Провадження № 2/337/1500/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року місто Запоріжжя

Хортицький районний суд міста Запоріжжя в складі:

головуючого судді Котляр А.М.

за участю секретаря Огурцової О.В.

представника відповідача Харькова В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

10.08.2023 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в особі представника за довіреністю Дашко В.М. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 649,86 грн., а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 03.02.2015 року. ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг. У зв`язку із неналежним виконанням відповідачем встановлених договором зобов`язань утворилась заборгованість.

15.08.2023 року суддя відкрив у справі спрощене провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29.09.2023 року представник відповідача адвокат Харьков В.О. подав зустрічну позовну заяву до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів, в якій просить суд:

-положення кредитного договору про надання банківських послуг № б/н від 03.02.2015, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме: «заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами є договором про надання банківських послуг» - визнати несправедливим положенням;

-положення кредитного договору про надання банківських послуг №б/н від 03.02.2015, укладеного між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а саме: «заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами є договором про надання банківських послуг» - визнати недійсним та таким, що зумовлює зміну усіх інших положень кредитного договору про надання банківський послуг № б/н від 03.02.2015 року;

-кредитний договір про надання банківських послуг № б/н від 03.02.2015, укладений між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПРИВАТБАНК», визнати недійсним у цілому;

-визнати, що права споживача - ОСОБА_1 обмежувались в результаті застосування АТ КБ «ПРИВАТБАНК» умов недійсного кредитного договору про надання банківських послуг №б/н від 03.02.2015 року, що споживачу - ОСОБА_1 було завдано збитків на суму 129 735,47 грн.

-стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь споживача - ОСОБА_1 завдані в результаті застосування умов недійсного кредитного договору про надання банківських послуг № б/н від 03.02.2015 року збитки у розмірі 129 735,47 грн.

-стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь споживача - ОСОБА_1 завдану в результаті застосування умов недійсного кредитного договору про надання банківських послуг № б/н від 03.02.2015 року моральну (немайнову) шкоду в розмірі 12 000,00 грн.

-стягнути з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 5600,00 грн.

03.10.2023 року суд прийняв до спільного розгляду разом з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживачів та об`єднав позовні вимоги в одне провадження, перейшов до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначив по справі підготовче судове засідання.

11.10.2023 до суду надійшов відзив представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Якушева С.О. на зустрічну позовну заяву, в якому він просив у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити в повному обсязі, первісний позов про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості просив задовольнити.

18.10.2023 до суду надійшла відповідь на відзив представника відповідача адвоката Харькова В.О., в якій він просив строк позовної давності для пред`явлення вимог за зустрічним позовом вважати не пропущеним. У разі задоволення первісного позову, застосувати загальний строк позовної давності та відмовити у задоволенні первісного позову.

13.11.2023 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду.

В судове засідання представник позивача за первісним позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не з`явився, надіслав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, первісний позов підтримав в повному обсязі, просив відмовити у задоволенні зустрічного позову в повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Харьков В.О. заперечував проти задоволення первісного позову АТ КБ «Приватбанк», просив відмовити в його задоволенні. Зустрічний позов підтримав в повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні правовідносини, прийшовши до наступних висновків.

ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 03.02.2015 року. ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 17).

17.11.2020 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 17 зворот, 18).

Також разом із анкетою-заявою, ОСОБА_1 підписав інформацію про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту, надані виходячи з обраних ним умов кредитування. В інформації серед іншого вказані такі суттєві умови договору між сторонами як тип кредиту, суми/ліміти кредиту, строк договору, мета отримання кредиту, інформація щодо орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту (а.с. 19-20).

ОСОБА_1 видавались кредитні картки, вказані в довідці (а.с. 15). Остання кредитна карта Універсальна Голд була видана 17.11.2020 із терміном дії до 09/24.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 598, ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. ст.1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити відсотки. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Позичальник зобов`язаний повернути кредит кредитодавцеві у термін, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому судом встановлено, що банк свої зобов`язання за Договором виконав, надав ОСОБА_1 кредит у встановленому розмірі, що відповідачем не заперечується.

У матеріалах справи відсутні будь-які належні докази погашення повної кредитної заборгованості за договором.

Враховуючи норми закону та докази що містяться в матеріалах справи можна дійти висновку, що правовідносини між сторонами тривають й належним чином зобов`язання не виконані та кредитором не прийняті.

Щодо врахування виписки по рахунку правову позицію, висловлено в Постанові Верховного Суду від 16.09.2020р. по справі № 200/5647/18: «Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом.

У свою чергу, відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконав, порушивши умови Договору щодо погашення заборгованості за зобов`язаннями, у результаті чого виникла прострочена заборгованість.

