Номер провадження: 22-ц/813/89/23
Справа № 504/4327/15-ц
Головуючий у першій інстанції Добров П. В.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Сегеди С.М.,

за участю секретаря Триколіч І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за відсутності учасників справи апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Южний» на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 травня 2017 року у цивільній справі за позовом Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Южний» до ОСОБА_1 (правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) про встановлення строкового платного земельного сервітуту,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

У вересні місяці 2015 року позивач Державне підприємство «Морський торгівельний порт «Южний» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про встановлення строкового платного земельного сервітуту.

Позовна заява вмотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 є сусіднім з ДП «МТП «Южний» землекористувачем та користується земельною ділянкою площею 10,22 га на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РІ № 471062, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 97 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Наказом Міністерства інфраструктури України № 282 від 16.08.2011 року затверджено програму перспективного розвитку ДП «МТП «Южний».

Для реалізації програми перспективного розвитку існує необхідність перенести з зони перспективної забудови існуючі підземні лінії електропередачі та газопроводу високого тиску. Зазначені комунікації передбачається прокласти уздовж залізничних колій та частково на земельній ділянці, яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_1

15 вересня 2015 року ДП «МТП «Южний» спрямував на адресу відповідача ОСОБА_1 лист № 5336/05/145/15 з пропозицією укласти договір про встановлення строкового платного земельного сервітуту на користь ДП «МТП «Южний» на право прокладання та експлуатації ліній електропередач, зв`язку, трубопроводів та інших лінійних комунікацій, в якому поміж іншим зазначив, що на підставі ч. 3 ст. 181 ГК України відповідачу ОСОБА_1 необхідно підписати наданий проект договору чи надати лист про відмову щодо підписання договору на адресу підприємства. В тому разі, якщо ДП «МТП «Южний» у 20-ти денний строк не отримає підписані 3-и примірники договору чи лист щодо відмови підписання зазначеного договору, то підприємство зазначене питання щодо встановлення строкового платного земельного сервітуту буде вирішувати в судовому порядку.

Не одержавши відповідь ОСОБА_1 на вказаний лист, ДП «МТП «Южний» звернувся із вказаним позовом до суду, в якому просило встановити земельний сервітут на користь ДП «МТП «Южний» на право проходу працівників ДП «МТП «Южний» та персоналу, що залучено ДП «МТП «Южний» та проїзду транспортними засобами при проведені робіт та обслуговуванні та на право прокладання та експлуатації ліній електропередач та газопроводу ДП «МТП «Южний», згідно з Планом меж частини земельної ділянки площею 0,1048 га, на яку поширюється право сервітуту, яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії РІ № 471062, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право власності на землю за № 97 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також визначити істотні умови сервітуту:

- встановлення платного земельного сервітуту на право проходу працівників ДП «МТП «Южний» та персоналу, що залучено ДП «МТП «Южний» та проїзду транспортними засобами при проведенні робіт та обслуговуванні та на право прокладання та експлуатації ліній електропередач та газопроводу ДП «МТП «Южний», згідно з Планом меж частини земельної ділянки площею 0,1048 га;

- встановлення строкового платного земельного сервітуту строком до 31 грудня 2064 року;

- платний сервітут із щомісячною оплатою у розмірі 513,08 грн. (п`ятсот тринадцять гривень 08 копійок) без урахування ПДВ, згідно з розрахунком;

- стягнути з відповідача судові витрати по справі.

Позиція відповідача у суді першої інстанції.

Відповідач надав до суду заперечення на позов, в яких просить суд відмовити ДП «МТП «Южний» у задоволенні позову в повному обсязі, оскільки він не відмовлявся від укладання договору сервітуту земельної ділянки, а стверджував про те, що запропонована ДП «МТП «Южний» редакція договору встановлення строкового платного земельного сервітуту не відповідає вимогам чинного законодавства України, істотні умови вказаного договору є вкрай обтяжливими для відповідача як для власника земельної ділянки, і тому не можуть розглядатися як основа для встановлення земельного сервітуту.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 травня 2017 року у задоволені позову ДП «МТП «Южний» до ОСОБА_1 про встановлення строкового платного земельного сервітуту відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ДП «Морський торгівельний порт «Южний» просить скасувати оскаржуване судове рішення та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що підставою для відмови у задоволенні позовної заяви ДП «МТП «Южний» є те, що підприємство не є суміжним землекористувачем з ОСОБА_1 , тоді як згідно діючого законодавства України, існування земельного сервітуту пов`язується з існуванням двох земельних ділянок, які можуть бути не тільки суміжними (такими, що межують), а й такими які не мають спільної межі. Крім того зазначає, що судом першої інстанції зроблено невірний висновок про відсутність розробленої відповідно до вимог Закону України «Про землеустрій» технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюватиметься право сервітуту оскільки така документація наявна. Також скаржник вважає невірним висновок районного суду про те, що прокладання підземних ліній електропередачі та газопроводу високого тиску на частині земельної ділянки сільськогосподарського призначення може призвести до протиправної зміни цільового призначення земельної ділянки і зменшення загальної площі сільськогосподарських угідь, належних на праві приватної власності ОСОБА_1 , що є істотним обмеженням земельних сільськогосподарських прав відповідача, оскільки діючим земельним законодавством України не визначено, що такі дії призводять до зміни цільового призначення земельної ділянки а також до зменшення загальної площі сільськогосподарських угідь. Також є помилковим висновок суду стосовно того, що станом на момент звернення ДП «МТП «Южний» із позовом заплановані строки будівництва причалів №№ 10, 11 сплинули, а станом на момент розгляду по суті заявленого позову, втратила чинність Програма перспективного розвитку ДП «МТП «Южний».

