку відповідачка зобов`язалася сплатити за кредитним договором, становила 11 032,00 гривні., з яких: 7 000,00 грн. - основна сума кредиту (тіло кредиту) та 4 032,00 грн. - відсотки за користування ним.
01.06.2013 між позивачем КС «Українська кредитна спілка» та ПрАТ «Українська страхова компанія» було укладено договір добровільного страхування кредитів №12 (далі Договір добровільного страхування).
Відповідно до п.1.2 Договору добровільного страхування, предметом вказаного договору є майнові інтереси КС «Українська кредитна спілка», що не суперечать закону, пов`язані із матеріальними збитками, які завдані останній внаслідок повного або часткового неповернення позичальником суми кредиту (позики) та (або) відсотків за користування кредитом у встановлені терміни у відповідності до Кредитних договорів.
Згідно із п.1.3 Договору добровільного страхування, ПрАТ «Українська страхова компанія» здійснює страхування кредитного ризику за Кредитними договорами, укладеними між позичальниками пенсіонерами (у т.ч. працюючими) та КС «Українська кредитна спілка», згідно з Реєстром наданих за звітний період кредитів, що укладені в межах Договору про співробітництво між Стахувальником та Страховиком (додаток № 1 до договору страхування).
Відповідно до Додатку № 1 до Договору добровільного страхування, Кредитний договір №9946с від 17.05.2013, укладений між КС «Українська кредитна спілка» та ОСОБА_1 віднесено до переліку договорів, страхові ризики за якими застраховано позивачем на загальну суму 18 515,00 гривень.
Підпунктом 2.1.1 Договору добровільного страхування встановлено, що страховим випадком за цим договором по відношенню до конкретного Кредитного договору, що внесений до Реєстру наданих кредитів, є факт збитків кредитора внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань перед кредитором по поверненню кредиту в строки та в порядку, передбачених укладеним між ними Кредитним договором, внаслідок будь-яких подій («З відповідальністю за усі ризики»). Відповідальність Страховика за страховим випадком виникає у разі, якщо Кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором протягом 10 (десяти) днів після настання строку сплати третього платежу.
Відповідно до виписки з рахунку позичальниці ОСОБА_1 (Вих.№1856 від 12.11.2021), відповідачці 17.05.2013 надано кредитні кошти в сумі 7000,00 гривень. Відповідачка у період з 20.06.2013 по 20.08.2014 сплачувала платежі, встановлені Графіком розрахунків до кредитного договору у сумі 460,00 гривень щомісячно, тобто належним чином виконувала свої зобов`язання, сплачуючи щомісяця грошову суму.
Починаючи з 21.08.2014 ОСОБА_1 припинила внесення щомісячних платежів.
Всього за вказаний період відповідачка сплатила 6 900,00 гривень, з яких: 4 360,80 гривень основна сума кредиту та 2 539,20 гривень - процентів за користування кредитом.
Таким чином, згідно вказаної виписки, несплаченими залишились платежі, починаючи з 21.08.2014, а всього сума заборгованості за Кредитним договором на момент закінчення строку його дії, тобто 17.05.2015 становила 4 132,00 гривні, з яких: 2 639,20 гривень - заборгованість з основної суми кредиту, а решта 1 492,80 гривні - заборгованість по процентам за користування кредитом.
З вищенаведеного вбачається, що у зв`язку з несплатою відповідачкою щомісячних платежів протягом трьох місяців поспіль (з 21.08.2014 по жовтень 2014 року) настав страховий випадок, передбачений Договором добровільного страхування.
Відповідно до п.5.1 Договору добровільного страхування, КС «Українська кредитна спілка» повинна повідомити про настання страхового випадку та направити страховику заяву про виплату страхового відшкодування не пізніше 30 числа поточного календарного кварталу відповідного року в якому настав страховий випадок з додаванням документів згідно з переліком, визначеним цим договором.
Згідно із п. 4.4.5 Договору добровільного страхування, позивач зобов`язаний протягом 4 робочих днів після отримання від страхувальник заяви і документів, необхідних для встановлення обставин страхового випадку та розміру завданих збитків, прийняти рішення про виплату (або про відмову виплати) страхового відшкодування та скласти страховий акт про виплату (або про відмову виплати) страхового відшкодування по Кредитному договору.
