Справа № 214/4405/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

15 листопада 2023 року м. Кривий Ріг

Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чернової Н.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Гончар Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження, при заочному розгляді, цивільну справу №214/4405/23 за позовною заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Страха Вадима Олеговича, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

21.06.2023 року представник позивача адвокат Страх В.О. звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28.11.2019 року в сумі 219 420,00 грн., що становить еквівалент 6 000 доларів США за офіційним курсом НБУ (сума основного боргу), та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 28.11.2019 року сторони уклали договір позики, за умовами якого відповідач (позичальник) отримав від позивача (позикодавця), а позикодавець передав позичальникові кошти у розмірі 6000, 00 доларів США, що за курсом НБУ станом на момент підписання договору становить еквівалент 143 880 грн. Відповідач зобов`язався повернути зазначену суму позики в обумовлений у договорі строк в іноземній валюті доларах США. Передачу коштів було здійснено в момент підписання договору. На підтвердження передачі коштів до договору позичальником була складена розписка від 28.11.2019 року. Відповідач своєчасно, у строки, встановлені договором не повернув отримані кошти. На вимоги та телефонні дзвінки не реагує, у зв`язку з чим за захистом своїх майнових прав та інтересів позивач вимушений звернутися до суду.

Ухвалою суду від 20.07.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с.11-12).

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, від представника позивача на електронну пошту суду надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його та позивача відсутності, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі та просить суд задовольнити їх, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 , будучи неодноразово повідомленим про дату, час та місце судового засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Оцінюючи характер процесу, обраний позивачем спосіб захисту, категорію та складність справи, а також враховуючи належне повідомлення відповідача, його неявку до суду без поважних причин, не подання відзиву у встановлений законом строк, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних доказів за відсутності заперечень позивача проти заочного розгляду справи, що відповідатиме ст.280 ЦПК України.

Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до наступного висновку.

На підставі досліджених письмових доказів, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачем взятих на себе боргових зобов`язань.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦПК України.

Згідно статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України).

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не тільки факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2017 року у справі №6-79цс14, відповідно до норм ст.ст.1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Крім цього, Верховний суд України у постанові від 13 грудня 2017 року у справі №309/3458/14-ц від 1 грудня 2017 року, роз`яснив, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження N 14-465цс18).

Згідно із ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Судом встановлено, що 28 листопада 2019 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем та ОСОБА_2 , як позичальником було укладено договір позики №1 (а.с.6 зворот).

Відповідно до п.1, п.3 договору, позичальник отримав від позикодавця, а позикодавець передав позичальникові кошти у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США, що за курсом НБУ станом на момент підписання договору (1 долар США = 23, 98 гривень) становить еквівалент 143 880 (сто сорок тири тисячі вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю зазначену суму позики в обумовлений п. 5 договору строк в іноземній валюті в доларах США.

Як визначено у п. 3 договору, передачу коштів було здійснено в момент підписання цього договору. На підтвердження передачі коштів додаткового до договору позичальником була складена розписка від 28 листопада 2019 року.

У п. 5 договору зазначено, що повернення позичальником позикодавцю зазначеної в договорі суми позики повинно відбутися не пізніше 28.11.2020 року. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю зазначені п. 1 договору кошти не пізніше 28.11.2020 року. За згодою позикодавця зазначена сума позики може бути повернута позичальником позикодавцю достроково. Виконання зобов`язання за договір має бути здійснено готівкою у межах міста Кривий Ріг за місцем проживання позикодавця або за іншою адресою, вказаною позикодавцем.

Відповідно до вимог ст.545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

На підтвердження укладання договору позики №1 28 листопада 2019 року ОСОБА_2 власноручно підписав боргову розписку, яку надав ОСОБА_1 . Зміст розписки свідчить про те, що ОСОБА_2 , отримав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 6000 (шість тисяч) доларів США, що за курсом НБУ станом на момент підписання розписки (1 долар США = 23, 98 гривень) становить еквівалент 143 880 (сто сорок три тисячі вісімсот вісімдесят) гривень 00 копійок та зобов`язується повернути ОСОБА_1 кошти у зазначеному розмірі в іноземній валюті (в доларах США) в обумовлений п. 5 договору позики №1 від 28 листопада 2019 року строк, тобто до 28.11.2020 року. Факт отримання коштів 28 листопада 2019 року у вказаному розмірі підтверджує цією розпискою (а.с. 7).

Аналізом змісту розписки суд приходить до висновку, що за своїм характером укладена між сторонами угода є реальною, односторонньою, оплатною та свідчить про наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови. Так, текст розписки містить безумовне та однозначне зобов`язання стосовно повернення відповідачем конкретної грошової суми на користь позивача. Договір містить усі необхідні реквізити, обумовлені його характером та правовою природою, зокрема: дату його складання (28 листопада 2019 року), отримання грошових коштів в конкретно визначеній сумі та валюті (6 000, 00 доларів США), зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення (до 28 листопада 2020 року), відповідальність за невиконання чи несвоєчасне виконання боргових зобов`язань (сплата 3% від суми боргу, щомісячно).

Згідно зі ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У ст.15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно зі ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем договору позики від 28 листопада 2019 року, а також встановленим факт невиконання відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем щодо повернення боргу в сумі 6 000, 00 доларів США в строк до 28 листопада 2020 року, у зв`язку з чим позовні вимоги є доведеними та підлягають задоволенню.

За змістом статей 192 та 524 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Суд встановлює, чи визначено зобов`язання в іноземній валюті, чи у гривні з визначенням грошового еквівалента в іноземній валюті. У разі визначення зобов`язання в іноземній валюті суд не вправі змінювати грошовий еквівалент зобов`язання і в резолютивній частині рішення має зазначити розмір і вид іноземної валюти, що підлягає стягненню.

Гривневий еквівалент іноземної валюти, що підлягає стягненню, визначається за офіційним курсом НБУ на момент виконання грошового зобов`язання, яким є дата зарахування коштів на рахунок стягувача або видачі йому готівки.

Вказаний правовий висновок відповідає постанові Великої Палати у справі №761/12665/14-ц від 04липня 2018 року (провадження № 14-134цс18).

Відповідно до роз`яснень викладених у п.14 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання.

У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Згідно відомостей НБУ на 19 червня 2023 року (день звернення до суду із позовною заявою), офіційний курс долара до гривні 36,5686, що еквівалентно 219411, 60 грн. (36,5686 х 6000 = 219411, 60).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 , який не виконав взяті на себе зобов`язання, підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 борг за договором позики від 28 листопада 2019 року, який станом на 19 червня 2023 року, складає 6000 доларів США, що еквівалентно 219411, 60 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору у розмірі 2194 грн. 20 коп. (а.с. 1).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 287, 354, 355, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 адвоката Страха Вадима Олеговича, до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 28 листопада 2019 року в розмірі 219411, 60 грн. (двісті дев`ятнадцять тисяч чотириста одинадцять гривень, 60 коп.), що на день звернення до суду 19 червня 2023 року згідно офіційного курсу Національного банку України становить 6000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2194 (дві тисячі сто дев`яносто чотири) грн. 20 коп.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днів з дня його підписання не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. Заочне рішення може бути переглянуте судом першої інстанції за письмовою заявою відповідача, оформленою згідно зі ст.285 ЦПК України та поданою протягом тридцяти днів з дня його підписання. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку безпосередньо до апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Відомості про сторін:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення суду складено та підписано 15 листопада 2023 року

Суддя Н.В. Чернова