КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Яворського М.А.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на рішення Києво -Святошинського районного суду Київської області від 09 травня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі», треті особи: Держспоживслужба в м. Києві в особі Департаменту захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами, Національна комісія, що здійснює Державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в особі Управління НКРЕКП у м. Києві та Київській області про повернення коштів за неналежної якості надані послуги, відшкодування морального збитку та витрат на юридичну допомогу, -

установив:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Києво - Святошинського районного суду Київської області з позовом до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», треті особи: Держспоживслужба в м. Києві в особі: Департаменту захисту прав споживачів та контролю за регульованими цінами, Національна комісія, що здійснює Державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) в особі: Управління НКРЕКП у м. Києві та Київській області про повернення коштів за неналежної якості надані послуги, відшкодування морального збитку та витрат на юридичну допомогу.

На обґрунтування вимог, ОСОБА_1 посилається на те, що ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» грубо порушило вимоги договору від 12 травня 2020 року №К-14-20-0877 про приєднання до електричних мереж системи розподілу, щодо дотримання строків виконання договірних зобов`язань.

Стверджує, що порушення відповідачем строків виконання договору підтверджується актом НКРЕКП від 16 серпня 2021 року №412, складеним за результатами проведення позапланової виїзної перевірки дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства та ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та постановою НКРЕКП від 16 вересня 2021 року №1573, якою на ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» було накладено штраф за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, порушення ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання.

Просив суд, стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на свою користь кошти - матеріальний збиток у розмірі 13036,58 грн., сплачені ним за несвоєчасно надані послуги, передбачені умовами договору;

стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на свою користь моральну шкоду у розмірі 13036,58 грн.;

стягнути з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на свою користь витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 травня 2023 року, вказаний вище позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на користь ОСОБА_1 заборгованість по договору від 12 травня 2020 року № К-14-20-0877 у сумі 13036,58 грн.

Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання, щодо судового збору.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» подало апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального прав, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Апеляційну скаргу обґрунтовувало тим, що ні у позовній заяві, ні у рішенні суду не зазначені вимоги та підстави стягнення з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» більше коштів (матеріального збитку) у розмірі 13036,58 грн.

Оскільки, позивач здійснив свою частину зобов`язань шляхом сплати на рахунок відповідача 10488 грн за Договором від 12 травня 2020 року № К-14-20-0877.

Відсутні, будь-які розрахунку, документи, на підставі яких суд першої інстанції стягнув з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на користь позивачу додаткового 2548,58 грн. (13036,58 грн. - 10488 грн.)

Вказує, що умови Договору були виконані, і таким чином, акт приймання-передачі наданої послуги, підписаного позивачем 31 березня 2021 року, не є підтвердженням отримання послуг саме 31 березня 2021 року та з порушенням термінів на 243 дні.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ТОВ «Лекс Тулс» створене шляхом об`єднання двох і більше адвокатів, чи одного адвоката.

Крім того, відсутні докази про надання правової допомоги позивачу адвокатом.

Таким чином, ТОВ «Лекс Тулс» не може бути стороною договору про надання правової допомоги, а позивач не може стягувати з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» витрати на правову допомогу.

Просило суд, апеляційну скаргу задовольнити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Національна комісія, що здійснює Державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг в особі Управління НКРЕКП у м. Києві та Київській області подала пояснення, в яких зазначила, що за інформацією ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», ОСР 16 вересня 2020 року було виконано усі необхідні будівельно-монтажні роботи для надання послуг з приєднання.

З урахуванням того, що ОСР надано акт надання/отримання послуг з приєднання від 16 вересня 2020 року, який не підписаний замовником, НКРЕКП вважає, що послуга з приєднання замовника до електричних мереж мала бути надана до 16 липня 2020 року включно.

Просила суд, розглядати справу з урахуванням інформації, наданої у цих поясненнях.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Питання виклику учасників справи для надання пояснень у справі вирішується апеляційним судом з огляду на наявність необхідності у таких поясненнях.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 12 травня 2020 року між ОСОБА_1 (Замовник) та ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» (Виконавець) укладено Договір № К-14-20-0877 про приєднання до електричних мереж системи розподілу.

За умовами підпункту 1.1 пункту 1 Договору встановлено, що до електричних мереж системи розподілу Виконавця послуг приєднується житловий будинок (місце розташування об`єкта Замовника) по АДРЕСА_1 .

Пунктом 4 Договору встановлена плата за приєднання та порядок розрахунків. Так, на дату укладання цього Договору плата за приєднання становить 8740 грн., крім того ПДВ 1748 грн., всього за Договором - 10488 грн.

