21.12.2023 Провадження по справі № 2-о/940/13/23
Справа № 940/213/23
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Мудрик Н.А.

заявниці ОСОБА_1

представника заявниці адвоката Неживка І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тетієві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення батьківства, заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Тетіївського районного суду Київської області із заявою, в якій просить встановити факт, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В обґрунтування заяви зазначає, що вона в 2010-2012 роках підтримувала стосунки з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ІНФОРМАЦІЯ_4 у них народилась дочка ОСОБА_4 . У зв`язку з тим, що вона з батьком дитини не перебувала в зареєстрованому шлюбі, відомості про батька дитини у свідоцтві про народження були внесені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Проте, тривалий проміжок часу вона з ОСОБА_3 мали намір подати спільну заяву до органів реєстрації актів цивільного стану та записати його батьком дитини. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про смерть. Через відсутність підтверджуючих документів про встановлення факту батьківства малолітня дочка заявниці ОСОБА_4 позбавлена можливість прийняти спадщину після смерті батька як спадкоємиця першої черги. Тому, враховуючи вказані обставини, заявниця, як законний представник неповнолітньої дочки, в її інтересах, змушена звернутись до суду з заявою про встановлення факту батьківства.

Ухвалою суду від 06.03.2023 року відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку окремого провадження.

Заявник ОСОБА_1 та її представник адвокат Неживок І.В. у судовому засіданні подану заяву підтримали в повному обсязі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не прибула, до суду від її представника адвоката Бойка Б.Б. надійшла заява в якій він просить проводити розгляд справи без участі ОСОБА_2 та її представника, проти задоволення заяви не заперечує.

Допитаний в судовому засіданні 29.11.2023 року в якості свідка ОСОБА_5 пояснив суду, що він дійсно був у дружніх відносинах з покійним ОСОБА_3 та вказав, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в стосунках під час яких у них народилась дочка ОСОБА_6 . Однак через те, що вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_3 не був записаний батьком дитини. ОСОБА_3 мав намір оформити батьківство, але за життя цього зробити не встиг.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників, свідків, та дослідивши письмові докази, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 - заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір`ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 у заявниці ОСОБА_1 народилась дочка ОСОБА_4 , про що 18.12.2012 року зроблено відповідний актовий запис за № 210. В графі «відомості про батька» зазначено ОСОБА_7 , громадянин України, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 18.12.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тетіївського районного управління юстиції у Київській області та копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 7-8).

З копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 02.12.2022 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та копії лікарського свідоцтва про смерть № 594 від 02.12.2022 року виданого Ужгородським районним відділенням Закарпатського обласного бюро судово-медичної експертизи Департаменту охорони здоров`я Закарпатської ОДА, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Ужгород помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 10-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Заяви про встановлення факту батьківства (материнства) суд розглядає у разі смерті особи, яку заявник визнає батьком (матір`ю) дитини, і вирішує їх з огляду на обставини, передбачені статтями 125, 130 Сімейного кодексу України.

Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою.

Відповідно до змісту ч. 1, ч. 2 ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду.

Відповідно до ст. 130 СК України у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.

Та обставина, що питання визначення батьківства за рішенням суду відповідно до статей 128, 129 СК України не вирішувалось за життя такої особи, не є перешкодою для застосування статті 130 СК України.

Згідно з п. 7 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 - у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, або смерті жінки, котра вважалась матір`ю останньої, факт їхнього батьківства (материнства) може бути встановлено за рішенням суду в окремому провадженні. Заяви про встановлення факту як батьківства, так і материнства суд приймає до розгляду, якщо запис про батька (матір) дитини в Книзі реєстрації народжень учинено згідно зі ст. 135 СК України. Із заявою про встановлення факту батьківства до суду мають право звернутися матір, опікун (піклувальник) дитини, особа, яка її утримує та виховує, а також сама дитина, котра досягла повноліття, а факту материнства - батько й інші перелічені особи. Усі вони беруть участь у справі як заявники, а органи опіки та піклування й інші особи (залежно від обставин справи) - як заінтересовані особи. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

У пункті 9 даної постанови роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це.

Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.

Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи.

Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст.76 ЦПК України).

Для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи (постанова Верховного Суду від 17.02.2021 року у справі № 373/2257/18, провадження № 61-15136св20).

ЄСПЛ у рішенні від 07 травня 2009 року в справі "KALACHEVA v. RUSSIA", заява № 3451/05, § 34, зауважив, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.

Ухвалою суду від 22.03.2023 року в справі призначено посмертну судову молекулярно-генетичну експертизу.

З висновку експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 103-81-2023 від 20.06.2023 року вбачається, що встановити біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 не є можливим у зв`язку з непридатністю об`єкта, позначеного як зразок крові ОСОБА_3 , для ідентифікації (а.с. 43-46).

Таким чином, аналізуючи зібрані у справі та досліджені у судовому засіданні докази, оцінюючи їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність факту батьківства ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому заява ОСОБА_1 підлягає до задоволення в повному обсязі.

Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 268, 273, 315, 319, 354 ЦПК України, ст.ст. 128, 130 СК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення батьківства, заінтересована особа: ОСОБА_2 , задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, уродженець м. Ужгород Закарпатської області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Тетіїв Тетіївського району Київської області.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення суду: 28 грудня 2023 року.

Суддя С.В. МАНДЗЮК