Провадження № 22-ц/812/1297/23 Суддя першої інстанції Коваленко І.В.
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 грудня 2023 року м. Миколаїв Справа № 489/4267/21

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

при секретарі судового засідання Голощапової А.О.,

за участі представника позивача Когіна А.В.,

представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» - Кеню Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 , на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2023 року, повний текст якого складено 02 жовтня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Коваленка І.В., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-Закон та Порядок», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування нерухомого майна із незаконного володіння та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

01 липня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Преміум Лігал Колекшн» (далі ТОВ «Преміум Лігал Колекшн»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Нерухомість-Закон та Порядок» (ТОВ «Нерухомість - Закон та Порядок»), третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Пономарьової Дар`ї Володимирівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування нерухомого майна із незаконного володіння та визнання права власності.

Доводи позову обґрунтовувала тим, що 04 лютого 2008 року вона уклала з Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» договір споживчого кредиту № 08/09/2007/840К-2008, на забезпечення якого в той же день був укладений іпотечний договір, відповідно до якого вона передала в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 .

30 квітня 2020 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» (далі ПАТ «КБ «Надра») відступило ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» право вимоги за вказаним іпотечним договором на підставі договору про відступлення права вимоги № GL3N217215.

Проте, жодних повідомлень про відступлення прав вимоги за кредитним договором позивачу не надходило.

25 березня 2021 року без будь-яких попереджень та застережень позивача, узгодження ціни тощо, ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна відчужило предмет іпотеки ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок».

Про відчуження квартири позивачу стало відомо в травні 2021 року, так як останні три роки вона мешкає за межами України, у Празі.

Через відсутність у ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» доказів отримання позивачем вимоги про повернення суми боргу у тридцятиденний строк, та/або повідомлення про вартість оцінки предмету іпотеки, оскаржуваний договір купівлі-продажу є недійсним, так як укладений з порушенням статті 38 Закону України «Про іпотеку».

З 30 квітня 2020 року по 25 березня 2021 року жодних вимог та претензій про необхідність погашення заборгованості на її адресу не надходило.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна між відповідачами укладений з порушення законодавства, тому цей договір є протиправним.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 25 березня 2021 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нерухомість-Закон і Порядок». Витребувати у ТОВ «Нерухомість-Закон і Порядок» нерухоме майно із незаконного володіння та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 65,8 кв. м.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2023 року, з врахуванням ухвали про виправлення описки від 09 жовтня 2023 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 не надала належних і допустимих доказів того, що в період направлення іпотекодержателем на адресу її проживання вимоги про повернення суми боргу та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки вона проживала за межами України, що унеможливило отримання нею поштову кореспонденцію надіслану ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» у відповідності до вимог статті 38 Закону України «Про іпотеку», та доказів відсутності в її діях недбалості або ухилення від отримання повідомлення позивача про усунення порушень та повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки, у разі непогашення заборгованості в установлений законом строк.

Відсутність на опису вкладення підпису відправника та особи, яка перевірила вкладення, не є достатньою підставою вважати описи неналежними доказами, оскільки дані копії вкладень є примірником відповідача ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», а не відділення Укрпошти. Крім того, фактичне направлення кореспонденції (за ідентифікаторами 200, 029) на адресу позивача підтверджується списками згрупованих поштових відправлень Укрпошта Стандарт з описом вкладення поданих в ЦОКК2 та копіями конвертів, які повернуті поштовим відділенням ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» без вручення адресату з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Невідповідність вартості предмету іпотеки звичайним цінам на момент відчуження спірного нерухомого майна сама по собі не можуть слугувати підставою для задоволення позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі.

Непогодження оцінки предмета іпотеки з власником майна, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності, оскільки основною підставою для скасування такого рішення є відсутність такої оцінки.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, де посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просила його скасувати та ухвалити нове, яким вимоги позову задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять відомостей, що позивач ухилялась від отримання повідомлення ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», надіслані відповідачем поштові повідомлення повернуті за заявою відправника. Отже повідомлення не були вручені не через недбальство та (або) ухилення позивача.