Враховуючи вищезазначене та те що потреби підприємства в прокладенні та експлуатації ліній електропередач та газопроводу а також в забезпеченні права проходу та проїзду працівників ДП «МТП «Южний», можуть бути задоволені виключно шляхом встановлення строкового платного земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення, належної на праві приватної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_5 просить задовольнити апеляційну скаргу.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 13 грудня 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

12 грудня 2023 року до Одеського апеляційного суду від представника ДП «Морський торговельний порт «Південний» надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із тим, що представник скаржника перебуватиме у судовому засіданні у Північному апеляційному господарському суді (судовий розгляд призначено на 13.12.2023 о 14:40), що унеможливлює його прибуття до Одеського апеляційного суду.

Розглянувши заяву про відкладення розгляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у її задоволенні з огляду на таке.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Таким чином, поважність причин відкладення судом апеляційної інстанції не встановлена, заявники реалізували своє право на викладення відповідних аргументів та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони у справі.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Суддя Сегеда С.М. перебував у відпустці з 18 грудня по 27 грудня 2023 року, що підтверджується довідкою відділу кадрової роботи та управління персоналом.

Повний текст судового рішення виготовлено 28 грудня 2023 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що листом від 15 вересня 2015 року вих. № 5336/05/145/15 ДП «МТП «Южний» надіслало на адресу ОСОБА_1 проект договору про встановлення строкового платного земельного сервітуту на 5 аркушах з додатками на 2 аркушах, та інші документи, загалом на 21 аркуші, мотивуючи потребу в його укладанні необхідністю проведення реалізації програми перспективного розвитку ДП «МТП «Южний», яка потребує переносу існуючих ліній інженерних мереж, а саме ліній газопроводу та ліній електропередач, що розташовані на території Комінтернівського району та Южненської міської ради, із зони перспективної забудови порту. Відповідно лінії інженерних мереж, що плануються до перенесення будуть проходити під землею та по території сусідніх із ДП «МТП «Южний» землевласників та землекористувачів, одним із яких є ОСОБА_1 .

При цьому, посилаючись на положення ч. 3 ст. 181 ГК України ДП «МТП «Южний» повідомляло відповідача ОСОБА_1 про необхідність підписання наданого проекту договору чи надання листа про відмову щодо підписання договору на адресу підприємства, а також зазначало, що, в тому разі, якщо ДП «МТП «Южний» у 20-ти денний строк не отримає підписані 3-и примірники договору чи лист щодо відмови підписання зазначеного договору, то підприємство зазначене питання щодо встановлення строкового платного земельного сервітуту буде вирішувати в судовому порядку.

Згідно із ст. 1 ГК України встановлено, що нормами ГК України регулюються основні засади господарювання в Україні і господарські відносини, що виникають у процесі організації та здіснення господарської діяльності між суб`єктами господарювання, а також між цими суб`єктами та іншими учасниками відносин у сфері господарювання.

ОСОБА_1 був власником земельної ділянки, належної йому на праві приватної власності, яке є його особистим майновим правом.

Згідно із ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові і майнові відносини (цивільні відносини) засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

У зв`язку із цим, суд першої інстанції правильно вважав, що звернення позивача ДП «МТП «Южний» до відповідача ОСОБА_1 з вимогою про укладання договору на підставі ч. 3 ст. 181 ГК України, викладеною в листі ДП «МТП «Южний» від 15.09.2015 р. вих. № 5336/05/145/15, не створювало для відповідача ОСОБА_1 достатніх правових підстав виконати обов`язки, передбачені ч. 3 ст. 181 ГК України.

