Справа 524/1949/23
Провадження № 2/524/1297/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі головуючого судді Андрієць Д.Д., за участю секретаря Булаєнко С.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори про скасування арешту квартири АДРЕСА_1 , накладеного на підставі повідомлення Автозаводського районного суду б/н від 15.05.2000, ухвалив таке рішення.

ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_2 . Їй стало відомо про те, що на підставі повідомлення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15.05.2000 на квартиру було накладено арешт через борги попередніх власників, хоча з 14.04.2000 саме вона була власником нерухомого майна.

ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА

Відповідач надіслав відзив, в якому вказав, що в 2000 році на Першу кременчуцьку державну нотаріальну контору було покладено обов`язки щодо виконання ухвал суду. Враховуючи, що на адресу нотаріальної контори надійшло повідомлення від Автозаводського районного суду м.Кременчука від 15.05.2000, на квартиру АДРЕСА_1 було накладено арешт, власниками квартири було зазначено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ..

ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ ПО СПРАВІ

24 жовтня 2023 закрито підготовче провадження.

26 травня 2023 року та 07 вересня 2023 року судом постановлені ухвали про витребування доказів.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

Судом встановлено, що на підставі повідомлення Автозаводського районного суду б/н від 15.05.2000 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , власниками якої зазначені ОСОБА_3 ОСОБА_2 .

06.04.2000 між ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .

НОРМИ ПРАВА

У ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

ОЦІНКА СУДУ

Вирішуючи вимоги позивача, суд враховує, що в провадженні Автозаводського районного суду м. Кременчука перебувала справа, відповідачами в якій були ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та в межах якої Автозаводським районним судом м.Кременчука було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , як захід забезпечення позову.

Ухвалою Автозаводського районного суду м.Кременчука від 05.04.2000 арешт квартири було скасовано(а.с.15)

Суд наголошує на тому, що отримання Першою кременчуцькою нотаріальною конторою повідомлення про накладення заборони відбулось після реєстрації права власності позивача на дане нерухоме майно.

З цих підстав, суд вважає, що арешт майна порушує права позивача, а тому суд задовольняє позов.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача

Керуючись ст. 10, 12, 81, 141, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори про скасування арешту задовольнити.

Скасувати обтяження у виді арешту квартири АДРЕСА_1 , накладеного на підставі повідомлення Автозаводського районного суду б/н від 15.05.2000, реєстраційний номер обтяження: 1753182 та 1753186.

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Діна АНДРІЄЦЬ