У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 липня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бедьо В.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про забезпечення позову до подання позовної заяви

в с т а н о в и в:

до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі Товариство або ТОВ «Кредитні ініціативи») надійшла означена заява про вжиття заходів забезпечення позову. Заява обґрунтована тим, що Товариство уклало договір факторингу з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», за яким до ТОВ «Кредитні ініціативи» перейшли права грошової вимоги до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за договорами іпотечних кредитів, які останній уклав з ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк».

Наразі Товариство має намір звернутися до ОСОБА_1 із позовом про стягнення заборгованості. При цьому, як зауважує представник заявника, ОСОБА_1 є власником кількох об`єктів нерухомості.

Із урахуванням предмету позову та ризиків, які можуть утруднити виконання потенційного судового рішення, а також, беручи до уваги той факт, що у випадку відчуження належного ОСОБА_1 майна буде суттєво ускладнено виконання потенційного судового рішення заявник просить суд застосувати заходи забезпечення позову.

До суду від ОСОБА_1 надійшла заява, у якій він зазначив про те, що правочини, на які посилається представник Товариства є недійсними. Стверджує про те, що вказане у заяві майно належить інший особі.

Надаючи правову оцінку внесеній на розгляд заяві про вжиття заходів забезпечення позову, суд виходив із такого.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно з ч.5 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, чи на інші активи відповідача, які відповідають вартості оспорюваних активів, розглядається судом не пізніше трьох днів з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін. Суд може прийняти рішення про розгляд такої заяви без повідомлення відповідача, у разі якщо позивач у заяві наведе у достатньому обсязі дані про те, що внаслідок такого повідомлення ефективність заходу забезпечення позову може бути поставлена під загрозу. Суд може прийняти рішення про накладення арешту на активи, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави, чи на інші активи відповідача, які відповідають вартості оспорюваних активів, із забороною користування у виняткових випадках з метою забезпечення збереження таких активів та їх економічної вартості. Активи, вартість яких дорівнює або перевищує 200 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року, які є предметом спору у справі про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави і на які накладено арешт із забороною користування, передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - судом Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, для здійснення визначених законом заходів з управління ними. Суд зобов`язаний розглянути зазначене питання у судовому засіданні з повідомленням відповідача.

Отже, суд вважає за можливе здійснити розгляд заяви про вжиття заходів забезпечення за відсутності учасників процесу.

За змістом частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом (частина 2 статті 149 ЦПК України).

Зазначені підстави є оціночними, а тому містять небезпеку застосування заходів забезпечення позову всупереч цілям цієї статті при формальному дотриманні її вимог. Необґрунтоване вжиття таких заходів може привести до негативних правових наслідків для позивача та/чи відповідача, а також інших осіб, що не є сторонами провадження.

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивачів (заявників).

Тобто інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення, прийнятого в адміністративній справі.

У зв`язку з цим необхідно, виходячи з конкретних доказів, встановити, чи є захід забезпечення позову, про який просить позивач, співмірним з позовними вимогами та чи відповідає він меті і завданням правового інституту забезпечення позову.

Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Згідно зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані у вказаній Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Своєю чергою, у рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настане подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відтак, заходи забезпечення позову застосовуються судом лише у виняткових випадках за наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Відповідно до частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За правилами частини 1 статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову, а також захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів.

З аналізу наведеної норми вбачається, що обов`язковою передумовою вжиття заходів забезпечення позову є обґрунтованість відповідних вимог сторони

Таким чином, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову суд повинен здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності їх вжиття з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявників щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову та його предметом; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття заходів забезпечення позову; запобігання порушенню охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу, у разі вжиття заходів забезпечення позову.

Розглядаючи клопотання про забезпечення позову, суддя з урахуванням доказів, наданих заявником на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема у тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у майбутньому. Основним завданням процесуальних норм, які регламентують вжиття судом заходів забезпечення позову, є досягнення балансу між правом позивача на захист свого порушеного права та правом відповідача заперечувати проти адресованих йому вимог у будь-який дозволений законом спосіб.