01 червня 2020 року позивач здійснив свою частину зобов`язань шляхом сплати на рахунок відповідача 10488 грн.

Поряд з цим, за пунктом 5 Договору визначено, що у випадку порушення своїх зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність, визначену цим Договором та чинним законодавством. Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання.

Підпункт 5.3 Договору передбачає відповідальність Виконавця у разі порушення ним строків виконання умов щодо строків надання послуг з приєднання.

Уважаючи, що відповідач грубо порушив вимоги Договору щодо дотримання строків виконання договірних зобов`язань, 10 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до НКРЕКП з листом № 3753/21, у якому звернув увагу на виявлені порушення відповідача.

У травні 2021 року позивачу від НКРЕКП надійшла відповідь від 22 квітня 2021 року №4121/17.1.4/9, у якій останнє підтверджує наявність порушення договірних взаємовідносин та рекомендує ОСОБА_1 звернутися до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» з заявою про відшкодування нанесеного збитку.

17 травня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» з відповідним листом, однак отримав від відповідача відповідь, якою підприємство не визнає за собою порушень зобов`язань за Договором та не вбачає підстав для відшкодування збитку.

21 липня 2021року ОСОБА_1 повторно звернувся до НКРЕКП з листом, у якому зазначив про відмову відповідача у відшкодуванні збитків, завданих невчасним виконанням умов Договору.

У відповідь на такий лист, 16 серпня 2021 року НКРЕКП було проведено виїзну позапланову перевірку діяльності ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі», за результатами якої складено акт перевірки від 16 серпня 2021 року №412.

Під час цієї перевірки НКРЕКП дійшло висновку, що Ліцензіатом не дотримано встановлені Кодексом систем розподілу, затвердженим постановою НКРЕКП від 14 березня 2018 року №310, та Договором терміни надання послуг зі стандартного приєднання гр. ОСОБА_1 на 243 календарних днів, що свідчить про порушення Ліцензіатом вимог:

підпункту 26 пункту 2.2 Ліцензійних умов з розподілу електричної енергії № 1470 щодо обов`язку ліцензіата надавати послуги з приєднання електроустановки замовника до системи розподілу електричної енергії з урахуванням положень статті 21 Закону України «Про ринок електричної енергії» за умови дотримання замовником вимог кодексу систем розподілу;

пункту 4.2.4 глави 4.2 розділу ІV Кодексу, яким визначено строк надання послуги зі стандартного приєднання для електроустановок замовника другого ступеня потужності цей строк становить 60 календарних днів, починаючи з наступного робочого дня від дати оплати замовником ОСР вартості приєднання відповідно до Договору про приєднання.

На підставі перевірки НКРЕКП прийнято постанову від 16 вересня 2021 року № 1573, якою на ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» було накладено штраф за недотримання вимог нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, порушення ліцензійних умов з розподілу електричної енергії та здійснення заходів державного регулювання.

При цьому, згадана перевірка та постанова НКРЕКП ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» не оскаржувалась, а тому є чинною на момент розгляду цієї справи.

Як установлено судом, на виконання умов договору ОСОБА_1 здійснив оплату за послугу із стандартного приєднання до електричних мереж у повному обсязі (10488 грн.) - 01 червня 2020 року.

Тобто, з урахуванням пункту 4.2.4 глави 4.2 розділу IV Кодексу, послуга з приєднання до по Договору повинна бути надана відповідачем до 31 липня 2020 року включно.

Однак, ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» надало копію довідки№К-14-20-0877 про виконання технічних умов в частині зовнішнього електрозабезпечення (від точки забезпечення потужності до точки приєднання) 16 вересня 2021 року.

Акт приймання-передачі товариство направило на підпис позивачу поштою рекомендованим листом лише 22 березня 2021 року № 03/800/4846.

Фактична дата надання послуги з приєднання, яка підтверджена актом щодо надання такої послуги, підписана ОСОБА_1 - 31 березня 2021 року.

За змістом пункту 4.2.5. Кодексу у випадку отримання послуги з приєднання до електричних мереж з порушенням вимог, встановлених пунктом 4.2.4 цієї глави (у разі перевищення строку надання послуги з приєднання), замовник має право звернутися до ОСР із заявою про відшкодування коштів та сплати пені за порушення строків надання послуги з приєднання за типовою формою, наведеною в додатку 4 до цього Кодексу (далі - заява про відшкодування).

