Справа № 451/1325/22 Головуючий у 1 інстанції: Семенишин О.З.
Провадження № 22-ц/811/991/23 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Радехівського районного суду Львівської області від 13 березня 2023 року у справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів (зайво отриманої пенсії),-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2022 року Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в інтересах якого діє представник Ольга Козуб, звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів (зайво отриманої пенсії).

В позовній заяві зазначали, що ОСОБА_1 призначено пенсію по інвалідності третьої групи (загальне захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV (далі Закону № 1058). Відповідно до ст.32 Закону № 1058 пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу. Залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством. Якщо особа визнана інвалідом нижчої групи, пенсія виплачується за попередньою групою до кінця місяця, в якому змінено групу інвалідності. У разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд здоровою, пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність. Якщо особа не з`явилася в органи медико-соціальної експертизи на повторний огляд у визначений для цього строк, виплата пенсії по інвалідності зупиняється з першого числа місяця, наступного за місяцем, у якому вона мала з`явитися на повторний огляд. Якщо строк повторного огляду медико-соціальної експертизи інвалідом пропущено з поважних причин або при визнанні його знову інвалідом виплата пенсії по інвалідності відновлюється з дня, із якого припинено виплату до дня повторного огляду, але не більше, ніж за три роки, якщо орган медико-соціальної експертизи визнає її за цей період інвалідом. При цьому, якщо під час повторного огляду інваліда переведено на іншу групу інвалідності (вищу або нижчу), пенсія за зазначений період виплачується за попередньою групою інвалідності. Якщо виплату пенсії інваліду було припинено у зв`язку з відновленням здоров`я або якщо він не отримував пенсії внаслідок нез`явлення на повторний огляд без поважних причин, то при наступному визнанні його інвалідом виплата раніше призначеної пенсії поновлюється з дня встановлення інвалідності знову за умови, що після припинення виплати пенсії минуло не більше п`яти років. Якщо строк більший, пенсія призначається знову на загальних підставах. Органи медико-соціальної експертизи зобов`язані повідомляти управління Пенсійного фонду в порядку, встановленому законодавством про результати повторного огляду осіб, яким призначена пенсія по інвалідності та про нез`явлення цих осіб на зазначений огляд. Документом, який підтверджує встановлення інвалідності, є акт огляду медико-соціальної експертної комісії (далі - МСЕК) про визнання особи інвалідом. Відповідно до пункту 14-6 Розділу XV Прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі пропуску в період здійснення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби СОVID-19, передбачених карантином, встановленим Кабінетом міністрів України, строку повторного огляду медико-соціальної експертизи особою з інвалідністю виплата пенсії по інвалідності не зупиняється до закінчення терміну дії зазначених заходів з подальшим проведенням перерахунку розміру виплаченої пенсії на підставі заяви та результатів переогляду особи з інвалідністю. Тобто, виплата пенсії продовжується без виписок з акту огляду МСЕК на час дії карантину. З метою уникнення можливої переплати особи з інвалідністю по причині продовження йому виплати пенсії після строку, на який встановлено інвалідність Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було скеровано лист до Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи з метою визначення чи з`являвся ОСОБА_1 на повторний огляд. 07.02.2022 Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи було надіслано медичний висновок, в якому він пройшов потворний огляд МСЕК і не був визнаний інвалідом. Так, було проведено інвентаризацію пенсійної справи позивача. У зв`язку з чим виявлено помилку спеціалістом та відповідно було виправлено та справу проведено у відповідність. В результаті такого перерахунку сформувалася переплата пенсії за період з 01.10.2020 по 28.02.2022 у розмірі 21484,53 грн. З метою вирішення питання щодо повернення незаконного отримання пенсійних виплат відповідачем, Радехівським відділом обслуговування громадян (сервісний центр) № 16 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області було надіслано листи-повідомлення ОСОБА_1 з проханням з`явитися на прийом для написання заяви про повернення надміру виплачених коштів в сумі 21464,53 грн. На сьогоднішній день заява від відповідача про повернення зайво отриманих коштів не надходила. Відтак наведене вище, дає підстави вважати, що відповідач відмовляється від добровільного повернення коштів в сумі 21464,53 грн.

З наведених підстав, просили стягнути з ОСОБА_1 на користь Головного управління Пенсійного фонду у Львівської області суми зайво отриманої пенсії в розмірі 21464,53 грн.

Рішенням Радехівського районного суду Львівської області від 13 березня 2023 року у задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно одержаних коштів (зайво отриманої пенсії), відмовлено.

Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), судові витрати на правничу допомогу в розмірі 7000 (сім тисяч гривень).

Рішення суду оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області.

В апеляційній скарзі зазначають, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи.

Зокрема покликаються на те, що з метою уникнення можливої переплати особи з інвалідністю по причині продовження йому виплати пенсії після строку, на який встановлено інвалідність та керуючись нормою пункту 14 - 6 Розділу Закону №1058 Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області було скеровано лист до Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи з метою визначення чи являвся відповідач на повторний огляд. 07.02.2022 Львівським обласним центром медико-соціальної експертизи було надіслано медичний висновок на ОСОБА_1 в якому він пройшов потворний огляд МСЕК і не був визнаний інвалідом.

