Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/859/23

04 липня 2023 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О. О., з участю секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши у підготовчому засіданні в селищі Богородчани цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання права власності,

в с т а н о в и в :

09 червня 2023 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, про визнання права власності на житловий будинок, який зазначений у технічному паспорті літерою «А», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 12 червня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мама ОСОБА_2 . За життя останній належало домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , однак належним чином право власності ОСОБА_2 не оформила. Вказує, що являється єдиним спадкоємцем за законом на майно мами, яке належало їй при житті. У липні 2022 року звернувся до нотаріуса за місцем відкриття спадщини з метою оформлення спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_2 і дізнався, що пропустив встановлений чинним законодавством шестимісячний строк достатній для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 30 липня 2022 року було визначено йому (позивачу) додатковий строк достатній для подання заявив нотаріальні органи для прийняття спадщини.

07 березня 2023 року приватним нотаріусом Івано-Франківськогор районного нотаріального округу Любінець О. П. посвідчено свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого, власником майна ОСОБА_2 , а саме земельної ділянки площею 0,0237 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_2 являється він (позивач). Він (позивач) є спадкоємцем за законом на майно покійної, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому відмовлено, оскільки вказаний житловий будинок належав ОСОБА_3 (мамі ОСОБА_2 ) на підставі свідоцтва про право власності від 20.09.1960 року, виданого Солотвинською селищною радою за рішенням виконкому Солотвинської селищної ради, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , до майна якої вступила її дочка ОСОБА_2 , але не оформила своїх спадкових прав. Відповідно ним (позивачем) не представлено документів, що підтверджують право власності на житловий будинок, через відсутність правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно. Інших спадкоємців, які б претендували на зазначене домоволодінні, що в АДРЕСА_1 , немає, він здійснює догляд за будинком, оплачує комунальні послуги.

З огляду на викладене, змушений звертатися до суду за захистом своїх прав та доводити право на успадковане майно у судовому порядку. Просить позов задовольнити.

Позивач у підготовче судове засідання подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просив задовольнити позов.

Представник відповідача Солотвинської селищної ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, у поданій заяві просив вирішити справу згідно чинного законодавства та проводити розгляд справи у його відсутності.

Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, зважаючи на відсутність всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, не здійснювалось.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи та приймаючи до уваги, що відповідач позовні вимоги визнає, підстав для відмови у прийнятті визнання позову судом не встановлено, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує будь-чиїх прав свобод чи законних інтересів, то суд вважає, що позов слід задовольнити.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Солотвин Богородчанського району Івано-Франківської області померла ОСОБА_2 (а.с.4).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України в день її смерті відкрилася спадщина на все належне їй за життя майно, в тому числі, на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорта, до складу домоволодіння у АДРЕСА_1 входить: житловий будинок (а.с.19 -20).

Позивач у справі ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2 (а.с.7-9) та, відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, спадкоємцем першої черги за законом.

З довідки №604 від 16 червня 2022 року, виданої селищним головою Солотвинської селищної ради, вбачається, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5), зареєстрована та проживала у будинку за адресою: АДРЕСА_1 . На день її смерті за вказаною адресою була зареєстрована та проживала: дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Заповіт від імені ОСОБА_3 у Солотвинській селищній раді від імені ОСОБА_3 не зареєстрований та не посвідчувався (а.с.6).

З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) вбачається, що після смерті спадкодавця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкові справи не заводились та відповідно свідоцтва про право на спадщину жодній особі не видавалось, тобто відсутні спадкоємці, які прийняли спадщину у встановлено законом порядку (а.с.11).

Таким чином, відповідно до постанови №13/02-31 від 31 січня 2023 року приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О. П., встановлено, що позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 відмовлено, оскільки після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , яка була власником вищезазначеного домоволодіння на підставі свідоцтва про право власності від 20.09.1960 року, виданого Солотвинською селищною радою, та померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , до майна якої вступила її дочка ОСОБА_2 , остання за життя не оформила своїх спадкових прав (а.с.10).

Дружина ОСОБА_4 (мати позивачки) ОСОБА_5 від прийняття спадщини відмовилася та на обов`язкову часту у спадщині не претендує на підтвердження чого нотаріально посвідчила заяву про відмову від прийняття спадщини у приватного нотаріуса Богородчанського районного нотаріального округу Максьом Г. І. 13 лютого 2019 року об 11 год 40 хв зареєстрованій у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №20, що відповідає положенням ч.2 ст. 1275 ЦК України.

Отже ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України.

Відповідно до технічного паспорта, до складу вказаного домоволодіння входить: житловий будинок (а.с.15 - 20).

З метою оформлення спадкових прав на майно, що залишилось після смерті

ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Любінець О. П., зареєстрована спадкова справа №75/2022 (а.с.12).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 07.03.2023 року встановлено право власності за ОСОБА_1 , сином ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,0237 га, кадастровий номер :01:002:0495, якапризначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Згідно положень п. 4.14, 4.18 глави 10 Порядку здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється за наявності необхідних документів, що підтверджують наявність певних юридичних фактів, у тому числі й склад спадкового майна. У разі, якщо у спадкоємців відсутні всі необхідні документи, питання визнання права на спадщину вирішується у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У положенні п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13, роз`яснено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Зважаючи на встановлені судом обставини, єдиним способом реалізації позивачем своїх спадкових прав після смерті спадкодавця є визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд, за правилом ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 1216 - 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання права.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з абзацом 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ст. 1296 Цивільного кодексу, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Так, постановою по справі №523/3522/16-ц від 14 серпня 2019 року Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права. Отже, право на спадщину спадкоємця, який не здійснив держреєстрацію права, входить до складу спадщини після його смерті.

Таким чином, позивач, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається таким, що прийняв спадщину та суд визнає за позивачем право на спадкове майно за відсутності правовстановлюючих документів, оскільки нерухоме майно (житловий будинок) входить до складу спадщини після смерті спадкодавця.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину юридично, оскільки його воля, як спадкоємця за законом, була виражена у подачі ним заяви про прийняття спадщини.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 правомірно, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 набув у власність житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 та у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказане майно, його право власності на зазначене домоволодіння слід визнати в судовому порядку.

На підставі викладеного, ст. 328, 392, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст. 200, 206, 263 - 265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності у порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_2 на житловий будинок в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 04 липня 2023 року.

Суддя: