Справа № 346/4619/23
Провадження № 2/346/1537/23
21 грудня 2023 р.м. Коломия
Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої - судді Третьякової І.В.,
за участю секретаря - Дутчак Х.В.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
представника третьої особи - Грицко О.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Виконавчий комітет Коломийської міської ради про позбавлення батьківських прав, -
18 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Коломийського міськрайонного суду з позовом в якому вказала, що з ОСОБА_4 по справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі в якому у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення спільного проживання сторін та розірвання їхнього шлюбу, син залишився проживати разом з матір`ю. Відповідач в добровільно порядку дитині матеріально не допомагав, а тому рішенням Коломийського міськрайонного суду з нього були стягнуті аліменти, які він також не сплачував, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі близько 50 тисяч гривень. Позивач просила та намагалася спонукати чоловіка аби той хоча б частково погасив заборгованість та належним чином виконував свій батьківський обов`язок по утриманню дитини. Проте, позитивного результату досягнуто не було, а тому згодом вона взагалі відмовилася від їхнього стягнення. Крім цього, ОСОБА_4 після того, як сім`я припинила спільне проживання, життям свого сина повністю перестав цікавитися, участі в його вихованні не приймає, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, успіхами в навчанні не переймається, інтересу до стану його здоров`я та внутрішнього світу дитини не проявляє. Будь-яке спілкування між сином та батьком не відбувається, відповідач до дитини не навідується та не телефонує, подарунки на свята та День народження не дарує. Оскільки ОСОБА_4 умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , позивач просила позбавити відповідача батьківських прав та стягнути з нього судові витрати.
Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2023 року відкрито загальне провадження у цивільній справі. Зобов`язано Виконавчий комітет Коломийської міської ради подати до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору.
Ухвалою суду від 31.10.2023р. підготовче провадження у справі було закрито та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримала на підставах викладених в позовній заяві та зазначила, що відповідач життям та здоров`ям дитини не цікавиться, в його вихованні участі не приймає. Два роки тому син сам зателефонував до батька та попросив його купити йому вудочку, але останній прохання дитини не виконав та не придбав сину вказаний подарунок. Також вказала, що аліменти від відповідача вона жодного разу не отримувала. Близько 10 років назад, вона зверталася до ОСОБА_4 та просила його приймати участь в утриманні дитини, але у відповідь останній посилався на відсутність в нього коштів. В подальшому за проханням батьків чоловіка, вона забрала виконавчий лист.
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов також підтримала та пояснила, що в 2011 році шлюб між сторонами було розірвано. Причиною для припинення шлюбних відносин подружжя стало те, що відповідач не приділяв сім`ї належної уваги, ображав та інколи застосовував фізичне насильство до дружини, навіть в присутності малолітнього сина. Через те, що відповідач матеріально дитині не допомагав, позивач звернулася до суду та стягнула з ОСОБА_4 аліменти. Однак, останній їх не сплачував внаслідок чого утворилася значна сума боргу по аліментним зобов`язанням. В результаті відповідачу було встановлено обмеження у праві виїзду за межі України. У 2019 році ОСОБА_1 звернулася до відділу ДВС з заявою про повернення виконавчого листа. Також представник наголосила на тому, що за весь вказаний період після розірвання шлюбу з дружиною і до тепер, ОСОБА_4 участі у вихованні дитини не брав, фізичним і духовним розвитком сина не займався, не утримував, не спілкувався, та в цілому життям хлопчика не цікавився. В зв`язку з цим, вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.
Представник третьої особи Грицко О.А. в судовому засіданні підтримала висновок служби у справах дітей Коломийської міської ради про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вказала, що на засідання комісії по вирішенню даного питання відповідач особисто не з`явився, але був присутнім його батько, який підтвердив, що син не займається вихованням і утриманням своєї дитини.
Неповнолітній ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що на теперішній час йому виповнилося повних п`ятнадцять років і він проживає разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 .. Близько 13 років батько разом з ними не живе. Весь цей час ОСОБА_4 до сина ні додому ні до навчального закладу не приходив, не відвідував його та навіть не телефонував. Денис сам двічі дзвонив до батька, перший раз близько двох років назад, а другий - декілька місяців тому. Більше ніякого спілкування між ними не відбувалося. Хлопчик вважає, що його батько не виконує свої батьківські обов`язки, а тому його слід позбавити батьківських прав. Також додав, що з дідусем і бабусею по батьковій лінії споріднення в нього нормальні взаємовідносини і він підтримує з ними спілкування.
Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву до суду не подавав, клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Про час та місце розгляду справи ОСОБА_4 повідомлявся своєчасно та у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за зареєстрованою адресою його місця проживання. Однак, поштові відправлення були повернуті на адресу суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Згідно ч.1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають електронного кабінету, за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає, не перебуває або не знаходиться. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, на місці ухвалив: слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач та її представник в судовому засіданні не заперечували.
Заслухавши пояснення позивача та його представника, опитавши неповнолітнього ОСОБА_5 , допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши представлені докази, суд прийшов до наступного висновку.
Фактичні обставини встановлені судом.
Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 являються батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14.04.2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який був зареєстрований 14.06.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану по м. Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №201 було розірвано. Неповнолітнього сина ОСОБА_5 залишено проживати разом з матір`ю ОСОБА_1 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11.10.2011 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 були стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в твердій грошовій сумі в розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , ОСОБА_1 21.03.2017 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 та змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 ».