При проведенні перерахунку пенсій, а саме продовженні виплати у зв`язку із проходженням переогляду та зміною групи інвалідності виплату пенсії, відповідно до вищевказаного листа з МСЕКу, проведено перевірку пенсійної справи Відповідача, в результаті якої сформувалася переплата пенсії за період з 01.10.2020 по 28.02.2022 у розмірі 21464,53 грн.

З метою вирішення питання щодо повернення незаконного отримання пенсійних виплат Відповідачем, Радехівським відділом обслуговувания громадян (сервісний центр) № 16 Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області було надіслано листи - повідомлення ОСОБА_1 з проханням з?явитися на прийом для написання заяви про повернення надміру виплачених коштів.

Крім того, покликаються на те, що призначення судових витрат в розмірі 7000 грн. є неспівмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт.

Просять рішення суду скасувати та постановити нове рішення по справі, яким позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Повний текст рішення складено 03.07.2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення безпідставно одержаних коштів, суд першої інстанції виходив з того, що будь-яких доказів, які б свідчили про рахункову помилку з боку Управління, так і зловживань (недобросовісності) ОСОБА_1 , що призвели до безпідставної виплати йому пенсії, позивач суду не надав.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував на обліку в ГУ ПФУ у Львівській області та отримував пенсію по інвалідності третьої групи (загальне захворювання) відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV з 4 вересня 2019 року.

Листом від 05.11.2020 року №526, Комунальний заклад Львівської обласної ради «Львівський обласний центр медико-соціальної експертизи», з метою попередження переплат пенсій особам, яким виплату пенсій у період дії карантину продовжено без урахування результатів повторного огляду медико-соціальною експертною комісією, надав список осіб, які за період з 1 вересня 2020 року до 30 жовтня 2020 року пройшли повторний огляд МСЕК та за його результатами не визнані особами з інвалідністю, серед яких було зазначено: « ОСОБА_1 , 1979 р.н., Радехівський р-н, с.Лопатин, ІІІ гр з/з, не визначена від 7.10.20р.». Отже, права на отримання пенсії по інвалідності з 07.10.2020 року останній не мав.

Проте, на вимогу розпорядження КМУ від 25 березня 2020 року № 338 (зі змінами), постанови КМУ від 09.12.2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на підставі пункту 14-6 Прикінцевих положень Закону України від 09.07.2003 № 1058-VІ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», листів Пенсійного фонду України, які надходили до управління, дія карантину на території України постійно подовжувалась, відповідно і виплату пенсії ОСОБА_1 також подовжували.

Разом з тим, відповідно до Висновку Львівського обласного центру медико-соціальної експертизи від 07.02.2022 за результатами огляду експертною комісією, ОСОБА_1 не був визнаний інвалідом.

Із Витягу підсистеми ППВП ПФУ від 23.09.2022 та протоколу за період з 01.10.2020 до 28.02.2022 видно, що ОСОБА_1 установлено переплату у розмірі 30879,00 грн за період з 01.10.2020 по 28.02.2022 із причин - «вини пенсіонера».

Як видно з листа АТ «Державний ощадний банк України» від 15.06.2022 №46-09/1370/16863/2022-00/Вих, кошти в розмірі 9414,47 грн повернуто позивачу в межах залишку рахунку ОСОБА_1 .

Відповідно до Даних про результати перевірок правильності призначення та виплати пенсій в головному управлінні від 05.09.2022 ОСОБА_1 переплачено пенсії у розмірі 21464,53 грн.

02.09.2021 та 26.05.2022 ОСОБА_1 було запрошено до відділу обслуговування громадян №16 Управління обслуговування громадян Головного Управління Пенсійного фонду України у Львівській області для вирішення питань щодо пенсійних виплат.

В добровільному порядку вказана сума пенсії відповідачем не повернута.

Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової правої підстави заволоділа ним.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

У постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року зазначено, що відповідно до статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд у Постанові по справі №711/1509/17 від 12.12.2018 року, Постанові Верховного Суду від 21 червня 2018 року у справі 554/1809/17, Постанові Верховного Суду від 31.10.2018 року у справі 307/2100/16-ц та Постанові Верховного Суду від 13.04.2020 року у справі № 487/2596/17, провадження 61-123св18.

У рішеннях Європейського Суду з прав людини «Стреч проти Сполученого Королівства», «Рисовський проти України» та ін. наголошено на тому, що особа на користь якої органом влади прийняте певне рішення, має право розумно очікувати, що якщо орган влади вважає, що в нього є певна компетенція, то така компетенція дійсно існує, а тому визнання незаконності дій органу влади не повинно змінювати відносини прав, які виникли внаслідок такої дії органу влади.

