РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2023 року

м. Рівне

Справа № 570/758/23

Провадження № 22-ц/4815/1289/23

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Гордійчук С. О., Хилевича С. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2023 року ускладі судді Гнатущенко Ю. В., ухвалене в м. Рівне о 10 годині 28 хвилин, повний текст рішення складено 27 вересня 2023 року,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів. В обґрунтування позовних вимог вказував, що 25.03.2005 р. між сторонами було укладено шлюб, в якому у них народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. У зв`язку із проходженням військової служби у в/ч НОМЕР_1 з 02.03.2022 р. він фактично знаходиться за її місцем розташування у м. Тернопіль, однак не припиняє опікуватися своїми дітьми: систематично оплачує комунальні послуги за адресою їхнього спільного місця реєстрації (оплата за домашній інтернет Київстар за договором; оплата квартплати за адресою: АДРЕСА_1 ; оплата за розподіл газу; оплата послуг з поводженням з побутовими відходами; оплата за електроенергію; оплата за газ та водопостачання), тобто утримує дітей та їхню матір, незважаючи на взаємини з нею. Середня сума по оплаті комунальних послуг складає 2521,50 грн. за місяць. За його ініціативи було укладено договір страхування та отримано поліс основного та додаткового страхування життя для дітей, за умовами якого він сплачує 1500 грн. щокварталу за страхування ОСОБА_6 та 1499,99 грн. щокварталу за страхування ОСОБА_7 . Син ОСОБА_7 вже досяг повноліття, але у зв`язку з навчанням не може повністю себе забезпечувати, тому він надсилає йому кошти на його особистий рахунок для власних витрат, що в сумі за останній рік становить близько 111 478 грн., та з 01.01.2023 р. вже перераховано близько 4568 грн. За власні кошти він здійснює оплату за навчання сина ОСОБА_4 на військовій підготовці НУВГП, денної форми навчання 13750 грн.. Доньці ОСОБА_5 він систематично надсилає кошти на її щоденні потреби та за її вимогою. В лютому 2023 р. ним було отримано судовий наказ, виданий Рівненським районним судом 05.01.2023 р. за заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, поданої 28.12.2022 р. ОСОБА_2 . Його дуже образив факт звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом, адже проблем з грошима в дітей немає, він вважає, що вона не задоволена тим, що кошти для ОСОБА_6 він надсилає через старшого сина ОСОБА_7 , і в неї немає до них доступу. Просив суд зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідачки на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно судового наказу Рівненського районного суду Рівненської області від 05.01.2023 р.; стягнути аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття; відкликати судовий наказ, виданий Рівненським районним судом Рівненської області від 05.01.2023 р. про стягнення аліментів по цивільній справі №570/5101/22.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2023 рокуу задоволенні вказаного позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції вмотивоване положеннями ст. 192 СК України, яка передбачає можливість зміни судом розміру аліментів, визначеного за рішенням суду або домовленістю між батьками, за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, та обґрунтоване тим, що у позивача як платника аліментів з часу їх призначення за рішенням суду майновий стан не погіршився, а навпаки покращився, що ним визнано в суді, а тому відсутні передбачені законом підстави для зміни визначеного судовим рішенням розміру аліментів, які стягуються з нього на користь відповідачки.