Екстраполюючи викладене на фактичні обставини, суд доходить до переконання, що заява представника ТОВ «Кредитні ініціативи`про вжиття заходів щодо забезпечення позову є обґрунтованою, виходячи з наступних міркувань.

Суд встановив, що між ОСОБА_1 як позичальником та ПАТ «Акціонерний промислово-інівестиційний банк» укладено договір про іпотечний кредит №47/8-07, за яким позивальник отримав грошові кошти в сумі 50000 доларів США з терміном повернення до 26.04.2017 та сплатою за користування 12 % річних (далі - Кредитний договір 1). Крім того, між ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №73/8-07, відповідно до якого позичальник отримав грошові кошти в сумі 450000 доларів США з терміном повернення до 08.06.2017 та сплатою за користування 11 % річних (далі - Кредитний договір 2).

У подальшому 17.12.2012 між ПАТ «Акціонерний промислово-інівестиційний банк» і ТОВ «Кредитні ініціативи» було підписано Договір відступлення прав вимоги на підставі якого Банк відступив, а ТОВ «Кредитні ініціативи» отримало право вимоги за рядом кредитних договорів у тому числі і вимогу за Кредитним договором 1 та Кредитним договором 2.

Як стверджується у заяві, станом на момент її подання заборгованість позичальника:

1)за Кредитним договором 1 становить 67611,86 доларів США з них: тіло кредиту - 26396,15 доларів США; проценти за кредитом - 41215,71 доларів США;

2)за Кредитним договором 2 становить 901 604,42 доларів США з яких: тіло кредиту - 415903,89 доларів США; проценти за кредитом - 485700,53 доларів США.

Загальна заборгованість за кредитними договорами становить 969216 (дев`ятсот шістдесят дев`ять тисяч двісті шістнадцять) доларів США 28 центів, що станом на 07.06.2023 року за курсом НБУ становить 35434 547 (тридцять п`ять мільйонів чотириста тридцять чотири тисячі п`ятсот сорок сім) гривень 19 копійок.

Також суд з`ясував, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки за кадастровим номером :73:001:0010, загальною площею 0.081, га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомагазину, загальною площею 1589.2 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку від 21.09.2004, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 15.11.2005 та іншими наявними у матеріалах заяви доказами.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч.1 ст.317 ЦК України).

За правилами ч.2 ст.321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За своє суттю арешт майна полягає у накладанні заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення його подальшої долі.

Суд вказує на те, що наведена заявником сума заборгованості ОСОБА_1 є значною, а тому забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти реєстраційні дії стосовно арештованого майна є співмірним та пропорційним.

Застосування заходів забезпечення позову не позбавляє ОСОБА_1 права власності. Суд відхиляє посилання ОСОБА_1 на те, що правочини, на які посилається представник ТОВ «Кредитні ініціативи» є недійсними, оскільки жодних доказів з цього приводу ОСОБА_1 не навів.

Заперечення з приводу того, що власником земельної ділянки та автомагазину є інша особа суд відхиляє, позаяк сукупність досліджених судом доказів свідчить про інше. Поряд із цим, у долученій ОСОБА_2 інформаційній довідці №337847273 від 04.07.2023 наявна розбіжність у прізвищі, а саме « ОСОБА_3 » замість « ОСОБА_4 », що, безумовно, вплинуло на достовірність відображений у довідці відомостей.

Суд погоджується, що можливість відчуження вищезгаданого нерухомого майна суттєво вплине на можливість виконання судового рішення.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що заяву про вжиття заходів забезпечення позову слід задовольнити повністю.

Керуючись статтями 12, 13, 18, 81, 149-153, 248-250 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

заяву представника товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити повністю.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :73:001:0010 загальною площею 0.081, га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та автомагазин загальною площею 1589.2 кв.м., що знаходиться а адресою АДРЕСА_1 та заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав, здійснювати будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, державну реєстрацію обтяжень речових прав на нерухоме майно (за виключенням реєстрації арешту, накладеного судом для забезпечення позову/виконання рішення), скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав щодо нерухомого майна.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя В.І. Бедьо