Факт проживання дитини разом з позивачем на теперішній час підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та Витягом з Єдиного державного демографічного реєстру, з яких слідує, що ОСОБА_1 та її син ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

З листа начальника Коломийського ВДВС від 24.10.2023р. № 24.12-20 вбачається, що згідно даних АСВП на виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_5, відкрите на підставі виконавчого листа №2-1966, виданого 27.10.2011 р. Коломийським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Виконавче провадження завершено 11.10.2019р. на підставі п. 1 ч.1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» та знищено у зв`язку з закінченням термінів зберігання.

Проте, як вбачається зі змісту копії подання головного державного виконавця від 08.08.2013р. №494/03-27/2, в зв`язку з тим, що ОСОБА_4 в рамках виконавчого провадження НОМЕР_5 свій обов`язок щодо сплати аліментів не виконував та станом на 01.08.2013р. сума його заборгованості становила 11050,00 грн. ініціатор подання просив тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх аліментних зобов`язань.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 17.08.2013р. подання головного державного виконавця було задоволено. Тимчасово обмежено громадянина України ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов`язань перед ОСОБА_1 на суму 11050,00 грн.

Вищевказане тимчасове обмеження відповідача було скасовано постановою старшого державного виконавця Коломийського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Івано-Франківській області від 11.10.2019р.

Також постановою старшого державного виконавця від 11.10.2019р. в зв`язку з подачею ОСОБА_1 заяви про повернення виконавчого документа без виконання, виконавчий лист був повернутий стягувачу, припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

Відповідно до довідки класного керівника Коломийського ліцею №4 ім. С.Лисенка від 12.10.2023р. №572/03-16, встановлено, що ОСОБА_5 навчається в 10-В класі даного навчального закладу. За період його навчання в ліцеї батько хлопця ОСОБА_4 його успіхами в навчанні не цікавився, батьківські збори не відвідував, з класними керівниками своєї дитини не спілкувався.

Рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 19.09.2023р. № 254 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_5 .

Згідно, затвердженого вищевказаним рішенням, висновку вбачається, що питання про позбавлення відповідача батьківських прав розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини 31.08.2023р. ОСОБА_1 повідомила, що ОСОБА_4 не цікавиться сином та не виявляє бажання займатись його вихованням і матеріальним утриманням. Батько ОСОБА_4 - ОСОБА_11 (дідусь дитини) зазначив, що його син перебуває закордоном і не бере участі у вихованні свого сина. Хлопчику матеріально допомагають та спілкуються з ним дідусь і бабуся батька. Враховуючи дані обставини, комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення громадянина ОСОБА_4 батьківських прав по відношенню до його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_12 дав подібні покази тим, що давав на комісії та зазначив, що відповідач являється його сином, який на теперішній час перебуває за межами України і зі своїм сином не спілкується, аліменти на його утримання не сплачує та ніяк матеріально йому не допомагає. В 2019 році він просив позивачку забрати виконавчий лист, оскільки ОСОБА_4 на той момент ніде не працював, аліменти сплачувати змоги не мав, заборгованість по аліментам зростала і через обмеження у виїзді він не міг поїхати за кордон. Також зазначив, що його син ніколи участі у вихованні ОСОБА_5 не приймав, нічого для нього не робив та його життям взагалі не цікавиться . Під час спілкування свідка з відповідачем, ОСОБА_12 з власної ініціативи розповідає йому про онука.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що вона являється двоюрідною сестрою позивача і знає відповідача, як колишнього чоловіка ОСОБА_1 . Під час перебування сторін у шлюбі вони товаришували сім`ями, часто зустрічалися, ходили один до одного в гості. ОСОБА_4 ніколи не проявляв батьківської любові до сина та міг «підняти руку» на дружину в присутності дитини. Після розірвання їхнього шлюбу, відповідач з сином не спілкується, коштів на його утримання не надає. Наскільки відомо свідку, вона ніколи не бачила і не чула, щоб ОСОБА_4 цікавився життям ОСОБА_5 .

Мотиви, з яких виходить суд, та застосовані норми права.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини.

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Стаття 171 СК України передбачає, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В даній справі суд враховує, що після розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , спільний малолітній син сторін залишився проживати разом з матір`ю. Припинивши подружні відносини з позивачем, відповідач повністю припинив спілкування в сином, будь-якої участі в його житті не приймав, добровільно матеріально йому не допомагав, стягнуті з нього судовим рішенням аліменти на утримання сина не сплачував, мав заборгованість, яку не погашав. За два останні роки, ОСОБА_4 спілкувався з сином два рази по телефону і то за ініціативою самої дитини. За весь час відповідач сина не провідував, не зустрічався з ним, його здоров`ям, навчанням та розвитком не цікавився, до самостійного життя його не готував. Вказані обставини підтверджуються, як поясненнями самого хлопчика, який зазначив, що ОСОБА_4 свої батьківські обов`язки відносно нього взагалі не виконує так і поясненнями свідків, а також письмовими доказами.

Таким чином, суд вважає доведеними ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі.

Відтак, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в повній мірі доводять умисне ухилення ОСОБА_4 від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, що згідно п. 2 ст. 164 СК України є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Встановивши вищевикладені обставини, суд дійшов переконання, що позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_5 відповідатиме інтересам дитини, а тому позовні вимоги слід задовольнити.

При цьому, суд вважає необхідним зазначити, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, на спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Квитанцією від 17.07.2023р. підтверджено сплату позивачем судового збору в сумі 1073,60 грн., а тому вказана сума підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.. 141, 150, 155, 164-166, 169, 171, 180, 182, 191 СК України, ст.ст. 12, 81, 89, 137, 141, 263-265, 279, 280-284, 354-355 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Відповідно до ч.6 ст. 164 СК України, рішення суду після набрання ним законної сили надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду безпосередньо або через Коломийський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2023 року

Суддя: Третьякова І. В.