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що відповідачка у справі таємно від нього та від дітей звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на отримання доньки в розмірі 1/4 від всієї суми отримуваного позивачем доходу, який складається із забезпечення військовослужбовця та пенсії військовослужбовця. Додає, що із змісту цієї заяви вбачається, що ОСОБА_2 приховала від суду той факт, що син ОСОБА_8 хоча і досягнув повноліття, однак продовжує навчання у вищому навчальному закладі та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги, і саме позивач здійснює свій обов`язок по отриманню сина в добровільному порядку, про що свідчать належні та допустимі докази, наявні в матеріалах справи. Зауважує, що ОСОБА_2 приховала від суду також і факт добровільного виконання батьківського обов`язку позивачем стосовно доньки, а також факт стану здоров`я позивача та інші обставини, які були повинні бути враховані згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів. Зазначає, що загальний розмір щомісячних аліментів, які отримує відповідачка, становить 42 079 грн. 38 копі. і є 1/4 розміру місячної пенсії та 1/4 розміру щомісячної заробітної плати позивача. Вважає таку суму аліментів надзвичайно високою, такою, яка не відповідає реальним потребам десятирічної дитини і перевищує витрати, яких вона потребує. Окрім того зауважує, що такий розмір аліментів порушує принцип рівності прав батьків на утримання дітей та свідчить про витрачання аліментів не лише на потреби дитини, а також на власні потреби відповідачки, яка свідомо не працевлаштовується, будучи особою працездатного віку. Зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт утримання ним ще однієї дитини старшого сина сторін ОСОБА_7 , який продовжує навчання, та вважає, що ця обставина повинна бути врахована при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої доньки сторін. Вказує, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не врахував стану здоров`я його як платника та пояснює, що йому встановлені наступні захворювання: гіпертонічна хвороба ІІ ст.. з високим рівнем ускладнення, гіпертензивне серце, набута вада серця, аорто склероз, цереброваскулярна хвороба, дисциркулярна енцефалопатія другої стадії з помірним порушенням центральної нервової системи і стійким цефалічним та антеноневротичним синдромом, глаукома обох очей, ускладнена катаракта, деформуючий остеоартроз лівого колінного суглобу ІІ-ІІІ ступеня, киста Беккера, розгинально-згинальна контрактура, синовії. Додає, що попри такий хиткий стан здоров`я він змушений нести військову службу, при цьому витрачаючи кошти на власне лікування, відновлення, оздоровлення свого стану та підтримки його лікарськими препаратами. Зазначає, що за станом здоров`я він отримував ІІІ групу інвалідності з 27 вересня 2017 року, однак у зв`язку з виконанням на даний час військового обов`язку щодо захисту територіальної цілісності України не має можливості для проходження МСЕК для поновлення групи інвалідності. Заперечує висновок суду першої інстанції про те, що його висока заробітна плата має тимчасовий характер, а тому позов не підлягає задоволенню. Зауважує, що високий рівень його заробітної плати, яка виплачується державою як військовослужбовцю, значною мірою має компенсаційний характер за реальний ризик життю при захисті Батьківщини, тоді як безробітна відповідачка отримує щомісячно близько 50,000 грн безпідставно в якості аліментів на дитину, на яку, згідно наданих нею ж квитанцій, необхідно орієнтовно 7000 грн. Вказує на необхідність витрат на забезпечення свого проживання, оскільки спільне проживання з відповідачкою припинене і в зв`язку з цим він несе значне значні витрати на забезпечення свого проживання, тобто найм житла, забезпечення свого побуту та харчування, а також на купівлю амуніції, витрат пального на роботі, яке державою не компенсується і витрати на яке є постійними. Додає, що відповідачка, на відміну від нього, забезпечена житлом, адже квартиру, яка була отримана ним від держави як військовослужбовцем, приватизовано в свій час на всіх осіб, які у ній були зареєстровані, в тому числі і на двох дітей відповідачки від попереднього шлюбу. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 вважає рішення суду першої інстанції законним обґрунтованим, просить залишити його без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження.