У разі отримання від замовника заяви про відшкодування ОСР зобов`язаний протягом 15 робочих днів надати замовнику відповідну компенсацію або обґрунтовану відмову (з наданням підтверджуючих документів).

У випадку недосягнення згоди між сторонами договору про приєднання шляхом переговорів щодо компенсації та пені замовник має право звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було повідомлено замовника про збільшення строку надання послуги зі стандартного приєднання до електричних мереж системи розподілу, та відповідно належним чином не було розглянуто вимогу замовника про повернення коштів.

Задовольняючи вимогу про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у розмірі 6000грн. суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджені витрати на правничу допомогу та надано договір про надання юридичних послуг від 04 грудня 2021 року № 04122104, за яким ТОВ «Лекс Тулс» здійснює правовий аналіз та підготовку проекту позовної заяви для позивача.

Також, у матеріалах справи міститься акт надання послуг від 15 грудня 2021 року з описом вчинених дій.

Крім того, позивачем долучено платіжні доручення від 04 грудня 2021 року № 406015640 та від 15 грудня 2021 року № 407079568, у яких призначення платежу: «оплата за договором надання юридичних послуг від 04 грудня 2021 року»; отримувач: «ТОВ «Лекс Тулс».

З висновками викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом вказаної норми, застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності.

Тобто, цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів особи.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, та характеру його порушення, невизнання або оспорення.

За приписами ч. 1 ст. 15 ЦК України установлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом.

Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК України з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У ст.629 ЦК України зазначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За змістом ст. 630 ЦК України, договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Підпунктом 26 п. 2.2 глави 2 Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з розподілу електричної енергії, затверджених постановою НКРЕКП від 27 грудня 2017 року №1470 передбачено, що при провадженні ліцензованої діяльності ліцензіат повинен дотримуватися таких організаційних вимог: надавати послуги з приєднання електроустановки замовника до системи розподілу електричної енергії з урахуванням положень статті 21 Закону України «Про ринок електричної енергії» за умови дотримання замовником вимог кодексу систем розподілу. Розраховувати плату за приєднання до електричних мереж оператора системи розподілу на підставі методики (порядку) формування плати за приєднання до системи передачі та системи розподілу, затвердженої НКРЕКП.

Відповідно до пунктів 3-5 ст.21 Закону України від 13 квітня 2017 року № 2019-VIII «Про ринок електричної енергії», послуга з приєднання електроустановок замовника до системи передачі та системи розподілу є платною послугою та надається оператором системи передачі або оператором системи розподілу відповідно до договору про приєднання.

Порядок приєднання до електричних мереж оператора системи передачі та операторів систем розподілу визначається кодексом системи передачі та кодексом систем розподілу і має бути прозорим, забезпечувати ефективне та недискримінаційне приєднання до системи передачі та систем розподілу.

Порядок приєднання має визначати, у тому числі, процедурні питання, умови приєднання, типові форми договорів про приєднання.

Кодексом системи розподілу визначаються умови приєднання електроустановок замовників до електричних мереж власників, які не є операторами системи розподілу.

Оператор системи розподілу надає послугу із стандартного приєднання відповідно до умов договору про приєднання, а саме готує технічне завдання на проектування, забезпечує розроблення та узгодження з іншими заінтересованими сторонами проектної документації на будівництво, реконструкцію та/або технічне переоснащення електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення електроустановок замовника (до точки приєднання електроустановок замовника), здійснює заходи щодо відведення земельних ділянок для розміщення об`єктів електроенергетики, забезпечує виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт, а також здійснює первинне підключення об`єкта замовника у строки, визначені кодексом системи розподілу.

Пунктом 15 вказаної статті передбачено, що строк надання оператором системи передачі та/або оператором системи розподілу послуги з приєднання електроустановок замовника до електричних мереж не має перевищувати нормативні строки проектування та будівництва без урахування строку, необхідного для розроблення та узгодження замовником проектної документації (у випадках, передбачених частинами шостою та сьомою цієї статті) та для здійснення заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення об`єктів електроенергетики.

За змістом п. 4.1.1. розділу ІV Кодексу передбачено, що цей розділ регулює відносини, які виникають під час приєднання новозбудованих, реконструйованих чи технічно переоснащених електроустановок замовників до електричних мереж та під час зміни технічних параметрів електроустановок замовників.

Пунктом 4.1.2. Кодексу передбачено, що оператор системи розподілу (надалі-ОСР) не має права відмовити в приєднанні електроустановок замовника до системи розподілу за умови дотримання замовником вимог цього розділу.

