Справа № 199/8354/22
(2/199/621/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

26.06.2023

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (заочний розгляд справи) цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідачі є фактичними споживачами послуг водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем за адресою АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим було відкрито відповідний особовий рахунок. Особовий рахунок відкрито на ОСОБА_1 , та станом на 31.01.2022 р. відповідачі мають заборгованість перед позивачем за надані останнім житлово-комунальні послуги в сумі 142 831,50 грн., яку позивач просить суд стягнути солідарно з відповідачів.

Позивачем також нараховані на цю суму інфляційні втрати в розмірі 29 773,60 гривень та 3% річних в розмірі 3839,00 грн., а всього 176 444,10 грн.; також позивач просив суд покласти на відповідачів судові витрати по справі.

В окремо наданій суду заяві представник позивача просив суд про розгляд справи у його відсутності.

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів.

Судом встановлені на ступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих у порядку ст.ст. 76 - 80 ЦПК України, за адресою квартири АДРЕСА_2 позивачем надаються житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення. Для цього оформлено особовий рахунок, за яким обліковується заборгованість з оплати вищевказаних комунальних послуг; за період з січня 2008 р. по січень 2021 р. розпір заборгованості за підрахунком позивача складає 142 831,50 грн.

На підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач нарахував на суму заборгованості інфляційні втрати в розмірі 29773,60 гривень та 3% річних в розмірі 3839,00 грн., а всього сума до стягнення становить 176 444,10 грн., що підтверджується довідкою по особовому рахунку, розрахунком заборгованості тощо.

Відповідно до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 22 липня 2022 р., а також довідок, отриманих на запит суду (ч. 8 ст. 187 ЦПК України), відповідачі зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_2 .

Відтак, відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг з водопостачання та водовідведення, які надаються позивачем за вказаною адресою.

Позивач зазначає період стягнення, починаючи з січня 2008 р. по січень 2021 р., та просить суд стягнути заборгованість за вказаний період солідарно з усіх боржників.

Станом на січень 2008 р. відповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не набула повноліття, її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , з 09.12.2008 р. (а.с. 19).

При цьому відповідачів слід вважати споживачами житлово-комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою вказаної квартири, з дати реєстрації їх місця проживання в ній.

Як встановлено судом, між сторонами відсутній письмовий договір про надання житлово-комунальних послуг за вищевказаною адресою із зобов`язанням відповідачів здійснювати їх оплату.

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року (регулює спірні правовідносини сторін до 01 травня 2019 року), Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року (регулює спірні правовідносини сторін з 01 травня 2019 року), Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», ЖК України, Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила №630), Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 липня 2019 року №690 (далі Правила 690).

Процесуальні дії у справі:

-ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.12.2022 р. відкрито провадження у справі.

Дослідивши докази, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного або оспорюваного цивільного права.

Положеннями ст.11 ЦК України передбачено, що підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є акти цивільного законодавства, акти органів державної влади, акти органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. Споживач житлово-комунальних послуг (далі споживач) індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги. Виконавець комунальної послуги суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Нормою ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року визначено, що виконавцем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» визначено, споживач питної води юридична або фізична особа, яка використовує питну воду для забезпечення питних фізіологічних, санітарно-гігієнічних, побутових та господарських потреб.

Статтею 1 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» кінцевий споживач комунальної послуги особа, яка здійснює кінцеве споживання комунальної послуги для власних потреб та є стороною договору про надання відповідної комунальної послуги як споживач (або є співвласником багатоквартирного будинку, об`єднання співвласників або управитель якого уклали відповідний договір про надання комунальної послуги в інтересах співвласників) згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Нормою ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року визначено розподіл житлово-комунальних послуг залежно від їх функціонального призначення. Зокрема, до житлово-комунальних послуг віднесено окрім іншого комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року до житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Згідно ст. 19 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» послуги з централізованого питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання з урахуванням вимог Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» на підставі договору.

Нормою ст. 8 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» визначено, що рахунки на оплату наданої комунальної послуги формуються виконавцем або визначеною власником (співвласниками) іншою особою, що здійснює розподіл обсягів комунальної послуги, на основі показань вузла комерційного обліку відповідної комунальної послуги.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Аналогічна норма міститься в ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року.

Положеннями ст. 22 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення» встановлений обов`язок споживачів питної води своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Також за змістом ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а також у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах. Аналогічна норма щодо обов`язку своєчасної оплати споживачем житлово-комунальних послуг закріплена п.30 Правил №630.

Згідно ст.ст. 7, 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг. Аналогічні положення містить п.п.38, 47 Правил №690.

За змістом ст.ст. 30, 34 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Повну цивільну дієздатність має фізична особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Положеннями ст. 156 ЖК України визначено, що повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Нормами ст.ст. 525, 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

При цьому, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Аналізуючи встановлені на підставі наданих позивачем доказів фактичні обставини в контексті наведених норм законодавства, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до змісту наведених вище положень законодавства та усталеної судової практики з вирішення спорів про стягнення заборгованості за надані та не оплачені житлово-комунальні послуги, підставою для виникнення у споживача житлово-комунальних послуг обов`язку зі сплати їх вартості є в першу чергу наявність між таким споживачем та постачальником послуг або іншим уповноваженим учасником цих правовідносин договору про надання відповідних послуг (ст.ст. 19, 29 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №1875-IV від 24 червня 2004 року, ст.ст.12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року).

Разом з тим, споживачі зобов`язані своєчасно і в повному обсязі оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі. Останній висновок прямо закріплено і в нормі ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року. При регулюванні правовідносин з надання та споживання житлово-комунальних послуг, у випадку допущення споживачами несплати або несвоєчасної оплати вартості цих послуг, застосовуються також норми ст.625 ч.2 ЦК України, а саме покладення на споживачів-боржників обов`язку зі сплати окрім основної суми боргу також нарахованих на цю суму боргу 3% річних та інфляційних втрат. Наведена правова позиція суду узгоджується із правовими висновками Верховного Суду України в постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, правовими висновками Верховного Суду в постановах від 15 березня 2018 року по справі №401/710/15-ц, від 16 грудня 2020 року по справі №761/32712/17, від 12 липня 2021 року по справі №233/6532/19, від 28 липня 2021 року по справі № 554/7740/17, а також правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постановах від 16 травня 2018 року по справі №686/21962/15-ц, від 20 вересня 2018 року по справі №751/3840/15-ц, від 07 липня 2020 року по справі №712/8916/17.

Як встановлено судом на підставі розрахунку заборгованості за період з 01.2008 по 06.2018 р.р.), останній виконаний по особовому рахунку НОМЕР_1 , який відкритий на ОСОБА_1 , виходячи з певної кількості мешканців (8 мешканців), втім, позов пред`явлений лише до чотирьох фізичних осіб (відповідачів).

В той же час, судом в ході розгляду справи встановлено, що співвідповідач ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягла повноліття (повної дієздатності) лише 29.06.2010 р., отже, за змістом ст.ст. 30, 34 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09 листопада 2017 року, ст.ст. 64, 156 ЖК України до вказаної дати в неї не існувало передбаченого законом обв`язку зі сплати позивачу житлово-комунальних послуг, навіть за умови їх фактичного споживання.

Відтак, нарахування заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги до дня досягнення ОСОБА_5 повноліття (повної дієздатності) суперечить закону, у зв`язку з чим розрахунок позивача, виконаний без врахування цієї обставини, не є достовірним (а.с. 9-10).

Судом також враховується, що відповідно до п. 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України. від 08.10.1992 р. №572, у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо

оплати житлово-комунальних та інших послуг, плата розподіляється за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю членів сім`ї, що проживають у квартирі, та осіб, які проживають у квартирі більше ніж місяць.

Оцінюючи наданий позивачем письмовий доказ розрахунок заборгованості по особовому рахунку НОМЕР_2 за інший період, починаючи з липня 2018 р. (а.с. 11-12), то останній також виконаний за весь період з урахуванням більшої кількості мешканців (8 мешканців), ніж коло відповідачів: позовні вимоги пред`явлені лише до чотирьох фізичних осіб ( ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ). При цьому, підстави для стягнення з чотирьох відповідачів заборгованості, яка розрахована, виходячи з восьми мешканців квартири АДРЕСА_2 , позивачем не зазначені.

Розв`язуючи позовну вимогу про стягнення заборгованості по оплаті послуг водопостачання та водовідведення, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи не знайшли підтвердження належними, допустимим, достатніми та достовірними доказами зазначений позивачем в позові розмір заборгованості, який підлягає стягненню за обраний позивачем період.

Таким чином, суд вважає позов недоведеним та необґрунтованим.

Не підлягає задоволенню також позовна вимога про стягнення з відповідачів інфляційних втрат та 3% річних, оскільки в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості інфляційних втрат та 3% річних, який би дозволяв суду як перевірити правильність такого нарахування, так і самостійно виокремити нарахування за період, за який борг стягується з перших трьох співвідповідачів, та за період, за який борг підлягає стягненню зі всіх чотирьох співвідповідачів. Відтак не підлягають задоволенню вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних ні повністю, ні частково з огляду на їх неналежну обґрунтованість та недоведеність.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормами ст.ст. 133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі (в даному випадку лише судовий збір) та результат розгляду справи (в задоволенні позову відмовлено повністю), для суду наявні підстави для віднесення судових витрат на рахунок позивача.

Керуючись ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ст.ст. 76-80, 95, 133, 141, ч. 1 ст. 223, п. 2 ч. 1 ст. 258, ст.ст. 259, 263-265, 268, 273, п. 1 ч. 1 ст. 274, ст. 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Комунального підприємства «Дніпроводоканал» Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення судового рішення 03.07.2023 р.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї