КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №754/6207/20 Головуючий у І інстанції - Грегуль О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Яворського М.А.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

установив:

У травні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до Деснянського районного суду м. Києваз позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначило, що через неналежне виконання відповідачем договірних кредитних зобов`язань за договором №б/н від 19 вересня 2011 року, за яким відповідачу надано кредит у сумі: 8500 грн., то у відповідача перед банком виникла заборгованість за цим договором.

Станом на 10 листопада 2019 року заборгованість складається з: 8382,04 грн. - заборгованості за тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованості за поточним тілом кредиту, 8382,04 грн. - заборгованості за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованості за нарахованими відсотками, 0,00 грн. - заборгованості за простроченими відсотками, 0,00 грн. - заборгованості за відсоткам нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 (у позові не вказано нормативний акт), 0,00 грн. - пені, 0,00 грн. - комісії, 0,00 грн. - штрафу, 0,00 грн. - штрафу.

Просило суд, стягнути з відповідача заборгованістьв розмірі 8382,04 грн. та судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року задоволено зазначений вище позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» за кредитним договором №б/н від 19 вересня 2011 року: 8382,04 грн. - заборгованості за кредитом та 2102 грн. - судового збору.

Не погоджуючись із цим рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалась на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що первісний боржник згодний і ознайомлений саме з тими «Тарифами» та «Умовами та Правилами надання банківських послуг», які були надані позивачем, як доказова база на підтвердження законності нарахування простроченої заборгованості.

Крім того, суд не повинен приймати до уваги посилання позивача на розрахунок заборгованості, оскільки він ґрунтується на пунктах, умовах та правилах, які надані до позовної заяви та не містять її підпису, як підтвердження прийняття нею саме цих умов та правил надання банківських послуг.

В оскаржуваному рішенні суду першої інстанції навіть не зазначено, що вона, ОСОБА_1 , являється відповідачем по даній справі, як спадкоємець її померлого батька.

Також, зазначає, що через дії позивача, вона понесла матеріальні втрати, що призвели до сильних душевних переживань та стресу.

Просила суд, апеляційну скаргу задовольнити, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Також, просила стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 19 вересня 2011 року ОСОБА_2 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у АТ КБ «Приватбанк».

Позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок для здійснення платежів у кредит, який останній мав погашати.

Відповідно до позову наданий відповідачу кредитний ліміт становить: 8500 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість у ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором станом на 10 листопада 2019 року становить 8382,04 грн.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно листа №SAMDN2219 від 03 січня 2019 року адресованого АТ КБ «Приватбанк» П`ятнадцятій київській державній нотаріальній конторі банк просить включити кредиторські вимоги в спадкову масу та повідомити спадкоємців померлого ОСОБА_2 про наявність заборгованості перед банком у розмірі 8382,04 грн.

Згідно відповіді від 05 лютого 2019 року, яку надала П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора, спадкоємці, які прийняли або відмовились від спадщини до нотаріальної контори не з`являлись, свідоцтва про право на спадщину не видавались.

12 вересня 2019 року АТ КБ «Приватбанк» направив лист-претензію ОСОБА_1 щодо сплати заборгованості.

Як вказує позивач, відповідач не виконав належним чином взяті на себе перед банком зобов`язання, щодо погашення кредиту.

Станом на 10 листопада 2019 року, визначена позивачем сума заборгованості у відповідача за вказаним договором становить: 8382,04 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких конкретних правових доказів у спростування позовних вимог відповідач суду не надав і судом таких доказів не здобуто.

Однак, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може погодитися з вказаними висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах передбачених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1282 ЦК України, спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Згідно з ч. 2 ст. 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від строку вимоги.

Частиною 3 статті 1281 ЦК України, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити до спадкоємця вимогу про погашення боргу протягом року з моменту настання строку вимоги.

З матеріалів справи вбачається, що 19 вересня 2011 року ОСОБА_2 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг у Приват Банку, відповідно до якої отримав кредитну картку кредитка «Універсальна 30 днів пільгового періоду» з кредитним лімітом 8500 грн. Інші умови договору, у тому числі щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, строк дії картки, у заяві - анкеті не прописані.

Відповідно до розрахунку заборгованості, який можливо прочитати, розмір заборгованості станом на 31 серпня 2015 року складає 8428,66 грн.

Розмір заборгованості, який позивач просить стягнути із спадкоємця померлого 8382,04 грн. зафіксований у виписці по рахунку. Проте, з даної виписки вбачається, що позивач самостійно списував відсотки за користування кредитом як за життя позичальника, так і після його смерті. Останнє списання у сумі 301,08 грн проведено 01 липня 2016 року, тоді як ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будь - яких доказів про те, що сторони узгодили при укладенні кредитного договору розмір процентів та їх списання без відома позичальника матеріали справи не містять.

Після смерті позичальника банк звернувся до нотаріальної контори із претензією кредитора, у якій вказав суму заборгованості 8382,04грн. Саме на підставі цієї претензії П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих часниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача як спадкоємця боржника позивач не надав доказів ні про те, що саме відповідач є спадкоємцем померлого, ні про наявність спадкового майна та його вартість.

Позивач подав клопотання про витребування довідки про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату смерті померлого та копію спадкової справи.

Сторони в судові засідання не з`являлися, матеріали справи не містять будь-яких відомостей про задоволення судом першої інстанції зазначеного вище клопотання.

Матеріали справи також не містять будь-яких отриманих судом документів, які б підтверджувалиродинні стосунки відповідача із спадкодавцем, наявність спадкового майна.

Будь - яких інших клопотань позивач не заявляв.

Для того, щоб суд міг встановити чи належало позичальнику будь - яке майно на день відкриття спадщини та визначити його вартість, а також витребувати інформацію про родинні зв`язки відповідача з померлим, позивач мав подати відповідне клопотання, проте таких дій останнім вчинено не було.

Як вказувалося вище кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Не заявляючи клопотання про витребування доказів, які мають вирішальне значення для вирішення спору, та не надаючи такі докази самостійно позивач мав розуміти наслідки не вчинення ним таких дій, враховуючи те, що позов поданий не фізичною особою, яка не є фахівцем у галузі права, а юридичною особою - банком, яка має у своєму штаті спеціалістів у галузі права.

Доводи, на які посилається позивач, про те, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє особу права на спадкування за вищевказаних обставин не можна визнати обґрунтованим, оскільки такі доводи були б слушними у даній справі лише при наявності доказів про те, що відповідач є спадкоємцем боржника та у останнього було майно, яке відповідач успадкував. Проте таких доказів матеріали справи не містять.

Разом з цим, хоч відповідач і є зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , проте сама по собі реєстрація місця проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України про своєчасність прийняття спадщини. Саме до такого висновку прийшов Верховний суд у постанові від 19 травня 2021 року у справі № 937/10434/19-ц.

Враховуючи наведене, колегія суддів прийшла до висновку про те, що відповідач не прийняла спадщину після померлого ОСОБА_2 , а тому і не зобов`язана відповідати перед будь-якими фізичними чи юридичними особами за його боргові зобов`язання.

Разом з тим, положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Отже, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги про стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5000 грн., оскільки в суді першої інстанції такі вимоги не заявлялись і предметом розгляду не були.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема у разі відмови в позові - на позивача.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що апеляційна скарга задоволена судом частково, а позивачу відмовлено у задоволенні його позову, то з останнього на користь відповідачки підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3153 грн., сплачений нею при зверненні до суду з даною апеляційною скаргою.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 листопада 2020 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 Д, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 3 153 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

М.А. Яворський