Не одержавши відповіді на лист від 15.09.2015 року вих. № 5336/05/145/15, ДП «МТП «Южний» звернулося до суду із позовом про встановлення строкового платного земельного сервітуту.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ДП «МТП «Южний» надало до суду титульний аркуш Програми перспективного розвитку Державного підприємства «Морський торговельний порт «Южний» за 2011 рік та аркуш 65 вказаної Програми перспективного розвитку ДП «МТП «Южний», яка затверджена наказом Міністерства інфраструктури України від 16.08.2011 р. № 282, строком до 2015 року. Із наданого аркушу 65 Програми перспективного розвитку ДП «МТП «Южний» вбачається, що програмою передбачено:

- будівництво причалів №№ 10, 11 загальною довжиною 600 п.м. з глибиною біля кордону 20,0 м;

- розміщення на вільній від забудови земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні порту;

- енергопостачання від існуючих мереж порту;

- транспортне сполучення від існуючої залізничної станції «Берегова»

Заплановані строки будівництва зазначені як 2012 2014 роки.

Таким чином, із наведених положень Програми перспективного розвитку ДП «МТП «Южний» за 2011 рік не вбачається розширення будівництва за рахунок суміжних землевласників та землекористувачів. Натомість прямо зазначено, що розміщення будівництва повинно здійснюватися на вільній від забудови земельній ділянці, яка знаходиться у постійному користуванні порту, а не суміжних землевласників та землекористувачів.

Cтаном на момент звернення ДП «МТП «Южний» до суду із вказаним позовом заплановані строки будівництва причалів №№ 10, 11 сплинули, а станом на момент розгляду по суті заявленого позову, втратила чинність сама Програма перспективного розвитку Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Южний», затверджена наказом Міністерства інфраструктури України від 16.08.2011 року № 282 строком до 2015 року.

Докази того, що Програма перспективного розвитку ДП «МТП «Южний» продовжена на 2016 рік чи то подальші роки, позивач суду не надав.

Судом першої інстанції також правильно встановлено, що наданий позивачем в якості письмово доказу договір № СД/ВКБ-53п від 29.08.2011 року про спільну реалізацію інвестиційного проекту, укладений між позивачем ДП «МТП «Южний» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Блек Сі Гейт Термінал», відповідно до пункту 21 набуває чинності з моменту його підписання та діє протягом 3 (трьох) років, тобто строком до 29.08.2014 року. Наведені обставини свідчать про те, що станом на момент звернення до суду із цим позовом строк дії вказаного договору втратив чинність, у зв`язку із чим, суд першої інстанції вмотивовано не прийняв до уваги положення викладені в договорі № СД/ВКБ-53п від 29.08.2011 року про спільну реалізацію інвестиційного проекту.

Згідно із Експертного звіту щодо розгляду проектної документації по техніко-економічному обґрунтуванню «Будівництво спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів в порту «Южний» виданого 12.12.2012 року Державним підприємством «Спеціалізована державна експертна організація Центральна служба української державної будівельної експертизи» на 2 аркушах з додатками на 11 аркушах, що є невід`ємною частиною експертного звіту, судом встановлені наступні обставини.

Висновок по техніко-економічному обґрунтуванню нового будівництва є позитивним. Тривалість будівництва складає 36 місяців. Будівництво здійснюється на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ДП «МТП «Южний» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 205857 від 10.06.2009 року. Спеціалізований перевантажувальний комплекс навалювальних вантажів розміщується на земельних ділянках, наданих ДП «МТП «Южний» в постійне користування. Територія проектованого Спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів обмежена на сході залізничними коліями Сортувального парку ст. Берегова, на заході і півночі двоколійною під`їзною колією, яка проходить в глибокій виїмці від ст. Берегова до залізничного парку Виставочний, на півдні та заході забудовою порту. Загальна площа території проектованого Спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів в межах відведення, включаючи причальний фронт, складає 63,0 гектара. Всі проектовані залізничні колії укладаються в смузі відведення на землях порту «Южний». Газопостачання споживачів Спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів передбачається від діючого підземного газопроводу високого тиску (Р=0,6МПа) 325 х 7, прокладеного до котельної порту «Южний». Надані в ТЕО матеріали підтверджують технічну можливість розміщення будівництва Спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів в порту «Южний» на акваторії Аджалицького лиману Комінтернівського району Одеської області.