Вказана норма кореспондується з положеннями пункту 1 статті 21 Закону № 2019-VIII.

Послуга зі стандартного приєднання надається на підставі договору про стандартне приєднання до електричних мереж системи розподілу, що укладається за типовою формою, наведеною в додатку 1 до цього Кодексу (далі - договір про стандартне приєднання).

Пунктом 4.2.1. Кодексу передбачено, що ОСР надає послугу зі стандартного приєднання відповідно до умов договору про стандартне приєднання.

В п. 4.2.2. Кодексу зазначено, що послуга зі стандартного приєднання передбачає виконання комплексу робіт, а саме: розроблення технічних умов, включаючи вимоги щодо влаштування вузла комерційного обліку; підготовку технічного завдання на проектування; розроблення та узгодження з іншими заінтересованими сторонами проектної документації на будівництво, реконструкцію та/або технічне переоснащення електричних мереж зовнішнього електрозабезпечення електроустановок замовника (до точки приєднання електроустановок замовника); здійснення заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення об`єктів електроенергетики; перевірка та погодження ОСР проектної документації замовника на відповідність вимогам технічних умов у частині вибору параметрів електричного обладнання на станційному об`єкті (трансформаторна підстанція) замовника та узгодження електричних мереж замовника із електричними мережами ОСР на напрузі приєднання 6 кВ та вище; виконання будівельно-монтажних та пусконалагоджувальних робіт.

Послуга зі стандартного приєднання не включає послугу з влаштування комерційного обліку електричної енергії.

Відповідно до п. 4.2.3. Кодексу процедура надання послуги стандартного приєднання передбачає: надання замовником ОСР заяви про приєднання та необхідних документів, визначених у п. 4.4.2 глави 4.4 цього розділу; визначення типу приєднання залежно від відстані та величини потужності.

Відстань визначається по прямій лінії від точки приєднання електроустановок замовника до найближчої точки в існуючих (діючих) електричних мережах (повітряна лінія, трансформаторна підстанція або розподільний пункт), що збігається зі ступенем напруги в точці приєднання.

За величину потужності приймається загальна величина потужності електроустановок замовника разом з існуючою дозволеною потужністю.

У разі недосягнення згоди щодо визначення типу приєднання сторони, у тому числі разом з представниками центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику нагляду (контролю) в галузі електроенергетики, мають на місцевості спільно провести необхідні вимірювання, на підставі яких остаточно визначається тип приєднання; підготовку і видачу замовнику проекту договору про стандартне приєднання, підписаного ОСР, та технічних умов, що є невід`ємним додатком до такого договору, підписання замовником договору про приєднання; реєстрацію ОСР підписаного двома сторонами договору про приєднання; оплату замовником вартості приєднання відповідно до умов договору про приєднання; підготовку ОСР проекту зовнішнього електрозабезпечення; подання замовником розробленої ним проектної документації на погодження ОСР щодо її відповідності вимогам технічних умов у частині вибору параметрів електричного обладнання на станційному об`єкті (трансформаторна підстанція) замовника та узгодження технічних параметрів електричних мереж замовника із технічними параметрами електричних мереж ОСР на напрузі приєднання 6 кВ та вище; виконання ОСР будівельних робіт в електричних мережах від точки забезпечення потужності до точки приєднання електроустановок замовника; подання ОСР робочої напруги в точку приєднання електроустановок замовника (на контактні з`єднання електричних мереж (межа балансової належності)); підписання акта надання послуги з приєднання сторонами договору; улаштування вузла (вузлів) вимірювання, що виконує ОСР або незалежний постачальник послуги комерційного обліку за вибором замовника, що надається на договірних засадах відповідно до вимог Кодексу комерційного обліку.

Відповідно до положень ст. 10 Закону № 2019-VIII, до повноважень місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування у відносинах із суб`єктами електроенергетики належить погодження питань розміщення на підпорядкованій їм території об`єктів електроенергетики виходячи з інтересів територіальної громади.

Як убачається з матеріалів справи, п. 3.2.4. Договору передбачено введення в експлуатацію в порядку, встановленому законодавством у сфері містобудування, власний об`єкт та електричні мережі внутрішнього електрозабезпечення електроустановок Позивача (Замовника) (у випадку будівництва або реконструкції об`єкта).

Так, п. 4.2.4. Кодексу визначено, що строк надання послуги зі стандартного приєднання для електроустановок замовника першого ступеня потужності становить 45 календарних днів, починаючи з наступного робочого дня від дати оплати замовником ОСР вартості приєднання відповідно до договору про приєднання.

