Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/91/23
Провадження № 2/376/311/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" вересня 2023 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Батовріної І.Г.

за участю секретаря Борисевич Л.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 01.06.2006 р. уклали кредитний договір № KISWGK0082044. За умовами договору банк зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 2375,00 долар США на термін до 01.06.2021 р., а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за кристування кредитом в строки встановлені кредитним договором. АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання виконав, надавши відповідачу ОСОБА_1 кредит у розмірі 23675,00 долар США. В порушення умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання не виконав, а саме не здійснював погашення заборгованості за кредитним договром у встановлені договором порядку та строки, як наслідок банк звернувся до суду, і рішенням Апеляційного суду Київської області від 27.10.2016 р. позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» було задоволено. Також зазначає, що рішення Апеляційного суду Кивївської області від 27.10.2016 р. не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. На даний час рішення Апеляційного суду київської області від 27.10.2016 р. виконано боржниками, що підтверджується постанововю ДВС від 16.04.2021 р. Також предстаник позивача в позові зазначає, що оскільки з відповідачів було стягнуто заборгованість за кредитним догоровим за період з дати укладання кредитного договору до дати поточної заболргованості, яка булав казана у рішенні Апеляційного суду Київської області від 27.10.2016 р., тобто за період з 01.06.2006 р. по 23.01.2015 р. то за період після набрання законної сили рішення відповідно до постанови ДВС від 16.04.2021 р., тобто за період з 27.10.2016 р. по 16.04.2021 р. відповідачі мають заборгованість у розмірі 2540,54 (долар США) 3 % річних від простроченої суми.

В забезпечення виконання зобов`язання за договром KISWGK00820441 від 01.06.2006 р. між АТ КБ «Приватбанк» відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки, в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором відповідача ОСОБА_1 .

З урахуванням викладеного просить стягнути солідарно з відповідачів на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № KISWGK00820441 від 01.06.2006 р. у розмірі 2540,54 долар США та судові витрати у розмірі 2 481,00 грн.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, звернувся до суду із заявою у якій просить здійснювати розгляд справи у його відсутність, позов підтримує.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, направив до суду відзив у якому заперечує проти заявлених позовних вимог, вважає їх необгунтованим, оскільки виконавче провадження по виконанню рішення суду про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № KISWGK0082044 закінчено у зв`язку з тим, що «кошти сплачені в повному обсязі згідно повідомлення АТ КБ «ПриватБанк», що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 16.04.2021 року, тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог та застосувати строки позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився,про розгляд справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позовна заява не підлягає підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 01.06.2006 р. між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № KISWGK00083441, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 кредитні кошти у розмірі 20 000 доларів США з терміном погашення до 01.06.2021 р.(а.с.10)

Одночасно між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно умов якого ОСОБА_2 відповідає перед банком за виконання ОСОБА_1 умов вказаного кредитного договору, згідно умов якого банк надав ОСОБА_1 кредит у сумі 20000 дол. США та 3675 дол. США на сплату страхових платежів, а ОСОБА_1 зобов`язався їх повернути та сплатити відсотки за користування кредитом.(а.с.13)

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 26.10.2016 р. вирішено стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KISWGK00083441 від 01 червня 2006 року у розмірі 18942 (вісімнадцять тисяч дев`ятсот сорок два) долара 01 цент США (з яких: 15678, 81 дол. США заборгованості по тілу кредиту, 2 801, 20 дол. США заборгованості по процентам, 462 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом) та 14898 грн. 97 коп. пені. (а.с.4-6)

З постанови старшого державного виконавця Сквирського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управілння Міністерства юстиції (м. Київ) від 16.04.2021 р. вбачається, що виконавче провадження № 58308804 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» боргу в сумі 541324 грн. закінчено згідно заяви ПАТ КБ "Приват Банк від 13.06.2019.

З розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що сума заборгованості штрафних санкцій за період з 27.10.2016 р. по 16.04.2021 р. становить 2540,54 долар США. (а.с.8)

Як встановлено матеріалами справи, так і підтверджує позивач, борг за кредитним договором № KISWGK0082044 від 01.06.2021 р. відповідачем ОСОБА_1 погашено у повному обсязі.

Суд також враховує, що відповідачі не оспорюють сам факт укладення кредитного договору та договору поруки.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно статтей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч.1ст. 527 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Відповідно до частин 1 та 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала позицію про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи в разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Тобто, припинення нарахування передбачених договором процентів та неустойки можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором; пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Положеннями статті 611 ЦК Укрїни передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості.

Так, відповідно до ч.2 вказаної норми, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В той же час відповідно до правового висновку ВС/КЦС викладеного у постанові від 23.11.2022 прийнятого за результатами розгляду справи №285/3536/20, приватне право не може допускати ситуацію, за якої кредитор, при існуванні задавненої вимоги, пред`являє тільки позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, без позовної вимоги простягнення задавненої вимоги, на яку нараховуються 3 % річних та інфляційних втрат. Оскільки це позбавляє боржника можливості заявити про застосування до задавненої вимоги позовної давності, а кредитора - обійти застосування до задавненої вимоги позовної давності. Тому кредитор, для охорони інтересів боржника, може пред`явити позов про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, які нараховані на задавнену вимогу, тільки разом з пред`явленням позову про стягнення задавненої вимоги.

Також норм ст. 625 ЦК України, за вимогою кредитора, підлягає застосуванню у разі наявності судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, оскільки його наявність не припиняє правовідносин сторін цього договору (зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 4 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Отже, як встановлено матеріалами справи рішення Апеляційного суду Київської області від 27.10.2016 р. виконано відповідачами у повному обсязі, що також і підтверджує позивач у позовній заяві. Тобто відповідачі виконали свій обов`язок перед позивачем.

Тому суд визнає неспроможними доводи представника позивача про те, що кредитний договір діє з моменту його підписання сторонами і до повного виконання ними зобов`язань, оскільки вони встановлених судом обставин не спростовують, а ґрунтуються виключно на власному тлумаченні представником позивача норм чинного цивільного законодавства на власну користь.

Щодо строку позовної давності.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність, це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з заявою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена ст.257 ЦК України і становить три роки.

При цьому відповідно до частин 1 та 5 статті 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Позивачем не надано доказів що він звертався до відповідачів з вимогою про сплату, що мало стати підставою для виникнення обов`язку у відповідачів щодо сплати зазначеної заборгованості.

Згідно ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів згідно ст.. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Така правова позиція викладена у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Враховуючи вищевикладені обставини та з урахуванням того, що звернення до суду відбулося у 2023 році, а виконання рішення станом на 13.06.2019 відбулося ( відповідно до поданої АТ КБ "ПриватБанк" заяви на ім"я начальника Сквирського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції в Київській області) тому до даних правовідносин підлягає застосуванню строк позовної давності, який полягає застосуванню в межах трьох років з дати звернення до суду з урахуванням дати виконання зобов`язання. Тобто, у задоволенні позовних вимог, що заявлені за період з 27.10.2016 року по 01.02.2020 року, слід відмовити.

Керуючись 11, 526, 610, 611, 625, 627,634, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. 4, 12, 76 81, 258, 259, 264 265, 268, 274-279, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.Г. Батовріна