Окрім того, на обґрунтування заявлених позовних вимог ДП «МТП «Южний» надало до суду титульний аркуш Загальної пояснювальної записки Том І ДП «Державного проектно-вишукувального та науково-дослідного інституту морського транспорту «ЧорноморНДІпроект» щодо будівництва спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів в порту «Южний» за 2012 рік та аркуш 36 вказаної Загальної пояснювальної записки. Із наданого аркушу 36 Загальної пояснювальної записки вбачається, що згідно пункту 4.2. пункту 4 «Схема генерального плану» передбачено наступне. Площадка будівництва розташована на східному березі Малого Аджалицького лиману і представляє собою береговий схил з відмітками на верхньому плато 45,5 43,5 м и 20,0 м по лінії відводу на межі з територією причалів порту №№ 7 5. Територія проектованого СПК обмежена на сході залізничними коліями Сортувального парку ст. Берегова, на заході та півночі двоколійною під`їзною колією, яка проходить в глибокій виїмці від ст. Берегова до залізничного парку Виставочний, на півдні та заході забудовою порту. На відведеній території розміщується старий сільський цвинтар, площадка портового господарства з АБК, 5-ти поверхова будівля поліклініки, яка підлягає знесенню. Верхню площадку в межах відведеної території перетинають існуючі інженерні мережі порту, що підлягають переносу. Геологічний склад району будівництва характеризується глинистими ґрунтами (супісь, суглинки і глини).

Із викладених обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач ДП «МТП «Южний» не є суміжним землекористувачем з відповідачем ОСОБА_1 , будівництво спеціалізованого перевантажувального комплексу навалювальних вантажів в порту «Южний» здійснюється в межах існуючого землекористування ДП «МТП «Южний» та не передбачає будь-яких заходів, пов`язаних із необхідністю використання суміжних земельних ділянок, в тому числі на правах земельного сервітуту.

Згідно із ч. 1 ст. 100 ЗК України земельний сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки.

На підставі наданих позивачем ДП «МТП «Южний» доказів судом першої інстанції правильно встановлено, що межі площадки будівництва чітко визначені наданою проектною документацією і є обмеженими на сході залізничними коліями Сортувального парку ст. Берегова, на заході та півночі двоколійною під`їзною колією, яка проходить в глибокій виїмці від ст. Берегова до залізничного парку Виставочний, на півдні та заході забудовою порту. При цьому будівництво здійснюється на земельній ділянці, яка перебуває у користуванні ДП «МТП «Южний» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 205857 від 10.06.2009 року, яка в свою чергу розташована в межах міста Южне Одеської області.

Земельна ділянка щодо якої позивач ДП «МТП «Южний» просить суд встановити земельний сервітут знаходиться на території Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області, поза межами міста Южне Одеської області.

Таким чином, земельна ділянка, яка перебуває у користуванні позивача ДП «МТП «Южний», не є суміжною із земельною ділянкою, яка перебуває у власності відповідача ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 60 ЦПК України (у редакції, яка діяла на момент розгляду справи у суді першої інстанцї) сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач не довів необхідність встановлення земельного сервітуту за рахунок земель, які перебувають за межами міста Южне Одеської області, шляхом використання земель сільськогосподарського призначення, розташованих на території Сичавської сільської ради Лиманського району Одеської області.

В порушення вимог ч. 6 ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 р. № 3613-VI позивач ДП «МТП «Южний» не надав суду технічну документацію із землеустрою, розроблену відповідно до вимог п. ї) ч. 2 ст. 25 і ст. 55-1 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 р. № 858-IV, щодо встановлення меж тієї частини земельної ділянки відповідача ОСОБА_1 , на яку поширюється право земельного сервітуту, встановлення якого вимагає ДП «МТП «Южний».

Згідно п. г) ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» від 22.05.2003 р. № 858-IV землеустрій проводиться в обов`язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форми власності в разі встановлення в натурі (на місцевості) меж земель обмежених (обтяжених) правами інших осіб (земельні сервітути).

Згідно ч. 11 ст. 186 ЗК України технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюється право земельного сервітуту, погоджується землевласником.

На підставі викладених норм матеріального права суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заперечення відповідача ОСОБА_1 є обґрунтованими, оскільки відповідач ОСОБА_1 не погоджував жодну технічну документацію із землеустрою внаслідок її відсутності, а відсутність технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж частини земельної ділянки, на яку поширюються права земельного сервітуту, не дозволяє чітко та однозначно ідентифікувати ту частину земельної ділянки, яку необхідно обтяжити та обмежити правом земельного сервітуту.

