справа № 631/601/23
провадження № 2/631/368/23
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
04 липня 2023 року смт Нова Водолага
Нововодолазький районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Пархоменко І. О.,
при секретарі - Бондаренко І. М.,
розглянувши у судовому засіданні в смт Нова Водолага цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Нововодолазького районного суду Хакрівської області з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя. Свої вимоги мотивувала наступним.
Заочним рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області по справі № 631/779/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Виконаним комітетом Рокитненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 03 липня 1998 року, актовий запис № 7, розірвано.
Під час шлюбу за рахунок спільних грошових коштів подружжя, на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Разіною Л. О. 08 вересня 2004 року, зареєстрований у реєстрі за №2292, придбало майно, яке є спільною сумісною власністю, а саме, жилий будинок АДРЕСА_1 .
Право власності на будинок з надвірними будівлями зареєстровано за відповідачем.
Сторони мають спільних дітей, які на даний час вже є повнолітніми, які також зареєстровані та проживають разом з позивачемув даному домоволодінні.
Відповідач живе самостійним життям в іншому місті країни.
За звітом ТОВ «ВАШ ЕКСПЕРТ» оціночна вартість домоволодіння АДРЕСА_2 складає 182766,00 грн.
На сьогоднішній день сторони не домовились про порядок поділу нерухомого майна.
Просила визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Завада О. Л. у судове засідання не з?явилися, через електронну пошту суду представник позивача надала заяву, де просила розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує
Відповідач ОСОБА_2 належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, з клопотанням про відкладення судового засідання не звертався.
Зі згоди представника позивача, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.
03 липня 1998 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що Виконаним комітетом Рокитненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області було зроблено відповідний актовий запис № 7 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 ( а. с. 7).
Заочним рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області по справі № 631/779/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований Виконаним комітетом Рокитненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 03 липня 1998 року, актовий запис № 7, розірвано( а. с. 7).
У період зареєстрованого шлюбу сторони придбали майно.
Відповідно до договору купівлі-продажу від 08 вересня 2004 року, посвідченому приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Разіною Л. О., та зареєстрованому у реєстрі за № 2292, ОСОБА_3 продала, а ОСОБА_2 купив домоволодіння за номером АДРЕСА_2 , загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м( а. с. 10-11).
Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4672159 від 08 вересня 2004 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м.( а. с. 13).
За звітом з незалежної оцінки майна, складеним ТОВ «ВАШ ЕКСПЕРТ» оціночна вартість об`єкта - домоволодіння, загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею - 36,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 станом на 14 квітня 2023 року складає 182766,00 грн( а. с. 14 - 22).
В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на придбання спірного майна під час перебування у шлюбі.
Відтак, між сторонами виник спір з приводу сімейних правовідносин, які регулюються цивільним та Сімейним кодексом України. Також, правовідносини щодо майнових прав подружжя роз`яснені у постанові Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 41 Конституції України передбачено що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який визначає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Вказане кореспондується з ч. 1 ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, та ч. 1 ст. 319 ЦК, в якій передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За приписами ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Положеннями ст. 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Отже, надані позивачем докази свідчать про те, що у період перебування у зареєстрованому шлюбі на підставі договору купівлі-продажу від 08 вересня 2004 року сторони набули майно, а саме, житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , який є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними( ст. 63 СК України).
Згідно зі ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
При цьому, розподіл може бути здійснено як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Пунктом 30 постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз"яснено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.
За п. 5 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного
законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно нажите подружжям за час шлюбу. Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
Згідно зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).
Зі змісту ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Приписами ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України унормовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.
З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_2 є спільною сумісною власністю сторін, що не оспорюється відповідачем по справі. Будь яких обставин, що підлягають урахуванню при вирішенні питання про розподіл спільного майна подружжя відповідачем не зазначено.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства будинок є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано. Отже, питання про поділ майна між сторонами необхідно вирішити ураховуючи рівність часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину вказаного майна.
При ухваленні рішення, суд вважає за потрібне зауважити наступне.
Вимоги щодо визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 були заявлені тільки одним з подружжя, а саме, позивачем.
Відповідач не скористався своїм процесуальним правом, передбаченим ст. 193 ЦПК України, й не звернувся із зустрічним позовом про розподіл майна.
Незважаючи на те, що у справі були наявні вимоги тільки одного з подружжя (позивача) про визнання права власності на житлового будинку з надвірними будівлями, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо правового статусу іншої частини майна, яка фактично залишається при розподілі за відповідачем.
Враховуючи, що спір стосується саме вимоги про розподіл майна, суд має за кожним із подружжя визначити частку, що не може бути виходом за межі позовних вимог.
Крім того, право власності у частці визнається за позивачем, що може ускладнити подальшу реєстрацію права власності на це майно відповідачем.
Питання про розподіл судових витрат позивачем не ставилося.
На підставі викладеного та керуючись ст. 60, 63, 69, 70 Сімейного Кодексу України, ст. 368, 372 ЦК України, п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», п. 5 постанови № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", ст. 12, 13, 76-81, 89, 95, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_2 , загальною площею 63,7 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається учасниками справи до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відомості щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання чи перебування: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Суддя І. О. Пархоменко