Справа № 459/875/20 Головуючий у 1 інстанції: Грабовський В.В. Провадження № 22-ц/811/846/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника позивача адвоката Вершиніна А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_2 рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 лютого 2023 року у справі за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Бюро приватизації КП "Червонограджитлокомунсервіс", Червоноградської міської ради про визнання права на приватизацію квартири у частці та визнання права власності на квартиру у частці, -

в с т а н о в и в:

В березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , Бюро приватизації КП "Червонограджитлокомунсервіс", Червоноградської міської ради про визнання права на приватизацію квартири у частці та визнання права власності на квартиру у частці.

З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.11.20122 року, ОСОБА_1 просив визнати за ним право на приватизацію та право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовані тим, що у вищевказаній квартирі, вселення у яку відбулося згідно з ордером № 27998 від 01.10.1982 р., він зареєстрований разом із відповідачами. 21.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» про приватизацію квартири по АДРЕСА_2 , однак йому було відмовлено, оскільки не надано письмової згоди усіх повнолітніх членів сім`ї наймача. Основний квартиронаймач та інші особи, які зареєстровані у квартирі, згоди на приватизацію не дають.

В червні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 24.11.20122 року, просила визнати за нею право на приватизацію та право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_1 . Вимоги обґрунтовані тим, що у вищевказаній квартирі, вселення у яку відбулося згідно з ордером № 27998 від 01.10.1982 р., вона та ОСОБА_1 зареєстровані разом із відповідачами. 21.08.2019 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Бюро приватизації КП «Червонограджитлокомунсервіс» про приватизацію квартири по АДРЕСА_2 , однак йому було відмовлено, оскільки не надано письмової згоди усіх повнолітніх членів сім`ї наймача. Основний квартиронаймач та інші особи, які зареєстровані у квартирі, згоди на приватизацію не дають.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 22 лютого 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , ОСОБА_2 .

В апеляційних скаргах зазначають, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликаються на те, що через відмову надати згоду квартиронаймачів вони не можуть ні користуватись квартирою, ні скористатись своїм правом на приватизацію.

Просять рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача адвоката Вершиніна А.Г. на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що такі задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права на приватизацію квартири у частці та визнання права власності на квартиру у частці, суд першої інстанції виходив з того, що право на приватизацію квартири державного житлового фонду реалізується лише сім`єю, а не окремими її членами, й об`єктом приватизації може бути лише квартира (право власності на неї в цілому), а не частка у праві власності на квартиру, що здійснюється на підставі рішень органів приватизації та оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру..

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані ОСОБА_6 (основний квартиронаймач), ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Згідно з інформацією Виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 3/22-1306/2-14 від 11.02.2020 року квартира АДРЕСА_1 виділена Сокальським комбінатом промислових підприємств ОСОБА_7 на сім`ю з п`яти осіб (рішення виконкому про затвердження №235 від 15.07.1982 року). 01.10.1982 року на зазначену квартиру видано ордер ОСОБА_6 в результаті проведеного міжміського обміну цієї квартири.

Ордер № 27998 від 01.10.1982 року, видано ОСОБА_6 з сім`єю, яка складається з 3 чоловік, на право зайняття двох кімнат, житловою площею 29,8 м? в квартирі АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані по АДРЕСА_2 , але не поживають, що підтверджується, актом КП «Червонограджитлокомунсервіс» Виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 935 від 23.12.2019 року, актом КП «Червонограджитлокомунсервіс» Виконавчого комітету Червоноградської міської ради № 527 від 11.07.2018 року, актом, складеним начальником дільниці ЖКК-1.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 19.04.2021 року зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , не чинити жодних перешкод ОСОБА_1 у користуванні житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , та вселено ОСОБА_1 у вищевказану квартиру.

Згідно з рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 18.05.2021 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27.04.2022 року, зобов`язано ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , не чинити жодних перешкод ОСОБА_2 у користуванні житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , та вселено ОСОБА_2 у вищевказану квартиру.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 11.05.2022 року рішення суду про зобов`язанню ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 виконано в повному обсязі.