Сторони проживають окремо. Діти сторін проживають з відповідачкою, що позивачем не заперечується.

Судовим наказом Рівненського районного суду Рівненської області від 05.01.2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на дитину дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 29 грудня 2022 року та до повноліття дитини.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Положення вказаної статті містять перелік обставин, за яких суд може винести рішення, зокрема, про збільшення розміру аліментів. Ними є: зміна матеріального стану, зміна сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я особи з якої стягуються аліменти, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів, при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 підставою для зменшення розміру аліментів зазначав ту обставину, він добровільно надає матеріальну допомогу дітям, а також на його утриманні перебуває повнолітній син, який продовжує навчання у вищому навчальному закладі.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років 2272 гривні; дітей віком від 6 до 18 років 2833 гривні .

Оцінюючи матеріальний стан сторін, суд прийшов до наступних висновків.

Згідно довідки в/ч НОМЕР_2 №1454/59 від 07.05.2022 р., позивач перебуває на військовій службі у в/ч з 02.03.2022 року.

Відповідно до довідки про доходи №356 від 18.05.2023 р., яка видана в/ч НОМЕР_3 , загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01.01.2023 р. по 18.05.2023 р. без урахування аліментів становить 385 780,54 грн.

Відповідно до довідки ГУ в ПФУ в Рівненській області вих. 129/03 від 01.06.2023 р про доходи пенсіонера, виданої пенсіонеру ОСОБА_1 , останній перебуває на обліку ГУ ПФУ в Рівненській області і отримує пенсію за вислугою років, розмір якої за період з січня 2023 р. по травень 2023 р. складає 81 422,50 грн.

Як вбачається із відповіді ГУ ДПС у Рівненській області від 08.06.2023 року, згідно відомостей центральної бази даних ДРФО ДПС України інформація про отримані доходи ОСОБА_2 за І квартал 2023 року відсутня.

Відповідно до відповіді на адвокатський запит, ГУ ПФУ в Рівненській області від 29.05.2023 р., ОСОБА_2 призначено пенсію за вислугу років на умовах Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» від 09.04.1992 р., розмір її пенсії з 01.01.2023 р. становив 8 392,93 грн., з 01.03.2023 р. по теперішній час 9840,18 грн.

Відповідно до довідки ГУ в ПФУ в Рівненській області вих. 150/03 від 21.06.23 р., про доходи пенсіонера, виданої пенсіонеру ОСОБА_2 , остання перебуває на обліку ГУ ПФУ в Рівненській області і отримує пенсію за вислугою років, розмір якої за період з січня 2023 р. по травень 2023 р. складає 56 146 грн..

Позивач ОСОБА_1 сплачує комунальні послуги за утримання житла, в якому проживає донька, а витрати за користування інтернетом, за користування газом, за розподіл (доставку) газу, за користування електроенергією, за послуги вивезення побутових відходів, за теплопостачання, а також квартплату.

Окрім цього, позивач сплачує страхові внески за договорами страхування дітей, про що свідчать квитанції до платіжної інструкції від 26.11.2021 р., 29.03.2022 р., 26.08.2022 р., 28.11.2022 р., 25.05.2023 р., а також переказує грошові кошти на рахунки дітей, про що свідчать квитанції до платіжних інструкцій, наявні в матеріалах справи, а також виписка з АТ КБ «Приватбанк» від 11.08.2023 році по картці, на яку позивач перераховує кошти для доньки ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 , про що не заперечила відповідачка.

Також позивач поніс витрати пов`язані навчанням доньки, сплатив кошти у зв`язку з військовою підготовкою сина в НУВГ.23.09.2021 р. 4000 грн., 26.10.2021 р. 1500 грн., 10.02.2022 р. 1250 грн., 01.04.2022 р. 2500 грн., 07.05.2022 р. 4500 грн., 24.09.2022 р. 4000 грн., 08.05.2023 р., про що свідчать квитанції до платіжних інструкцій.

Згідно відповіді НУВГП, ОСОБА_4 дійсно є студентом НУВГП з 01.10.2021 р. (кафедра військової підготовки НУВГП). Вартість навчання становить 1 рік (2021-2022) 16500 грн., 2 рік (2022-2023 р.) 16500 грн. Оплату за навчання здійснював у повному розмірі 33 000 грн. ОСОБА_1 ..

Представником позивача долучено до матеріалів справи відомості про вартість освітньої послуги НУВГП за освітньо-професійними програмами магістерський рівень здобуття освіти: автомобільний транспорт за повний термін здобуття освіти 41 300 грн. та договір про надання платної освітньої послуги, укладений між НУВГП та ОСОБА_1 , який набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом усього періоду навчання, а саме з 01.09.2023 р. по 31.12.2024 р.

Відповідачка ОСОБА_2 подала до суду докази, а саме фіскальні чеки що свідчать про купівлю нею засобів гігієни, продуктів харчування, канцелярські товари, одягу, взуття для неповнолітньої дитини. Також відповідачка доводить суду відвідування донькою Ксенією художньої студії для розвитку дитини, студії сучасного танцю, заняття з англійської мови. Вказує, що у разі потреби звертається до лікаря для обстеження та лікування неповнолітньої Ксенії, про що свідчить заключення КНП «Міська дитяча лікарня» РМР від 13.04.2023 р., та відповідно витрачає кошти на купівлю ліків, про що додала чек від 08.05.2023 р., довідка від 23.08.2023 р., чек від 18.09.2023 р. «пломбування зуба». Крім того, вказує що несе витрати про оплаті комунальних послуг, а саме 29.08.2023 р. нею сплачено 3010 грн. на рахунок Квасилівтеплоенерго РМР; 14.09.2023 р. на рахунок Рівнерайкомуненергія; 14.09.2023 р. 7030 грн. Квасилівське КП «Житло»; 14.09.2023 р. 1010 грн. ТОВ «Рівненська ОЕК».

Як вбачається із відповіддю начальника Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області від 10.08.2023 р. №53169, на виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження ВП №70748030 з примусового виконання судового наказу №570/5101/22 від 05.01.2023 р. Рівненського районного суду Рівненської області про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі1/4 заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 29.12.2022 р. та до повноліття дитини.

У серпні 2023 р. в межах ВП №70748030 з виконання судового наказу Рівненського районного суду №570/5101/22 від 05.01.2023 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти у розмірі від його доходу за серпень 2023 р. (аліменти за серпень 2023 р.), а саме 27 780 грн. 98 коп., які стягнуті у якості від розміру його пенсії, що склало 4221 грн. 13 коп. та які стягнуті у якості від розміру його заробітної плати (у В/ч НОМЕР_3 (В/ч НОМЕР_1 ), що становить 23 559 грн. 85 коп..

Згідно відповіді начальника Рівненського ВДВС у Рівненському районі Рівненської області від 20.09.2023 р. №61463, у вересні 2023 р. в межах ВП №70748030 з виконання судового наказу Рівненського районного суду №570/5101/22 від 05.01.2023 р. з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , стягнуто аліменти у розмірі від його доходу за серпень 2023 р. (аліменти за вересень 2023 р.), а саме 27780 грн. 97 коп., які стягнуті у якості від розміру його пенсії, що склало 4221 грн. 13 коп. та які стягнуті у якості від розміру його заробітної плати (у В/ч НОМЕР_3 (В/ч НОМЕР_1 ), що становить 23559 грн. 85 коп. 21.08.2023 р. в межах ВП №70748030 додатково стягнуто аліменти у розмірі від його доходу за серпень 2023 р. від розміру його заробітної плати (В/ч НОМЕР_3 (В/чА5509), що становить 14298 грн. 40 коп., окрім сум, які зазначені у довідці №53169 від 10.08.2023 р.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач, в тому числі зазначав про те, що розмір аліментів, які стягнуті з нього є занадто високим порівняно із реальними потребами дитини, на утримання якої ці аліменти стягуються.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Чинним законодавством України, яке регулює сімейні правовідносини, зокрема, й аліментні зобов`язання, визначено мінімальний гарантований та мінімальний рекомендований розмір аліментів, однак не встановлює верхньої максимальної межі для суми аліментів, що стягуються на користь дитини з її батька чи матері.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Як вбачається із доводів апелянта, платник аліментів офіційно працевлаштований та має постійний дохід, що, в свою чергу, дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання спільної з позивачкою дитини, яка проживає окремо від нього.

Згідно із статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Розмір аліментів з урахуванням статті 48 Конституції України має забезпечувати такий достаток, який би забезпечив покриття поточних основоположних життєвих потреб.

Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

Покликання апелянта на те, що він має ряд захворювань, у зв`язку з чим потребує постійного лікування не можуть бути взяті до уваги як підстава для задоволення його вимог про зміну розміру аліментів. На підтвердження наведеного апелянтом надано рекомендації щодо подальшого лікування від 15.08.2023 р., ультразвукове дослідження КНП «Тернопільська обласна клінічна лікарня» Відділення ультразвукової діагностики від 11.05.2023 р., консультативний висновок спеціаліста від 11.05.2023 р.; амбулаторну карточку, де міститься останній запис від 16.02.2016 р.,свідоцтво про хворобу №48 від 16.05.2017 р., у п.13 якого вказано: «Не придатний до військової служби з виключенням з військового обліку»; виписний епікриз №1164, згідно якого перебував на стаціонарному лікуванні в Рівненському військовому госпіталі з 12.04 по 18.05.2017 р.; згідно Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №3913 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 27.11.2017 по 01.12.2017 р., згідно Виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №1749 ОСОБА_1 перебував у стаціонарі з 17.05.2018 по 29.05.2018 р.

Згідно з довідкою до акта огляду серія АВ №0756277 медико-соціальною комісією надано позивачу ОСОБА_1 з 27.09.2017 р. третю групу інвалідності, де вказано дата чергового переогляду вересень 2018 р., однак, як він сам зазначив у апеляційній скарзі, переогляду не проходив.

Разом з тим, лікарські рекомендації та медичні документи не містять жодних доказів того, що відповідач несе витрати на лікування чи то у вигляді придбання ліків, чи оплати різного розу обстежень або досліджень, як і відсутні докази, що такі дії суттєво впливають на його матеріальний стан.

Покликання апеляційної скарги на те, що доходи позивача мають тимчасовий характер з огляду на підвищений ризик для його життя у зв`язку з участю в заходах по збереженню територіальної цілісності України, хоча і є раціональними, однак не можуть бути підставою для задоволення позову про зменшення розміру аліментів.

Так, після ухвалення рішення суду від 05.01.2023 р. у справі №570/5101/22 про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання неповнолітьної дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матеріальне становище позивача змінилосяв бік покращення: згідно довідок про доходи від 18.05.2023 р. В/ч НОМЕР_3 та від 01.06.2023 р. ГУ ПФУ в Рівненській області, ОСОБА_1 з березня 2023 р. почав отримувати підвищене грошове забезпечення.

Згідно з ч. ч. 1-2ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.

Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.

До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.

У пункті 8 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб (Постанова КабМіну України від 26.02.1993 №146) заначено, що з військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Держспецзв`язку, Держприкордонслужби, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу органів і підрозділів внутрішніх справ, утримання аліментів провадиться з усіх видів грошового забезпечення, інших виплат, установлених законодавством, зокрема додаткової винагороди, яка виплачується на період воєнного стану, крім грошового забезпечення, що не має постійного характеру, та інших випадків, передбачених законом ( Пункт 8 в редакціїПостанови КМУ № 122 від 16.02.2022; із змінами, внесеними згідно з Постановою КМУ №1263 від 11.11.2022).

Відповідно до п. 2 розділу І Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого 07 червня 2018 року № 260 (надалі Порядок) грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.

До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.

До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.

До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.

Так, постановою КМУ № 168 від 28.02.2022 року «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час воєнного стану» передбачено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення(здійснення),зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (утому числі військовослужбовцям строкової служби),- розмір цієї додаткової винагороди збільшується до100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Таким чином, додаткова винагорода, яка виплачується на період воєнного стану та яка входить до доходів, що враховуються при визначенні розміру аліментів, не має систематичний щомісячний характер та встановляється на період воєнного стану, розмір якої залежить від завдань покладених на військовослужбовця.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що за рахунок значної суми аліментів збагачується відповідачка, як такі, що не підтверджені належними доказами щодо нецільового витрачання відповідачкою аліментів на дочку. Згідно закону аліменти стягуються на утримання неповнолітьної дитини, а не відповідачки, яка є лише їх отримувачем, оскільки дитина є неповнолітньою. Окрім цього, відповідачка отримує дохід у вигляді пенсії.

Встановлені обставини справи у сукупності та взаємозв`язку з нормами закону, якими врегульовано спірні правовідносини, дають підстави для висновку про те, що з моменту винесення судом рішення про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у позивача не відбулося суттєвих змін у матеріальному стані або у стані його здоров`я, через що він не має змоги виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, що в свою чергу, є підставою для відмови у заявленому позові про зменшення розміру аліментів.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ч. 2ст. 80 ЦПК України). Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. 4ст. 77 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6ст. 81 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 1 та ч. 2ст. 89 ЦПК України).

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 22 вересня 2023 року залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 грудня 2023 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Гордійчук С. О.