Провадження № 2/201/4296/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини та заборгованості за аліментами,

В С Т А Н О В И В :

20.11.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини та заборгованості за аліментами. Позов підписано адвокатом Юрко О.С. (діє на підставі ордеру від 17.11.2023р. а.с. № 28) (а.с. №4-8).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 14.11.2023р. позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. №44).

В позовній заяві представник позивача посилалася на те, що з 06.03.2009р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стосунки між сторонами не склалися, у зв`язку з чим відповідачка звернулась до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення з позивача аліментів на утримання дітей. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/5345/21 від 29.11.2021р. шлюб між сторонами було розірвано та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей.

У подальшому, враховуючи дії відповідачки, ОСОБА_1 звернувся за проведенням дослідження спорідненості між ним та молодшою донькою та 26.10.2022р. був отриманий результат дослідження №36405 (дата відбору матеріалу 17.10.2022р.), яке підтвердило, що позивач не є біологічним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2023р., яке набрало законної сили 12.09.2023р., з урахуванням висновків викладених у постанові Дніпровського апеляційного суду від 12.09.2023р. по справі №201/8568/22, позовну заяву ОСОБА_1 задоволено, виключено відомості про батька ОСОБА_1 з актового запису №163 від 26.01.2016р. про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого Амур Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції.

Отримавши висновки дослідження спорідненості, враховуючи, що позивачем у листопаді 2022р. було подано відповідну позовну заяву про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини, у позивача з березня 2023р. перед відповідачкою утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 24 000 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості по аліментам (ВП № 68457990) станом на вересень 2023р., а тому представник позивача просила припинити виконання рішення в частині стягнення аліментів на одну дитину та звільнити позивача від сплати нарахованої заборгованості.

14.12.2023р. від представника позивача також надійшла заява, в якій остання підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, а також просила розглянути справу за її відсутності (а.с.№46).

В судове засідання 14.12.2023р. відповідачка не з`явилась. Про дату та час слухання справи повідомлялася шляхом направлення судової повістки за адресою реєстрації підтвердженою відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру від 21.11.2023р. (а.с. № 30), у справі наявне поштове повідомлення про отримання судової повістки та копії позову (а.с.№ 35). 11.12.2023р. через систему «Електронний Суд» від відповідачки надійшло клопотання про розгляд справи без її участі та про визнання позову. Також відповідачка просила зменшити суму судових витрат на професійну правничу допомогу (а.с.№ 42-45).

За таких обставин, враховуючи заяви сторін про розгляд справи без їх участі, суд вважає за можливе на підставі ст. 223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України ухвалити у справі рішення 14.12.2023р. за відсутності обох сторін та без фіксування процесу технічними засобами.

З урахуванням поданих суду заяв представника позивача та відповідачки у відповідності до положень ч.3 ст. 200, ст.223, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу з ухваленням рішення в підготовчому засіданні 14.12.2023р. за відсутності обох сторін (їх представників) .

Підстав для ухвалення у справі заочного рішення немає, оскільки відсутня сукупність умов для заочного розгляду справи, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України, а саме відсутня згода позивача на заочний розгляд справи ні по тексту позову, ні по тексту заяви від 14.12.2023р.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.10 ст.7 СК України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.03.2009р., що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис №160 (а.с. №13).

Судом встановлено, що батьком малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є позивач, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 26.01.2016р. (а.с. №14).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.11.2021р. по цивільній справі № 201/5345/21 було стягнуто з позивача аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 3 000 грн. на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, стягуючи на корись ОСОБА_6 , починаючи стягнення з 28.05.2021р. до досягнення дітьми повноліття (а.с. №15-16).

По тексту позовної заяви представник позивача посилалася на те, що ОСОБА_1 не є біологічним батьком малолітньої доньки ОСОБА_5 , що встановлено результатами дослідження та рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2023р. по цивільній справі № 201/8568/22, де підтверджено, що дитина не має генетичного споріднення з позивачем (а.с. № 17, 18-22).

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.07.2023р. по цивільній справі № 201/8568/22 залишено без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 12.09.2023р., отже набрало законної сили (а.с. № 23-26).

Ці обставини відповідачкою визнані та не спростовані.

Представник позивача по тексту позову зазначала, що у позивача з березня 2023р. перед відповідачкою утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 24 000 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ВП № 68457990 станом на вересень 2023р. (а.с. № 27). Заборгованість продовжується нараховуватися на утримання дітей, при тому, що позивач є батьком лише однієї з дитин.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., як принципове положення визначено, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р. держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції ООН про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами 2,3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001р. (з наступними змінами та доповненнями) передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до положень ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В силу ч.2 ст.181 СК України за домовленістю між батьками дитини той з них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (ч.3 ст.181 СК України).

Правова природа аліментів у розумінні глави 15 СК України є такою, що, з одного боку, вони є правом, а з іншого обов`язком, і надаються тим із батьків, хто проживає окремо від дитини, на її утримання тому з батьків, з ким проживає дитина.

Отже, з аналізу наведених норм закону вбачається, що необхідною передумовою виникнення права батьків на отримання аліментів на утримання дитини є її проживання з цим із батьків.

Згідно з ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

За правилами ч.4 ст.273 ЦПК України передбачено, що якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Таким чином, починаючи з 12.09.2023р. обов`язок по утриманню та вихованню дітей, а також аліментні обов`язки у разі необхідності, законом покладаються на особу, яка зазначена батьком дітей відповідно до рішення суду.

