П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року м. Київ

Справа № 753/8169/21

Провадження: № 22-ц/824/2991/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Поліщук Н. В., Нежури В. А.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Гайдаша Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Сирбул О. Ф.,

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію,

у с т а н о в и в:

У квітні 2022 року ПАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулось зі вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 лютого 2021 року було скасовано судовий наказ про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь товариства, у зв`язку із чим товариство звертається із тими самими вимогами у позовному порядку.

ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є ПАТ «ДТЕК Київські електромережі», 10 вересня 2004 року уклало з ОСОБА_1 договір про користування електричною енергією, відповідно до умов якого позивач на платній основі постачає відповідачу електричну енергію в помешкання за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_1 та являється споживачем електричної енергії, яку постачає позивач.

Станом на 01 березня 2021 року заборгованість відповідача за спожиту електроенергію становила 11 620,40 грн., 3% річних та інфляційна складова боргу 2814,64 грн., які позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року позов задоволено в повному обсязі.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 11 620,40 грн., 3% річних в розмірі 873,30 грн. та інфляційну складову в розмірі 1 941,34 грн., а всього 14 435,04 грн.

Не погодившись із таким судовим рішенням, адвокат Гайдаш О.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та позов задовольнити частково.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що місцевий суд помилково дійшов висновку, що позивачем не було пропущено строк позовної давності, наслідки спливу якого просив застосувати відповідач.

Вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на судову практику Верховного Суду щодо відсутності підстав для переривання строку позовної давності у зв`язку із поданням стороною заяви про видачу судового наказу.

Вважає, що строк позовної давності необхідно розраховувати від дати звернення із позовом, заборгованість, яка нарахована в межах вказаного періоду, становить 1862,16 грн., тому позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими.

Зауважує, що навіть при наявності підстав для переривання строку позовної давності, місцевий суд допустив помилку у визначенні часового проміжку нарахування боргу, не встановив факту, що спірна заборгованість виникла у період з 2009 року до 2018 року, тобто, станом на момент її переривання строк давності щодо вимог, нарахованих за перші 7 років, вже минув.

Ухвалами Київського апеляційного від 19 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» вказує, що позивач був змушений звернутись із позовом лише у квітні 2021 року, дізнавшись про те, що судовий наказ про стягнення спірної заборгованості було скасовано.

Погоджується, що звернення із заявою про видачу судового наказу не перериває строку позовної давності у разі відмови в його видачі, при цьому, в даному випадку було ухвалено рішення у вигляді судового наказу, що на думку позивача, є підставою для переривання строку позовної давності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, ПАТ «Київенерго», правонаступником якого є ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі», 10 вересня 2004 року уклало з ОСОБА_1 договір про користування електричною енергією, відповідно до якого позивач на платній основі постачає відповідачу електричну енергію в помешкання за адресою: АДРЕСА_1 , а отже він є споживачем електричної енергії, яку постачає ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі».

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 лютого 2021 року № 2с/753/10/21 було скасовано судовий наказ за заявою ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 .

Відповідно до п.п. 19, 21 Правил користування електричною енергією затверджених Постановою КМУ від 26.07.1999 № 1357 розрахунки населення за спожиту електричну енергію здійснюються за діючими тарифами (цінами) для населення на підставі показань приладів обліку. Знімання показань приладів обліку провадиться споживачем щомісяця. Енергопостачальник має право контролювати правильність знімання показань приладів обліку та оформлення платіжних документів споживачем. Іншими словами, кількість спожитої енергії має щомісяця визначатися самостійно відповідачем за фактичними, показаннями приладу обліку електроенергії.

З наданих ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» особової картки споживача по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 неналежним чином сплачувала кошти за спожиту електричну енергію у зв`язку з чим станом на 01 березня 2021 року утворилась заборгованість у сумі 11 620,40 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги є обґрунтованими, наданий позивачем розрахунок заборгованості перевірено судом та відповідачем не спростовано, відхилив доводи відповідача щодо необхідності застосування наслідків спливу строку позовної давності, оскільки позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу, за наслідками розгляду якої 09 жовтня 2020 року було видано судовий наказ про стягнення з боржника заборгованості за аналогічний період, через що строк позовної заяви переривався.

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Пунктом 53 Правил користування електричною енергією визначено, що якщо між споживачем і енергопостачальником не досягнуто згоди про користування електричною енергією, її оплату, збереження приладів обліку тощо, спірні питання вирішуються в установленому законодавством порядку.

Відповіді до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити 3% річних з простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки матеріали справи містять належні докази на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 за спожиті послуги в розмірі 11 620,40 грн.

Інфляційна складова боргу, відповідно до розрахунку ціни вимоги та 3% річних з простроченої суми відповідно до розрахунку ціни вимоги становить 2814,64 грн.

Представник ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не ставить під сумнів докази на підтвердження позовних вимог та не спростовує розрахунок заборгованості, а посилається виключно на необхідність застосування строків позовної давності при стягненні періодичних платежів, та, враховуючи дату звернення із позовом, вимоги щодо стягнення боргу в сумі 1862,16 грн. вважає обґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів досліджує питання необхідності застосування наслідків спливу строку позовної давності, розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги.