За відсутності належного надсилання вимоги відповідно до частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Таким чином, недотримання вимог частини 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

В матеріалах справи знаходиться опис вкладення, без штампу, підпису відправника та підпису особи, яка перевіряє відповідність опису вкладення з фактичними документами, які знаходяться в конверті.

В опису вкладення, першим пунктом значиться, що відповідач направляє позивачу Вимогу про усунення недоліків, та разом з ним повідомлення про відступлення прав вимоги та повідомлення про відступлення прав за договором іпотеки, таким чином було порушено вимоги статті 35, 38 ЗУ «Про іпотеку», щодо надання боржнику 30 денного строку на усунення недоліків.

Вимога про усунення порушення, яка надсилалась позивачу не була отримана з незалежних від неї обставин.

Наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211 затверджено Порядок пересилання поштових відправлень, в пункті 3.2.1.2 якого наведено зразок оформлення опису вкладення за формою 107.

Висновок суду першої інстанції «Відсутність на опису вкладення підпису відправника та особи, яка перевірила вкладення, не достатньою підставою вважати описи неналежними доказами, оскільки дані копії вкладень є примірником відповідача ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», а не відділення «Укрпошти» є невірним. В опису-вкладенні наданому відповідачем відсутні підпис працівника поштового зв`язку, номер поштового відправлення. Відбиток календарного штемпеля взагалі нечіткий, та неможливо роздивитись дату відправлення, що дуже дивно. Також відповідачем не надано фіскальний чек та накладну «Укрпошти» в якій зазначена інформація про відправлення та номер поштового відправлення.

Єдиним належним доказом належного повідомлення є направлення стороні саме повідомлення та всіх доданих до нього документів є оригінал вкладення, оформлений відповідно до форми 107 Порядку пересилання поштових відправлень.

Суд першої інстанції безпідставно при вирішенні спору не прийняв до уваги висновки, що містяться в постановах Верховного Суду від 13 січня 2020 року № 910/28408/15 та від 26 березня 2020 року у справі № 910/9962/16.

Крім того, позивач дійсно тривалий час мешкає та працює за межами України, доказів до суду першої інстанції надано не було так як позивач належним чином не була повідомлена про наявність у неї заборгованості за кредитним договором та намір стягувача звернути стягнення на предмет іпотеки.

Також висновок суду першої інстанції про недбалість або ухилення від отримання повідомлення позивача, є хибним, так як матеріали справи не містять відомостей, що іпотекодавець в особі позивача, ухилялась від отримання повідомлення ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Судом першої інстанції не було враховані доводи позивача, що відповідно до паспорту активів, які були придбані ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» у ПАТ КБ «Надра», вартість предмета іпотеки на момент видачі кредиту (тобто 2008 рік) становила 459 384 грн.

Проте вже у 2021 році вартість предмета іпотеки відповідно до оцінки, яка проводилась на замовлення відповідача становить 175 000 грн, що свідчить про невідповідність вартості оцінки майна її ринкової вартості.

Документи, які б підтверджували проведення оцінки предмету іпотеки в матеріалах справи відсутні.

Окрім цього, здійснюючи оцінку вартості іпотечного майна, оцінювачем не наведено відповідних пояснень про неможливість особистого огляду об`єкта дослідження, не зазначені обґрунтування застережень припущень щодо використання результатів оцінки, здійсненої без особистого огляду, що є порушенням пункту 56 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» та пунктів 1, 6 статті 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність у Україні». Тобто, оцінка предмету іпотеки на момент переходу права власності не проводилась, що не відповідає вимогам закону.

Матеріали справи не містять доказів отримання оцінювачем необхідної та достовірної інформації про спірну квартиру для проведення оцінки.