Така позиція полягає в тому, що особа суб`єкт - приватного права, не може відповідати за помилки державних органів, а державні органи не можуть вимагати повернення в попередній стан, посилаючись на те, що вони при вчиненні юридично значимих дій припустилися помилки.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком, пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається в разі настання інвалідності, що спричинила повну або часткову втрату працездатності внаслідок загального захворювання (в тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства) за наявності страхового стажу, передбаченого статтею 32 цього Закону

Статтею 31 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» залежно від ступеня втрати працездатності визначено три групи інвалідності. Причина, група, час настання інвалідності, строк, на який встановлюється інвалідність, визначаються органом медико-соціальної експертизи згідно із законодавством.

За змістом ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія по інвалідності призначається на весь строк встановлення інвалідності.

Статтею 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначені строки виплати пенсії по інвалідності в разі зміни групи інвалідності або відновлення працездатності, зокрема, у разі визнання особи, яка пройшла повторний огляд здоровою, пенсія виплачується до кінця місяця, по який встановлено інвалідність.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

За приписами ч. 1 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії. У разі припинення виплати пенсії, внаслідок відновлення здоров`я, тощо, до повного погашення заборгованості решта заборгованості стягується в судовому порядку (ч. 4 ст. 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення»)

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції позивачем у справі не представлено, а судом не здобуто жодних доказів в підтвердження обставин зловживання та недобросовісності з боку відповідача ОСОБА_1 , які спричинили переплату пенсії в розмірі 21464,53 грн.

Колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, із урахуванням вказаних норм матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, обґрунтовано виходив із того, що підстави для стягнення сплачених грошових коштів відсутні, оскільки не встановлено ні факту недобросовісного отримання відповідачем зазначених коштів, ні наявності рахункової помилки.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки пам`ятці пенсіонеру, яку отримує кожен пенсіонер при оформленні пенсії та яка передбачає обов`язок пенсіонера повідомити органи Пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсійної виплати або її припинення, є безпідставними, оскільки підписана відповідачем пам`ятка пенсіонеру не містить обов`язок повідомляти щодо проходження чи не проходження огляду/переогляду для встановлення чи припинення групи інвалідності.

Твердження апелянта про те, що на адресу відповідача були надіслані виклики для вирішення питання щодо погашення заборгованості по переплаті пенсії, однак відповідач на виклики не з`явився, що також свідчить про його недобросовісну поведінку не заслуговують на увагу, оскільки така поведінка відповідача не впливає на вирішення питання виплати пенсії та її виплату.

Колегія суддів вважає помилковими та такими що не заслуговують уваги покликання апелянта на норму ЦК України, у якій вказано, що не підлягає поверненню, крім іншого, безпідставно набута пенсія надана фізичній особі як засіб до існування, якщо її виплата проведена юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, оскільки таке вибіркове тлумачення норми не є підставою для повернення суми надмірно сплачених пенсійних виплат, оскільки позивачем в ході розгляду справи не доведено недобросовісності з боку відповідача, що є обов`язковою умовою для повернення безпідставно набутих виплат.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, оскільки відсутні обставини які доводять обґрунтованість заявлених вимог, а тому позовні вимоги є необґрунтованими та документально не підтвердженими.

Що стосується витрат на правову допомогу, то слід вказати наступне.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України

Відповідно до положень ч.ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Види судових витрат визначені ст. 133 ЦПК України.

До таких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу та пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

В апеляційній скарзі апелянт покликається на завищений розмір стягнутих судом витрато на правову допомогу.

Згідно із ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Правові засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, колегія суддів враховує те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 6ст. 137 ЦПК України).

На переконання колегії суддів, позивач підставно заперечує розмір судових витрат на правову допомогу, зокрема звертає увагу на неспівмірність розміру витрат на правову допомогу із переліком виконаних робіт.

Як вбачається з матеріалів справи, у суді першої інстанції дана справа розглядалася у порядку спрощеного позовного провадження.

Зважаючи на предмет спору, заявлені позовні вимоги, зміст позовної заяви та наявності сталої численної судової практики Верховного суду щодо його вирішення у подібних спірних правовідносинах колегія суддів приходить до висновку, що даний спір не потребує глибокого правового аналізу й дослідження, а відтак і значних часових затрат.

Узгодження правової позиції, аналіз нормативно-правових актів законодавства України, первинний аналіз документів наданих клієнтом, правова оцінка та аналіз судової практики, визначення позиції позовної заяви є єдиним комплексом дій, що передує підготовці та поданню позовної заяви, а визначення суми гонорару за кожну з зазначених дій не є виправданим.

Відтак, колегія суддів приходить до переконання, що розмір судових витрат на правову допомогу необхідно зменшити з 7000 грн. до 4000 грн., що відповідатиме критеріям реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, які стягнути із відповідача.

Згідно із пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів приходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, змінивши оскаржуване рішення у відповідній частині.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу - Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області задовольнити частково.

Рішення Радехівського районного суду Львівської області від 13 березня 2023 року в частині стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (, місцезнаходження: вул. Митрополита Андрея, 10, м.Львів, 79016) в користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), судових витрати на правничу допомогу змінити зменшивши розмір таких витрат до 4000,00 грн. (чотирьох тисяч гривень).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 03.07.2022 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.