Згідно ч. 3 ст. 373 ЦК України і ч. 3 ст. 79 ЗК України право власності на земельну ділянку розповсюджується на поверхневий (ґрунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об`єкти, ліси багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що знаходиться над і під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Відповідно до положень ст. 90 ЗК України визначаються права власників земельних ділянок, а саме власникам земельної ділянки надано право продавати або іншим шляхом відчужувати земельну ділянку, передавати її в оренду, заставу, спадщину, право самостійно господарювати на землі, право власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію, право використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, лісові насадження, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі, право на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом, право споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди.

Згідно з ч. 5 ст. 373 ЦК України власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї земельної ділянки.

Згідно із ч. 1 ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй земельній ділянці іншим особам.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень ст. 23 ЗК України встановлюється пріоритетність земель сільськогосподарського призначення.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЗК України встановлено, що для будівництва ліній електропередачі та зв`язку, магістральних трубопроводів, а також для інших потреб, не пов`язаних з веденням сільськогосподарського виробництва, надаються переважно несільськогосподарські угіддя.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 23 ЗК України передбачено, що лінії електропередачі і зв`язку та інші комунікації проводяться головним чином вздовж шляхів, трас тощо.

Право на прокладання та експлуатацію ліній електропередач та газопроводу є самостійним видом права на землю, яке, відповідно до положень ст. ст. 73, 76 ЗК України має самостійне цільове призначення, та відноситься до земель трубопровідного транспорту і земель енергетичної системи.

Згідно із ч. 2 ст. 73 і ч. 3 ст. 76 ЗК України встановлено, що уздовж наземних, надземних і підземних трубопроводів, уздовж повітряних і підземних кабельних ліній електропередач встановлюються охоронні зони.

Згідно із ч. 2 ст. 112 ЗК України правовий режим охоронних зон визначається законодавством України.

Із наведених положень ЗК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що прокладання підземних ліній електропередачі та газопроводу високого тиску на частині земельної ділянки сільськогосподарського призначення може призвести до протиправної зміни цільового призначення земельної ділянки і зменшення загальної площі сільськогосподарських угідь, належних на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_1 , що є істотним обмеженням земельних сільськогосподарських прав ОСОБА_1 .

Окрім того, право власності на газопровід високого тиску і право власності на підземні лінії електропередачі є правом на майно, що належить на праві власності ДП «МТП «Южний». Належне на праві власності ДП «МТП «Южний» майно буде розташоване на підземній частині земельної ділянки, належної на праві приватної власності ОСОБА_1 , у зв`язку із чим право власності на транспортне та енергетичне майно ДП «МТП «Южний», в тому числі право на його експлуатацію та обслуговування, істотно обмежить право власності землевласника ОСОБА_1 , передбаченого п. г) і п. д) ст. 90 ЗК України.

Згідно із ч. 1 ст. 373 ЦК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Відповідно до положень п. б) ч. 1 ст. 164 ЗК України передбачено необхідність захисту сільськогосподарських угідь від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб.

Відповідно до положень ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Суд першої інстанції правильно вважав, що позивач ДП «МТП «Южний» не надав суду належних і допустимих доказів того, що потреби ДП «МТП «Южний» в прокладенні та експлуатації ліній електропередач та газопроводу можуть бути задоволені виключно шляхом встановлення земельного сервітуту щодо частини земельної ділянки сільськогосподарського призначення, належної на праві приватної власності ОСОБА_1 .

Зважаючи на те, що згідно ч. 2 ст. 3 Конституції України, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, та із урахуванням встановлених обставин і досліджених доказів, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги ДП «МТП «Южний» до ОСОБА_1 про встановлення строкового платного земельного сервітуту задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Намагаючись спростовати висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позову, скаржник надав до апеляційного суду копії документів, на що колегія суддів зазначає наступне.

У пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої-третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції. Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову у їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні (постанова КЦС ВС від 07 квітня 2021 року у справі №279/11692/15-ц).

В постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 листопада 2020 року у справі № 752/1839/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 760/16979/15-ц зазначено, що за змістом статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції.

Скаржником технічна документація у суді першої інстанції не подана, не зазначена причини неподання таких доказів у суді першої інстанції, а тому колегія суддів не приймає їх до уваги.

До того ж, додані до апеляційної скарги документи не містять інформації яка б свідчили про те, що потреби позивача в прокладені та експлуатації ліній електропередач та газопроводу можуть бути задоволені виключно шляхом встановлення земельного сервітуту щодо частин земельної ділянки сільськогосподарського призначення, належної відповідачу на праві приватної власності.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Южний» залишити без задоволення.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 28 грудня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: С.М. Сегеда

М.М. Драгомерецький