Позивач звернувся до суду з позовом 22 квітня 2021 року та заявив вимогу про стягнення боргу станом на вересень 2020 року, а також трьох процентів річних й інфляційних втрат, вважаючи, що позовна давність стосовно оплати за постачання електричної енергії, перервалась поданням заяви про видачу судового наказу. Відповідачка у суді першої інстанції до ухвалення ним рішення подала письмову заяву про застосування строку позовної давності до всіх вимог позивача.

Суд першої інстанції вважав, що позовна давність за вимогою про стягнення заборгованості була перервана поданням до суду заяви про видачу судового наказу, за наслідками розгляду якої 09 жовтня 2020 року було видано судовий наказ про стягнення з боржника заборгованості.

Колегія суддів вважає, що інститут переривання позовної давності до спірних відносин незастосовний.

Згідно із ст. 256 ЦПК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини 3 та 4 ст. 267 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частини 1-3 ст. 264 ЦК України).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року (справа № 663/2070/15-ц), переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників (див.).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року (справа № 712/8916/17) зробила висновок про те, що подання заяви про видачу судового наказу заявник (стягувач) не може використовувати згідно з частиною другою статті 264 ЦК України з метою переривання позовної давності за відповідною вимогою чи її частиною. На підставі припису частини другої статті 264 ЦК України переривання позовної давності відбувається у разі подання до суду саме позову до належного відповідача з дотриманням вимог процесуального закону щодо форми та змісту позовної заяви, правил предметної та суб`єктної юрисдикції й інших вимог, порушення яких перешкоджає відкриттю провадження у справі (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 523/10225/15-ц, Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 640/2704/16-ц і Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 29 травня 2018 року у справі № 903/509/17). Новий перебіг позовної давності (після його переривання) починається наступного дня після пред`явлення позову (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 663/2070/15-ц).

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, висловленого у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-214цс14 і від 13 січня 2016 року у справі № 6-931цс15, та від висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, висловленого у постанові від 23 травня 2018 року у справі № 216/5756/15-ц, про те, що подання кредитором (зокрема виконавцем послуг) в порядку, передбаченому ЦПК України, заяви про видачу судового наказу перериває перебіг позовної давності.

Таким чином, з урахуванням вищевказаної позиції, обґрунтованими є доводи апеляційної скарги з приводу відсутності підстав для переривання строку позовної давності.

Суд першої інстанції на вищевикладене не звернув уваги та дійшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи доказів, спірна заборгованість утворилась за період від 01 січня 2009 року по вересень 2020 року.

З позовом про стягнення заборгованості ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» звернулось 22 квітня 2021 року.

Тобто, задоволенню підлягають лише позовні вимоги щодо стягнення заборгованості, нарахованої в межах трирічного строку позовної давності, а саме з квітня 2018 року.

Заборгованість за періодичними платежами у відповідності до наданих послуг ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» визнається відповідачем та становить суму в розмірі 1826,16 грн.

Інфляційна складова боргу становить 259,30 грн., а 3% річних становлять 121,08 грн.

Розрахунок наданий ОСОБА_1 (а.с. 95-96) є вірним та відповідачем не спростований.

Колегія суддів зауважує, що позиція, викладена Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 07 липня 2020 року, є чіткою та не підлягає подвійному тлумаченню, і з огляду на викладені в постанові висновки, подання заяви про видачу судового наказу не перериває перебіг позовної давності, незважаючи на результат розгляду такої заяви.

З урахуванням викладеного, відхиляються доводи представника ОСОБА_1 щодо необхідності розмежування підстав для переривання перебігу позовної давності за наслідком розгляду заяви про видачу судового наказу.

Колегія суддів також відхиляє посилання відповідача на окрему думку суддів Великої Палати Верховного Суду Ситнік О. М., Лященко Н. П. на постанову Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, оскільки її врахування не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України.

Окрім того, не заслуговують на увагу доводи ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» про те, що ОСОБА_1 визнавала свою заборгованість з огляду на часткове її погашення, оскільки часткова оплата комунальних послуг не є підставою для переривання строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 Цивільного Кодексу України строк позовної давності переривається разом з учиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

При цьому, позивачем не надано доказів про сплату ОСОБА_1 заборгованості за періодичними платежами, за якими сплив строк позовної давності, після вказаної події.

За таких обставин, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з боржника суми заборгованості за спожиту електричну енергію лише в межах строку позовної давності, який розраховується з моменту звернення до суду з позовом, в розмірі 1826,16 грн., інфляційної складової боргу - 259,30 грн. та 3% річних - 121,08 грн.

Суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, не звернув уваги на судову практику в аналогічних спорах (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року в справі №712/8916/17), та як наслідок, дійшов помилкового висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими,невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга Гайдаша О.В. в інтересах ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Як убачається із матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 2270 грн., а відповідач за подання апеляційної скарги - 3405 грн., що в сумі становить 5675 грн.

Отже, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (15,3%), з ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 2536,72 грн. (3405-5675*15,3%)

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу адвоката Гайдаша Олександра Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 27 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» () заборгованість за спожиту електричну енергію в розмірі 1826 грн. 16 коп., 3% річних в розмірі 121 грн. 08 коп. та інфляційну складову в розмірі 259 грн. 30 коп., а всього 2206 (дві тисячі двісті шість) грн. 54 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські Електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2536 (дві тисячі п`ятсот тридцять шість) грн. 72 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т. О. Невідома

Судді: В. А. Нежура

Н. В. Поліщук