Відповідно до п. 4.4.6 Договору добровільного страхування протягом 5 робочих днів після отримання від страхувальника заяви і документів, необхідних для встановлення обставин страхового випадку та розміру завданих збитків позивач зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування.
12.11.2021 внаслідок невиконання відповідачкою свого зобов`язання за кредитним договором, керуючись вимогами п.5.1 Договору добровільного страхування, КС «Українська кредитна спілка» направила ПрАТ «Українська страхова компанія» заяву за вих. №1920 про виплату страхового відшкодування кредитним договором №009946с від 17.05.2013 у сумі 12 508,96 гривень.
Позивачем ПрАТ «Українська страхова компанія», на виконання п.4.4.5. та п.4.4.6 Договору добровільного страхування, на підставі вищезазначеної заяви та доданих до неї документів, складено страховий акт №1010кр від 12.11.2021 та цього ж дня здійснено виплату страхового відшкодування в сумі 12 508,96 гривень, що підтверджується платіжним дорученням №1941 від 12.11.2021 з відміткою банку про проведення платежу.
Відповідно до п.5.7 Договору добровільного страхування, до ПрАТ «Українська страхова компанія», яке виплатило страхове відшкодування за цим договором, переходить в межах виплаченого страхового відшкодування право вимоги, яке КС «Українська кредитна спілка» має до позичальника згідно з умовами кредитного договору.
Згідно із п.5.8 Договору добровільного страхування, після отримання страхового відшкодування, КС «Українська кредитна спілка» за вимогою ПрАТ «Українська страхова компанія» надає йому документи для можливості реалізації права вимоги, яке останній має до позичальника згідно з умовами кредитного договору, та подальшого провадження судових дій, зокрема довідку про сплачене ПрАТ «Українська страхова компанія» страхове відшкодування.
На виконання вимог п.5.8 Договору добровільного страхування, КС «Українська кредитна спілка» надано позивачу довідку за Вих. №1920 від 12.11.2021 про сплату 12.11.2021 ПрАТ «Українська страхова компанія» страхової виплати за кредитним договором №009946с від 17.05.2013 в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у сумі 12 508,96 гривень.
Відповідно до положень ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Відповідно до ч.4 ст.42 Конституції України, держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.
Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.
За приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Положеннями ст.610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За приписами ст.979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно ст.980 ЦК України, предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та; пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).
Аналогічну норму права містить також ст.4 Закону України від 17.03.1996 №85/96-ВР «Про страхування».
Відповідно до п.16 ч.4 ст.6 «Про страхування», страхування кредитів (у тому числі відповідальності позичальника за непогашення кредиту) є одним з видів добровільного страхування.
Згідно ч.1 ст.993 ЦК України, ст.27 Закону «Про страхування», до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Таким чином, суд приходить до висновку, що до позивача в порядку суброгації перейшло право вимоги до відповідача за Кредитним договором, яке належало КС «Українська кредитна спілка», що одержала страхове відшкодування.
Оскільки ПрАТ «Українська страхова компанія» виконало обов`язки покладені Законом України «Про страхування» та умовами Договору добровільного страхування кредитів №12 від 01.06.2013, то до позивача перейшло право вимоги на стягнення з відповідачки матеріальної шкоди за виплачене страхове відшкодування.
Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.
Додатком № 1 до кредитного договору №9946с від 17.05.2013 встановлено обов`язок відповідачки повертати кредит і сплачувати проценти періодичними (щомісячними платежами) до 17 числа кожного місяця впродовж 24 місяців. Строк останнього платежу встановлено 17.05.2015.
Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Суд дійшов висновку, що з відповідачки на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитом за період з 21.08.2014 (з часу припинення виконання зобов`язань по кредитному договору) по 17.05.2015 (строк останнього платежу за кредитним договором визначеному в Додатку № 1).
Встановивши зазначені обставини, суд дійшов висновку про те, що ПрАТ «Українська страхова компанія» набуло право вимоги лише на ту суму заборгованості, на яку мав право кредитор КС «Українська кредитна спілка», тобто на суму заборгованості за період з 21.08.2014 по 17.05.2015 в розмірі 4 132,00 гривні, яка складається з: 2 639,20 грн. - заборгованість з основної суми кредиту (тіла кредиту), та 1 492,80 грн. - заборгованість з процентів за користування кредитом.
