Справа № 450/2083/20 Головуючий у 1 інстанції: Кіпчарський М.О.
Провадження № 22-ц/811/1679/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Іванової О.О.,

з участю: ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що 25 червня 2013 року за договором позики він передав ОСОБА_1 350 000,00 грн., що підтверджується розпискою, написано власноручно ОСОБА_1 .

Вказував, що на той час ОСОБА_1 займався підприємницькою діяльністю, між ними склалися дружні та довірливі відносини, тому він, щоб позичити ОСОБА_1 350 тис. грн., уклав з трьома банками кредитні договори, по яких отримав згадану суму коштів та які передав відповідачу. Повернення коштів ОСОБА_1 гарантував своїм майном та написанням розписки, а погашення отриманих ним в кредит коштів зобов`язався здійснити у строки дії таких договорів.

Стверджував, що ОСОБА_1 не виконав свої зобов`язання, так як не погашав кредити і не повернув йому позичені кошти, тому він змушений був продати належну йому квартиру, а за отримані від продажі кошти повністю погасив кредити.

Зазначав, що ОСОБА_1 знаючи, що він продав квартиру та в такий спосіб погасив кредити, неодноразово тривалий час запевняв його в усній формі, що поверне позичені кошти, однак такі не повернув до даного часу.

Просив стягнути з ОСОБА_1 борг за договором позики в сумі 350 000 грн. та 73 500 гривень за прострочення грошового зобов`язання.

Заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий 07 листопада 1998 року Пустомитівським РВ УМВС України у Львівській області, на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якого: АДРЕСА_2 , заборгованість за договором позики від 25 червня 2013 року у розмірі 350 000,00 гривень ( триста п`ятьдесят гривень 00 копійок) .

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 02 березня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на подання заяви про перегляд заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21.12.2020 року по справі № 450/2083/20.

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_3 правонаступником якого є ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики - залишено без задоволення.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що відповідно до розписки від 25 червня 2013р., яка була видана на підтвердження укладення Договору позики від 25 червня 2013р., Відповідач зобов`язався повернути Позивачу отримані кошти до закінчення строків погашення кредитів, отриманих Позивачем за трьома кредитними Договорами: кредитним договором №KF017219- AN від 12 квітня 2012 р. на суму 305 тис. грн., укладеним з ПАТ «ФОЛЬКСБАНК»; кредитним договором №004-13550-060412 від 05 квітня 2012р. на суму 15 тис. грн., укладеним з ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК»; кредитним договором №100825212 від 18 квітня 2012р. на суму 30 тис. грн., укладеним з ПАТ «Русский Стандарт».

Вказує. що згідно кредитного договору №KF017219-AN від 12 квітня 2012р., укладеного між ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» та Позивачем, банк надав Позивачу кредит розміром 305 000,00 грн., з кінцевою датою повного виконання боргових зобов`язань до 11 квітня 2017 року.

Зазначає, що відповідно до наданих ОСОБА_2 договорів строк дії кредитного договору №KF017219-AN від 12 квітня 2012 р., укладеного з ПАТ «ФОЛЬКСБАНК», закінчився 11 квітня 2017 р., а строк дії договорів з ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК» та ПАТ «Русский Стандарт» завершився ще раніше, а тому вважає, що першим днем строку позовної давності було 12 квітня 2017 р., останнім днем строку позовної давності було 12 квітня 2020р., в той же час позовна заява датована 09 липня 2020 року, тобто є такою, що подана по спливу строку позовної давності.

Просить заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення: ОСОБА_1 на підтримання апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, що за договором позики ОСОБА_2 25 червня 2013р. позичив ОСОБА_1 350 000,00 грн.

Факт отримання коштів в сумі 350 000,00 грн. ОСОБА_1 засвідчив написаною власноручно розпискою, оригінал якої знаходився у позивача та ним долучений до матеріалів справи.

Згідно змісту розписки від 25 червня 2013 р. ОСОБА_1 зобов`язався повернути ОСОБА_2 отримані кошти до закінчення строків погашення кредитів, отриманих ОСОБА_2 за трьома кредитними договорами: кредитним договором №KF017219-AN від 12 квітня 2012 р. на суму 305 тис. грн., укладеним з ПАТ «ФОЛЬКСБАНК»; кредитним договором №004-13550-060412 від 05 квітня 2012р. на суму 15 тис. грн., укладеним з ПАТ «ДЕЛЬТАБАНК»; кредитним договором №100825212 від 18 квітня 2012 р. на суму 30 тис. грн., укладеним з ПАТ «Русский Стандарт».

Згідно кредитного договору №KF017219-AN від 12 квітня 2012 р., укладеного між ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» та ОСОБА_2 , банк надав ОСОБА_2 кредит розміром 305 000,00 грн., з кінцевою датою повного виконання боргових зобов`язань до 11 квітня 2017 року. Забезпечення виконання боргових зобов`язань позичальника визначено у виді іпотеки квартири АДРЕСА_3 .

19 лютого 2013р. ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» направило ОСОБА_2 вимогу, згідно якої, станом на 18 лютого 2013 року по кредитному договору №KF017219-AN від 12 квітня 2012р. наявна прострочена заборгованість, тому банк з метою погашення заборгованості прийняв рішення звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно Договору банківського обслуговування №100825212 від 18 квітня 2012р. укладеного між ПАТ «Русский Стандарт» та ОСОБА_2 , банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 30 тис. грн.

Відповідно до Договору купівлі-продажу від 26 грудня 2013 року, ОСОБА_2 продав належну йому та ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3 за 370 240,00 грн.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну особу від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав підтвердженим факт отриманням ОСОБА_2 кредитних коштів розміром 350 тис. грн. та їх послідуючу передачу ОСОБА_1 , що останній підтвердив написанням відповідного змісту розпискою, яка містить всі ознаки договору позики, передбачені ст.1046 ЦК України, врахував те, що доказів на підтвердження повернення позичених коштів, суду не надано та дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги щодо незастосування судом строків позовної давності не спростовують висновків суду першої інстанції, виходячи із наступних обставин.

За змістом статей 256-258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення частини третьої статті 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-738цс15.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 був обізнаний про те, що на розгляді Пустомитівського районного суду Львівської області перебувала вказана цивільна справа, оскільки останній подав двічі клопотання про відкладення розгляду справи, однак не скористався своїм правом на подання заяви про застосування строків позовної заяви в ході розгляду справи до ухвалення рішення.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч. 1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанов складено 27 грудня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.