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість за кредитним договором станом на 18.07.2023 становить 40 649,86 грн., з яких: 32 863,10 грн. - заборгованість за кредитом, 7786,76 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

У постанові Верховного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113 св18) зазначено, що: « колегія суддів вважає безпідставними посилання апеляційного суду, як на законність підстави для відмови у задоволенні позову банку на недоведення суми заборгованості, оскільки заборгованість визначається умовами кредитного договору та вимогами закону. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга, третя статті 212 ЦПК України 2004 року). Встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти».

Зважаючи на вищевикладене позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.

Щодо зустрічних позовних вимог суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частинами першою, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Аналіз змісту цієї норми дозволяє визначити ряд умов, за наявності яких цивільно-правовий договір можна вважати укладеним: 1) сторони повинні досягти згоди з усіх істотних умов договору; 2) сторони мають досягти такої згоди у передбаченій законом формі.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (стаття 628 ЦК України).

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Також суд приймає до уваги виписку по кредитному договору, відповідно до якої позивач виконував такі операції як зняття готівки, тривалий час погашав заборгованість, кредитний договір не оскаржував, що свідчить про визнання позивачем боргу та відповідно і укладення спірного кредитного договору.

У пунктах 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року роз`яснено судам, що відповідно до статей 229-233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають зобов`язальні правовідносини.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1341цс15.

Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів"Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_1 не додав до позову жодного доказу, що під час укладання кредитного договору він не мав можливості прочитати даний договір та детально ознайомитися зі всіма умовами. Навпаки, позичальник протягом тривалого періоду часу належним чином виконував зобов`язання, що свідчить про згоду зі всіма умовами договору.

Таким чином, кредитний договір укладений відповідно до норм чинного законодавства та є чинним, а тому підстави для задоволення зустрічного позову відсутні.

Крім того, ОСОБА_1 в своїй зустрічній позовній заяві просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» 12 000,00 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що банком самовільно, з власної ініціативи було встановлено ОСОБА_1 кредитий ліміт без пояснення причин. Крім того, банк завдав ОСОБА_1 матеріальних збитків на суму 129 735,47 грн., у зв`язку з чим, дії банку з 2015 року і дотепер спричиняють позивачу постійні переживання та моральні страждання.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Вирішуючи питання щодо стягнення компенсації за завдану моральну шкоду суд виходить з того, що мова йде про справедливе та розумне відшкодування, а не про покарання відповідача за його неправомірні дії, оскільки останнє твердження не відповідає принципам та завданням цивільного судочинства. Крім того, основною умовою відшкодування моральної шкоди є те, що остання повинна бути заподіяна протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта цивільно-правових відносин або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин та полягати у фізичному болю та стражданнях, у душевних стражданнях, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В обґрунтування підстав стягнення моральної шкоди позивач за зустрічним позовом в своїй позовній заяві зазначає, що внаслідок протиправних дій відповідача за зустрічним позовом, які полягають в безпідставному збільшенні кредитного ліміту, що призвело до стягнення АТ КБ «Приватбанк» з позивача грошових коштів в сумі 40 649,86 гривень.

Доказів списання АТ КБ «Приватбанк» процентів та інших платежів з карткових рахунків, відкритих на ім`я ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк» згідно умов договору № б/н від 03.02.2015, не передбачених умовами цього договору та не зазначених в паспорті кредиту, підписаного особисто ОСОБА_1 , а також доказів порушення АТ КБ «Приватбанк» умов договору № б/н від 03.02.2015, матеріали справи не містять позивачем за зустрічним позовом суду не надано.

Крім того, зустрічна позовна заява не містить розрахунку розміру моральної шкоди.

Враховуючи викладене, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» моральної шкоди в розмірі 12 000 гривень задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; ) у разі відмови в позові - на позивача.

Отже з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню понесені ним судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Оскільки в задоволенні зустрічного позову відмовлено повністю, то відсутні підстави для стягнення з відповідача за зустрічним позовом понесених позивачем за зустрічним позовом судових витрат.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 15, 16, 509, 526, 530, 610, 611, 634, 1048, 1054, 1056-1, 1075 ЦК України, згідно Закону України «Про споживче кредитування», керуючись ст. ст. 13, 76-81, 83, 89, 95, 141, 263, 280-283, 352, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ), на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д (, МФО 305299, р/р № НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором у розмірі 40 649 гривень 86 копійок, яка складається з заборгованості за тілом кредиту в сумі 32 863 гривень 10 копійок та заборгованості за відсотками за користування кредитом в сумі 7786 гривень 76 копійок, а також судовий збір у розмірі 2684 гривень.

Зустрічний позов ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 28.12.2023 року.

Суддя: А.М. Котляр