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 квітня 2023 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-16гс22) в п. 109-114, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки.
Приписи ч.2,3 ст.6 і ст.627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд і коли вони не вправі цього робити.
Вказані висновки викладені в пунктах 22, 23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 363/1834/17.
У частині третій статті 6 ЦК України зазначено, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд; сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Тобто частина третя статті 6 ЦК України не допускає встановлення договором умов, які не відповідають закону.
У статті 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже, ця стаття також не допускає свободу договору в частині порушення, зокрема, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.
Тому сторони не можуть з посиланням на принцип свободи договору домовитись про те, що їхні відносини будуть регулюватися певною нормою закону за їхнім вибором, а не тією нормою, яка регулює їхні відносини виходячи з правової природи останніх.
Так зміст п.3.6 кредитного договору №9946с від 17.05.2013, який встановлює, що прострочення сплати кредиту не зупиняє нарахування процентів як протягом строку надання кредиту, так і після закінчення цього строку протягом подальшого користування позичальником грошовими коштами, не ґрунтується на законі.
Окрім того, відомості про нарахування кредитною спілкою процентів за порушення договору або будь-яких інших штрафних санкцій відповідно до умов кредитного договору, а також відповідно до статті 625 ЦК України в матеріалах справи відсутні.
За змістом п. 2.1.1, п. 5.3 Договору добровільного страхування, у разі якщо кредитор не одержав суми трьох будь-яких послідовних платежів, передбачених Кредитним договором, протягом 10-ти днів після настання строку сплати третього платежу, страхове відшкодування по такому страховому випадку сплачується кредитору в розмірі суми прострочених платежів.
Як встановлено судом, сума прострочених відповідачкою платежів становить лише 4 132,00 гривні, оскільки решта платежів по Кредитному договору були внесені нею вчасно, а кредитні зобов`язання в цій частині припинились належним виконанням, і лише в межах простроченої суми до позивача перейшло право вимоги до відповідачки.
Відтак, позов може бути задоволений лише в частині страхового відшкодування, яка дорівнює розміру прострочених відповідачкою платежів за Кредитним договором, тобто на суму 4 132,00 гривні.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Той факт, що позивач сплатив своєму страхувальнику страхове відшкодування в розмірі більшому, ніж передбачено Договором страхування, не може бути підставою для стягнення з відповідача суми, право на стягнення якої у кредитора вже припинилось і не могло перейти до позивача в порядку суброгації, оскільки в такому випадку на відповідача був би покладений надмірний тягар сплати платежів за Кредитним договором.
Відповідно до вимог статті 2 ЦПК України, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно зі статтею 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства, зокрема є справедливість, добросовісність та розумність.
Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними і публічними інтересами, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, суд приходить до вмотивованого висновку, що позов може бути задоволений лише в частині страхового відшкодування, яка дорівнює розміру прострочених відповідачкою платежів за Кредитним договором, тобто на суму 4 132,00 гривні, яка складається з: 2 639,20 грн. - заборгованість з основної суми кредиту (тіла кредиту), та 1 492,80 грн. - заборгованість з процентів за користування кредитом.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат.
Частиною 2 статті 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» та ч.2 ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться в районі проведення антитерористичної операції і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.
Керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного Акціонерного Товариства «Українська Страхова Компанія» суму виплаченого страхового відшкодування у сумі 4 132 (чотири тисячі сто тридцять дві) гривні.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного Акціонерного Товариства «Українська Страхова Компанія» судовий збір у сумі 749 (сімсот сорок дев`ять) гривен 78 копійок.
В задоволенні іншої частини позову - відмовити.
Про ухвалення рішення суду відповідачку повідомити шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія»», місце знаходження (юридична адреса): вул. Артема, буд.116, кв.19, м. Донецьк, 83048, місце знаходження (фактичне): вул. Незалежності, буд.35, кв.7, м. Святогірськ, Донецька область, 84130, .

Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання (останнє відоме зареєстроване): АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: Н.С. Звєздова