Відповідно до вищевикладеного, суд вважає, що починаючи з 12.09.2023р. відсутні підстави вважати позивача ОСОБА_1 батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з чим відповідно до норм СК України, відсутні підстави продовження стягнення аліментів за виконавчим листом №2/201/2498/2021, виданим за рішенням суду від 29.11.2021р., тобто виконання слід припинити, позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню.

Що стосується звільнення від сплати заборгованості за даним виконавчим листом, яка виникла, починаючи з дати постановлення судового рішення про стягнення аліментів, то посилання представника позивача адвоката Юрко О.С. на те, що виключення запису про батьківство позивача є обставиною, що має істотне значення у розумінні 197 СК України, і відповідно, є підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, яка утворилась за період, коли він був записаний батьком дитини, оскільки наслідком ухвалення судом рішення про виключення з актового запису про народження дитини відомостей про позивача як батька дитини є, зокрема, відсутність у позивача від самого початку існування спірних правовідносин обов`язку утримання дитини, адже за змістом положень статті 180 СК України обов`язок утримання дитини несуть лише її батьки. Аліментний обов`язок позивача був заснований на факті батьківства, а виключення відомостей про батька з актових записів про народження дітей у зв`язку з ти, що позивач не є біологічним батьком дітей, підтверджує, що позивач не є (і, відповідно ніколи не був) батьком дитини, що кореспондується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 21.07.2021р. в справі № 477/1165/20.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині знайшли своє підтвердження, відповідачкою визнаються в повному обсязі, а тому задоволенню в цій частині також підлягають.

Обговорюючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Окрім того, частиною першою статті 142 ЦПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інтонації, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при подачі позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмови позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведеної медіації 60 % судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідачка 11.12.2023р. подала до суду клопотання, в якому, зокрема, визнала позовні вимоги, зазначивши, що згодна на задоволення позовних вимог про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини та заборгованості за аліментами (а.с.№42-45), а тому, враховуючи визнання позову відповідачкою до початку розгляду справи по суті, ОСОБА_1 підлягає поверненню з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при подачі позову у розмірі 536 грн. 80коп.

За положеннями частини 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом страви, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказі, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Враховуючи задоволення позову, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 536 грн. 80коп.

Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Так, у рішенні ЄСПЛ від 23.01.2014р. у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим. Угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (п. 268, 269).

Крім того, згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Судом встановлено, що представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Юрко О.С. заява про долучення доказів понесених витрат на правничу допомогу подана у передбачений законом строк. До заяви долучені документи, що підтверджують факт виконання і оплати таких послуг, а саме: договір про надання правової допомоги №42/11 від 16.11.2023р., акт №1 прийому-передачі наданих послуг від 11.12.2023р., в якому зазначено детальний опис робіт на суму 5 000 гривень, які були надані у відповідності з умовами договору про надання правової допомоги №42/11 від 16.11.2023р., квитанцію до прибуткового касового ордера №42/11 від 16.11.2023р. на суму 5 000 грн. (а.с. № 47-53), які в достатній мірі відповідають вимогам ст. 137 ЦПК України.

Відповідачка ОСОБА_2 визнала позов повністю. Таким чином суд дійшов висновку, що судові витрати за надання професійної правничої допомоги, понесені позивачем, повинні покладатися на сторону відповідачки у розмірі 5 000 грн., що є співмірним із задоволенням позовних вимог та визнаних таких вимог відповідачкою.

Заперечення відповідачки у своєму клопотання про розгляд справи без її участі, визнання позову та зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу (з врахування розумності розміру витрат на професійну правову допомогу, а також співмірність зі складністю провадження та відповідності реальності витрат, заявлених адвокатом до стягнення) суд відхиляє, оскільки вартість послуг, які надані адвокатом Юрко О.С. у цій цивільній справі, повністю відповідає реальності наданих послуг адвокатом та складності цивільної справи (предмет позову).

За вищезазначеного, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 5 000 грн.

Загальний розмір судових витрат, які слід стягнути з відповідачки на користь позивача складає 5 536 грн.80коп. ( 536грн. 80 коп. + 5 000 грн. = 5 536 грн.80коп.).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 141, 180, 181, 188 СК України, ст. 2 Закону України «Про судовий збір», ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 133, 137, 141, 223, ч.3 ст. 200, ч.2 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265, ч.4 ст. 273 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів на утримання дитини та заборгованості за аліментами задовольнити.

Звільнити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) від сплати аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які стягуються за рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 201/5345/21 від 29.11.2021р. у розмірі 3 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.05.2021р. до досягнення дитиною повноліття.

Звільнити ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) від сплати заборгованості за виконавчим листом № 2/201/2498/2021, виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 13.01.2022р. про стягнення аліментів, який перебуває на виконанні в Амур-Нижньодніпровському відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів у розмірі 3 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, яка виникла за період, починаючи з березня 2023р. по день набрання законної сили рішення про звільнення від сплати аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 536 грн. 80коп., а також по оплаті витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн., а загалом 5 536 грн. 80 коп.

Повернути ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ) 50 відсотків судового збору від суми 1 073грн. 60коп., а саме 536 грн. 80коп., сплаченого згідно квитанції № від 17.11.2023р., отримувач коштів ГУК у Дн-кiй обл/Собор.р/22030101, розрахунковий рахунок: UA 0004629, банк отримувача: Казначейство України(ел. адм. подат.), код отримувача: 37988155, призначення платежу судовий збір за позовом ОСОБА_1 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Ткаченко Н.В.