Для електроустановок замовника другого ступеня потужності цей строк становить 60 календарних днів, починаючи з наступного робочого дня від дати оплати замовником ОСР вартості приєднання відповідно до договору про приєднання.

У разі необхідності збільшення строку надання послуги зі стандартного приєднання через затримку здійснення заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення відповідних об`єктів електроенергетики (затримка в погодженні власника (власників) або Користувача (Користувачів) земельної ділянки (земельних ділянок)) ОСР не пізніше ніж за 10 календарних днів до закінчення строку надання послуги з приєднання письмово (або у спосіб, узгоджений із замовником) повідомляє замовника про збільшення строку проектування не більше ніж на 30 календарних днів (з наданням документального підтвердження причин виникнення затримки та зазначенням найменування організацій, до яких звернувся ОСР щодо питання вирішення землевідведення з наданням копій офіційного листування).

У разі неможливості здійснення ОСР у зазначені строки заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення відповідних об`єктів електроенергетики (із причин, не залежних від ОСР) пеня за порушення строків виконання зобов`язання за договором про приєднання на строк здійснення заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення відповідних об`єктів електроенергетики не сплачується, а плата за приєднання не підлягає зменшенню.

Отже, Кодексом передбачена можливість збільшення строку надання послуги зі стандартного приєднання через затримку здійснення заходів щодо відведення земельних ділянок для розміщення відповідних об`єктів електроенергетики (затримка в погодженні власника (власників) або Користувача (Користувачів) земельної ділянки (земельних ділянок).

Матеріали справи містять докази того, що позивач неодноразово звертався до ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» з листом, у якому, посилаючись на порушення відповідачем строку виконання умов Договору, просив останнього відшкодувати завданні збитки.

Однак, на вказані листи позивач отримував відповіді з відмовою відповідача відшкодовувати такі збитки.

Крім того, матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про погодження сторін щодо іншого строку виконання зобов`язань за договором про приєднання до електричних мереж.

Також матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до позивача щодо збільшення строку надання послуги зі стандартного приєднання.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» не заперечує того факту, що позивачем було сплачено на рахунок відповідача 10488 грн за Договором від 12 травня 2020 року №К-14-20-0877.

Проте, п. 5.3 Договору від 12 травня 2020 року №К-14-20-0877 передбачено пеню за кожен день порушення строків виконання зобов`язання за Договором, а саме: винна сторона сплачує іншій стороні пеню у розмірі 0,1% вартості приєднання за кожен день прострочення.

Таким чином 0,1% від 10488 грн., тоді пеня становитиме 10,488 грн. х 243 дні прострочення = 2548,58 грн., а всього 13036,58 грн.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість вимог позивача у частині стягнення з ПрАТ «ДТЕК Київські регіональні електромережі» на користь ОСОБА_1 коштів (матеріального збитку) у розмірі 13036,58 грн., сплачені позивачем за несвоєчасно надані послуги, передбачені умовами Договору.

Вірним є і висновок суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 6000 грн., з огляду на таке.

Так, згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі №648/1102/19 указано, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (п. 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року, пунктах 34-36 рішення у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10 грудня 2009 року, пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12 жовтня 2006 року, пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За умовами ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Під час подання позову позивачем було надано договір про надання юридичних послуг від 04 грудня 2021 року №04122104, за яким ТОВ «Лекс Тулс» здійснює правовий аналіз та підготовку проекту позовної заяви для позивача.

Також, у матеріалах справи міститься акт надання послуг від 15 грудня 2021 року з описом вчинених дій.

Крім того, позивачем долучено платіжні доручення від 04 грудня 2021 року №406015640 та від 15 грудня 2021 року №407079568, у яких призначення платежу: «оплата за договором надання юридичних послуг від 04 грудня 2021 року»; отримувач: «ТОВ «Лекс Тулс».

Відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ст.ст. 76, 77 ЦПК України, суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки позивач довів належними та допустимими доказами порушення його прав, яке відбулось внаслідок порушення строків виконання зобов`язання за Договором.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дав відповідь на всі аргументи і доводи учасників справи, які мають важливе юридичне значення для правильного вирішення справи.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, Київський апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних по суті висновків суду першої інстанції.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, оскільки, дія оскаржуваного рішення була зупинена ухвалою Київського апеляційного суду від 03 липня 2023 року та у зв`язку із залишенням рішення суду першої інстанції без змін, необхідно поновити його дію.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські регіональні електромережі» залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 травня 2023 року залишити без змін.

Поновити дію рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09 травня 2023 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

М.А. Яворський