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 20.05.2022 року рішення суду про вселення ОСОБА_1 у житлове приміщення-квартиру АДРЕСА_1 виконано в повному обсязі.

Відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження від 20.05.2022 року рішення суду про зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 виконано. Боржник ОСОБА_3 зобов`язався не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні вищевказаним житлом.

Згідно з постановою про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2022 року виконання рішення суду про зобов`язання ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , в інтересах якого діє ОСОБА_4 , не чинити перешкод ОСОБА_8 у користуванні квартирою АДРЕСА_1 закінчено на підставі заяви останньої про її добровільне вселення боржниками у житло.

Як видно із постанови про закінчення виконавчого провадження від 22.06.2022 року виконання рішення суду про вселення ОСОБА_1 у житлове приміщення квартиру АДРЕСА_1 закінчено на підставі заяви останньої про її добровільне вселення боржниками у житло.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі Конвенція) закріплено право на повагу до житла.

Згідно зі статтею 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Приватизація державного житлового фонду в Україні здійснюється відповідно до Конституції України, Цивільного Кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», «Положення про порядок передачі квартир (домоволодінь) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово- комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56, яке було чинним на час приватизації житла.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. У разі порушення цього права, згідно положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Статтею 1 Закону України від 19 червня 1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків), квартир у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб (з урахуванням положення частини другої статті 2 цього Закону), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Державний житловий фонд це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

До об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, кімнати у гуртожитках, кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, які використовуються громадянами на умовах найму (частина перша статті 2 Закону № 2482-XІІ).

Статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено такі основні умови, виключно з дотриманням яких може відбутись приватизація: здійснення приватизації уповноваженими на це органами; згода всіх повнолітніх членів сім`ї; постійне проживання у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку; згода тимчасово відсутніх членів сім`ї, за якими зберігається право на житло.

Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України від 19 червня 1992 року «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація проводиться шляхом передачі займаних квартир (будинків) в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до членів сім`ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі [будинку] разом з наймачем або за якими зберігається права на житло.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затверджене наказом Держжитлокомунгоспу України від 15.09.1992 р. №56 в редакції наказу № 72 від 05.08.1994 року передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім`ї з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Як зазначено у правовому висновку Верховного Суду України по справі № 6-125цс12 від 30 січня 2013 року, виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61, 65, 65-1 ЖК України, ст. 29 ЦК України, місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім`ї.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, умовою для здійснення приватизації житла є обов`язкова письмова згода всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, яка оформляється спільною заявою, а тимчасово відсутні дають письмове підтвердження. У випадку коли хтось з членів сім`ї, який має право користування жилим приміщенням не дає письмової згоди на приватизацію житла, яке підлягає передачі у спільну сумісну власність, а також за наявності розбіжностей між повнолітніми членами сім`ї щодо уповноваженої особи (уповноваженого наймача), таке жиле приміщення не може бути приватизовано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання права на приватизацію квартири у частці та визнання права власності на квартиру у частці, суд першої інстанції вірно виходив з того, що вимоги позивачів про визнання за кожним із них як права на приватизацію спірної квартири у розмірі 1/5 частки, так і права власності на неї у розмірі 1/5 частини не можуть бути задоволені, оскільки право на приватизацію квартири державного житлового фонду реалізується лише сім`єю, а не окремими її членами, й об`єктом приватизації може бути лише квартира (право власності на неї в цілому), а не частка у праві власності на квартиру, що здійснюється на підставі рішень органів приватизації та оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру.

Крім того письмової згоди на приватизацію квартири по АДРЕСА_2 , основний квартиронаймач та інші особи, які зареєстровані у квартирі, не дають.

Приведені в апеляційних скаргах доводи апелянтів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд з дотриманням норм процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.

Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення та додаткове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.1, 375, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 22 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 03.07.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.