Справа № 309/2456/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 грудня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., МАЦУНИЧА М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 309/2456/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 26 червня 2023 року, головуючий суддя Сідей Я.Я., -

встановив:

29.05.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Рішенням Хустського районного суду від 29.06.2019 у справі № 309/1279/16-ц з позивача стягнуто на користь відповідачки на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку. На той час суд врахував, що позивач працював на посаді наповнювача балонів 4 розряду АГНКС в м. Хуст РВУ «Львівавтогаз» ДП «Укравтогаз».

Наразі обставини змінилися, позивач втратив роботу, був звільнений наказом від 11.10.2022, розмір його доходів суттєво зменшився, постійної роботи він не має, що ставить його в дуже скрутне матеріальне становище.

Крім цього син ОСОБА_3 став повнолітнім, однак, стягнення і надалі проводиться у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку позивача з розрахунку середньомісячної заробітної плати, характерної для даного регіону.

Посилаючись на зазначене та норми частини 1 статті 192 СК України, які передбачають можливість зміни розміру стягуваних аліментів у зв`язку з погіршенням майнового стану платника, позивач ОСОБА_1 просив зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього за рішенням Хустського районного суду на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та встановити стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, що буде становити 2000,00 грн на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку.

Рішенням Хустського районного суду від 26.06.2023 позов задоволено частково:

змінено розмір аліментів, стягуваних з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визначених рішенням Хустського районного суду від 29.06.2016, постановлено стягувати з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягненням ним 23 років, в розмірі по 2500,00 грн щомісячно на кожну дитину, від дня набрання рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності в межах задоволеного, з того, що після ухвалення рішення про стягнення аліментів позивача було звільнено з роботи, що свідчить про погіршення його майнового стану та є підставою для зменшення розміру аліментів.

Позивач ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_3 до досягнення ним 23 річного віку як незаконне.

Зазначає, що на час звернення з позовом син вже був повнолітній і стягнення раніше присуджених аліментів на його утримання закінчилося.

Відповідачка або повнолітній син, який продовжує навчання, мають право звернутися з новою позовною заявою про стягнення аліментів на утримання сина на період його навчання або досягнення ним 23-річного віку.

Просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати, а в решті залишити рішення без змін.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу:

суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог і з наведених ним підстав;

апеляційний суд: перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не дає оцінки судовому рішенню в частині, в якій воно не оскаржується, та бере до уваги пов`язані факти і обставини остільки, оскільки це необхідно для розгляду справи за апеляцією;

не приймає і не розглядає позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції;

не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 4, 6 ЦПК України).

Рішенням Хустського районного суду від 29.06.2019 у справі № 309/1279/16-ц встановлено, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з 30.08.2003 перебували у шлюбі, в якому народилися троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , цим рішенням суду шлюб розірвано, неповнолітніх дітей залишено на вихованні та утриманні матері, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , і ОСОБА_9 у розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку, на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 13.04.2016 (посилання в мережі Internet на Єдиний державний реєстр судових рішень ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Отже, на час пред`явлення позову син сторін ОСОБА_3 досяг повноліття.

Суд ані першої, ані апеляційної інстанцій не вправі виходити за межі фактичних підстав і предмета позову, визначені позивачем.

Позивач ОСОБА_1 як платник аліментів пред`явив позов про зменшення розміру стягуваних із нього за рішенням суду аліментів на утримання дітей внаслідок погіршення його майнового становища. Інших, окрім як наведених у заяві, підстав позову ОСОБА_1 не визначав і вимог не заявляв.

Відповідачка ОСОБА_2 подала суду першої інстанції відзив на позов, складений її представником адвокатом Стецем М.І., в якому вказала, що син сторін ОСОБА_7 досяг повноліття, але продовжує навчання у Закарпатському лісотехнічному фаховому коледжі «Національного лісотехнічного університету України», у зв`язку чим потребує матеріальної допомоги, і просила, стягувати аліменти в тому числі на сина ОСОБА_7 до досягнення ним 23-річного віку, у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (а.с. 15-16). Представник ОСОБА_10 26.06.2023 подав суду також заяву з аналогічною вимогою (а.с. 21).

Аліменти, які стягуються на утримання дітей до досягнення ними повноліття (ст. 180 ч. 1 та інші норми СК України), і аліменти, що стягуються на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання (ст. 199 ч. 1 та інші норми СК України), є різними видами аліментів, що виникають із різних підстав, для стягнення яких передбачаються різні умови і відрізняються між собою принципово тим, що коли матеріальне утримання дитини є імперативним обов`язком батьків, то утримання повнолітніх дочки, сина пов`язується з можливістю надання такого утримання відповідним із батьків.

Таким чином, не може йтися про «продовження» стягнення аліментів, присуджених раніше на утримання дитини, в якості аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання. Таке змішування різних видів аліментів суперечить закону. В разі припинення стягнення аліментів на дитину у зв`язку з досягненням нею повноліття, але за наявності потреби в наданні їй утримання у зв`язку з продовженням навчання такі можуть бути присуджені за новим позовом того з батьків, із ким проживає повнолітній син, дочка, або за позовом дочки, сина, які продовжують навчання (ст. 199 ч. 3 СК України).

ОСОБА_1 , природньо, не міг звернутися і не звертався з таким позовом. Не пред`явили такого позову і ані ОСОБА_2 , ані ОСОБА_3 . Відзив відповідачки ОСОБА_2 на позов не є позовом, висловлена в ньому позиція про необхідність стягнення з ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , який продовжує навчання, аліментів до досягнення 23 років, не є позовною вимогою (ст. 4 ч. 1, ст. 13 ч. 1, ст. 174 ч.ч. 1, 2, ст.ст. 175, 178, 184 та інші норми ЦПК України).

Сторонами у справах позовного провадження є позивач особа, яка вважає, що її право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Відтак суд першої інстанції вирішив вимогу, яка не була заявлена позивачем і питання недоведеності якої по суті вже значення не має, та не мав жодних матеріально- і процесуально-правових підстав ухвалювати рішення про стягнення з позивача в справі ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього ОСОБА_3 до досягненням ним 23 років.

Виходячи з викладеного, доводи апеляції позивача обґрунтовані, з урахуванням положень ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 4, 6 ЦПК України, скарга на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 цього Кодексу підлягає задоволенню, а ухвалене в оскарженій частині рішення суду безумовному скасуванню.

Керуючись ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 4, 6, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Хустського районного суду від 26 червня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягненням ним 23 років, в розмірі 2500,00 грн щомісячно, від дня набрання рішенням законної сили скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді