Справа № 461/94/19 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2526/23 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2019 року АТ «Ідея Банк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором в розмірі 194 881,51 грн. та 2 923,22 грн. судового збору.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що 01 березня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою було укладено договір кредиту №Z06.00604.003699412.

Згідно з кредитним договором відповідачка отримала кредит в розмірі 120000 грн. зі сплатою 21,99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно з кредитним договором, надавши відповідачці кредит, що підтверджується меморіальним ордерам № 69710 від 01 березня 2018 року. Проте відповідачка не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором.

Останній платіж відповідачкою здійснено 07 грудня 2018 року.

З урахуванням зазначених обставин, просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 194 881,51 гривень.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2023 року позовні вимоги АТ «Ідея Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 154538,46 гривень та 2318,07 гривень судових витрат.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на те, що на підставі оскаржуваного рішення суду Банк вдруге намагається стягнути з неї сплачений борг по зазначеному кредитному договору в сумі 154538,46 гривень, який вона погасила ще у 2020 році, про що отримала відповідну довідку.

Зазначала, що між нею та позивачем були укладені три договори про споживчий кредит №Z02.177.73448 від 22 листопада 2017 № Z06.00604.003670841 від 14 лютого 2018 року і кредит Z06.00604.003699412 від 01 березня 2018 року.

Кредитні угоди були укладені з порушенням законодавства, справедливості та розумності. Банк свідомо у тексті угоди, яка надрукована наддрібним шрифтом, приховав відсотки за обслуговування кредиту з 21,99% до 103,4%, що збільшує сукупну вартість кредиту більше ніж на 100%.

Також Банк зайво нараховував відсотки за обслуговування кредиту, в результаті чого сума кредиту збільшилась вдвоє.

21 серпня 2019 року Печерський районний суд м. Києва задовольнив її позов визнав недійсними умови кредитних договорів, які встановлювали плату за обслуговування кредиту, після чого вона повністю погасила кредит.

Просить рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2023 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити АТ «Ідея Банк» в позові та закрити провадження по справі.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 01 вересня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 12 вересня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов АТ «Ідея Банк» суд першої інстанції дійшов висновку про те, що станом на 03 серпня 2023 року у ОСОБА_3 наявна заборгованість за кредитним договором №Z06.00604.003699412 від 01 березня 2018 року в сумі 154538,46 гривень без врахування платежів, які стягувались як плата за обслуговування кредиту.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна із наступних підстав.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 01 березня 2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 відповідачем було укладено договір кредиту №Z06.00604.003699412.

Згідно з кредитним договором відповідачка отримав кредит в розмірі 120000 грн. зі сплатою 21,99% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Згідно з п. 1.1. кредитного договору банк надав позичальнику кредит на поточні потреби у сумі 120000 грн., а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Відповідно до ч. 2 статті ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. У відповідності до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 549 ЦК України та умов договору, у разі невиконання чи несвоєчасного виконання зобов`язань в частині повернення кредиту та/або сплати процентів, комісій згідно з умовами договору, відповідач зобов`язаний сплатити позивачу неустойку (штраф, пеня). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановлено, що Банк повністю виконав свої зобов`язання згідно з кредитним договором, що підтверджується меморіальними ордерами. Проте відповідачка не сплачувала нараховані платежі, у тому числі проценти за кредитним договором.

Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 19 листопада 2018 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно з даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки розрахунку заборгованості у відповідача станом на 11 грудня 2018 року виникла заборгованість у сумі 194 881,51 грн., що складається з 117 532,07 грн. основного боргу; 3 211,25 грн. прострочених процентів; 712,88 грн. строкових процентів; 4 200,12 грн. нарахованої плати за обслуговування кредиту; 36 142,93 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту; 33 082,26 грн. пені за несвоєчасне погашення платежів.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит. Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана.

Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку. Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону. Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.

З урахуванням наведеного, аналізуючи зміст кредитного договору, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, пункти кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними, а відтак частина заборгованості, яка є предметом спору та нарахована на підставі умов договору, які є нікчемними, а саме: нарахована сума простроченої плати за обслуговування кредиту у розмірі 36142,93 грн. та нарахована плата за обслуговування кредиту у розмірі 4200,12 грн. не підлягає стягненню з відповідачки.

Однак судом при постановленні рішення по справи не враховано те, що станом на 03 серпня 2023 року заборгованістьОСОБА_1 за кредитним договором №Z06.00604.003699412 від 01 березня 2018 року погашена в повному обсязі, що підтверджується довідкою АТ «Ідея Банк» від 10 листопада 2020 року (т. 2 а.с.16) та розрахунком заборгованості доданим до апеляційної скарги.

Також в суді першої інстанції ОСОБА_1 24 липня 2023 року подала клопотання про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, однак суд при постановленні рішення по справі не з`ясував дійсну суму заборгованості та дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову.

З урахуванням вищезазначеного апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2023 року скасуванню на підставі пп.1-3 ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову АТ «Ідея Банк».

Керуючись ст.ст., 367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 4384 гривень 83 коп. судових витрат.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2023 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.