Отже перехід права власності на предмет іпотеки було здійснено без проведення належним чином оцінки вказаного нерухомого майна на момент переходу такого права власності.

Від ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В своєму відзиві відповідач зазначав, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а апеляційна скарга ОСОБА_1 безпідставною.

Відповідно до пункту 8.3 Кредитного договору, усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зроблені належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, або вручені особисто за адресами: для позивача-адреса вказана в пункті 9 цього договору.

При цьому у відповідності до пункту 4.3.8 Кредитного договору, позичальник зобов`язаний протягом двох робочих днів повідомляти Банк про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим Договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують.

Вказані пункти Кредитного договору є чинними та є обов`язковими для виконання сторонами.

Недотримання вимоги про усунення порушень у зв`язку із неповідомленням позивачем адреси фактичного проживання є недбалістю позивача, тому ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» не було допущено порушень статті 35 ЗУ «Про іпотеку».

Відсутність на описах вкладень у цінний лист підпису відправника та підпису працівника пошти не впливає на факт направлення відповідних листів, адже як вже було встановлено у судовому порядку, до відзиву на позовну заяву додано копії примірників ТОВ «Преміум Лігал Колекшн».

Позивач не скористався своїм правом витребувати оригінали листів, про які зазначав ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та підтвердили б факт їх надсилання та повернення за закінченням терміну зберігання.

Направлення листів підтверджується і іншими доказами, які були надані до суду та не спростовані позивачем. Судом першої інстанції здійснено дослідження доказів у сукупності, у зв`язку з чим суд прийшов дійсних висновків щодо обставин справи.

Недотримання іпотекодержателем вимог статті 38 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення іпотекодавцю повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки не є підставою для визнання недійсним такого договору.

Незгода позивача з проведеною оцінкою предмета іпотеки не є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу в даній справі.

Оцінка предмета іпотеки була проведена відповідно до вимог чинного законодавства, котре регулює проведення оцінки майна.

Звіт про оцінку майна від 20 березня 2021 року зареєстровано в єдиній базі даних звітів про оцінку, адміністратором якого є Фонд державного майна України

Незгода позивача з проведеною оцінкою предмета іпотеки не знаходить свого підтвердження в обставинах справи та не може бути взята до уваги при розгляді апеляційної скарги.

ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» також подало відзив на апеляційну скаргу.

У відзиві відповідач зазначав, що за обставинами справи, скаржник не долучає доказів, що свідчать про виконання нею умов кредитного договору, тому ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» не зрозуміло яким чином договір купівлі-продажу від 25 березня 2021 року порушує права позивача, оскільки 04 лютого 2008 року, підписавши договір іпотеки, вона взяла на себе зобов`язання та погодилась на наслідки, які можуть виникнути внаслідок невиконання даного зобов`язання.

Всі доводи і обґрунтування підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 зводяться до того, що на думку скаржника було порушено порядок укладання договору купівлі-продажу від 25 березня 2021 року. При цьому, відповідних доказів скаржником суду не надано.

ОСОБА_1 приходить хибних висновків, що неотримання нею вимоги про усунення порушень свідчить про порушення порядку укладення договору на підставі статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Та обставина, що позивач не отримувала вимоги від ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» у зв`язку із її перебуванням за кордоном не вважається поважною, оскільки матеріали справи не містять доказів, які свідчать що вона повідомляла кредитора про зміну адреси проживання.

Скаржник не може стверджувати, що опис вкладення, згідно якого на адресу позивача було направлено вимогу про усунення недоліків разом з повідомленням про відступлення прав вимоги та за договором іпотеки, не відповідає вимогам Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, оскільки суд на підставі повного та всебічно дослідження доказів встановив обставину надсилання вимоги про усунення порушень на адресу скаржника.

На день слухання справи відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надходило.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 04 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством комерційним банком «Надра» було укладено договір споживчого кредиту № 08/09/2007/840К-2088 на придбання квартири, на забезпечення якого в той же день між цими є сторонами був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Поліщук Л.В.

Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_2 , яка є власністю ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 04 лютого 2008 року.

Підпунктом 5.1.7 пункту 5.1 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення позичальником зобов`язань, встановлених кредитним договором та/чи обов`язків заставодавця за цим договором, а також інших обов`язків іпотекодавця, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання отримати задоволення своїх вимог з вартості предмету іпотеки.

Згідно пункту 7.4 наведеного договору, звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, домовленості сторін на передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

За умовами пункту 7.5 договору іпотеки іпотекодержатель має право на свій розсуд вибрати умови та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в межах, передбачених пунктом 7.4 цього Договору.

30 квітня 2020 року ПАТ «КБ Надра» відступило ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» право вимоги за вказаним іпотечним договором на підставі договору про відступлення права вимоги № GL3N217215.

Заборгованість по кредитному договору була стягнута з ОСОБА_3 в судовому порядку та при виконані рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 13 грудня 2010 року задоволено частково позов Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 08/02/2008/840 К223 від 02 квітня 2008 року та ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 05 лютого 2021 року у справі № 761/33738/20 здійснено заміну стягувача у виконавчому провадженні з виконання рішення з ПАТ «КБ «Надра» на його правонаступника ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», яке набуло право вимоги на підставі нотаріального договору про відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № GL3N217215 від 30 квітня 2020 року.

04 травня 2020 року на адресу ОСОБА_1 ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» направлено повідомлення про відступлення прав вимоги та повідомлення про відступлення прав за договором іпотеки.

В той же день на адресу ОСОБА_1 ТОВ «Преміум Лігал Колекшн», як новим кредитором, направлена вимога про усунення порушень, а саме погашення заборгованість по кредитному договору, що утворилася станом на 30 квітня 2020 року в розмірі 92 165.18 дол. США, що по курсу НБУ становить 2 485 823.94 грн. У вимозі про усунення порушень, ОСОБА_1 попереджена, що в разі непогашення нею вказаної заборгованості по кредитному договору протягом тридцяти днів з моменту отримання вимоги ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» залишає за собою право на власний розсуд вибрати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки.

Направлення вимоги та повідомлень ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» підтвердило списком № 16844-1-35-23 згрупованих поштових відправлень Укрпошта стандарт з описом вкладень, поданих в ЦОКК 2, та описом вкладення в Укрпошта стандарт.

Поштове відправлення ОСОБА_1 отримано не було та повернуте поштовим відділенням ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» 08 липня 2020 року з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Крім того, 04 травня 2020 року за вих № 402 ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про усунення порушень в порядку статті 35 Закону України «Про іпотеку», в якій вимагало погасити в тридятиденний строк заборгованість по кредитному договору, що утворилася станом на 30 квітня 2020 року в сумі 92 165.18 дол. США, що по курсу НБУ становить 2 485 823.94 грн, в іншому випадку буде звернуте стягнення на предмет іпотеки у спосіб обраний Товариством. Разом з вимогою направлено повідомлення про відступлення прав за договором іпотеки.

Направлення вимог та повідомлень відповідач підтвердив описом вкладення в Укрпошта стандарт ЦОКК-2 та поштовими конвертами з відміткою поштового відділення від 06 липня 2020 року про повернення кореспонденції з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

20 березня 2021 року проведена оцінка іпотечного майна, про що складено звіт про оцінку майна, який зареєстровано в єдиній базі даних звітів про оцінку, адміністраторам якого є Фонд державного майна України.

В матеріалах справи вказаний звіт відсутній, але враховуючи, що сторони в своїх письмових заявах підтверджують наявність такого звіту, відповідно обставини щодо проведення 20 березня 2021 року оцінки іпотечного майна згідно частини 1 статті 82 ЦПК України, проведення якої не викликає сумнів у суду, доказуванню не підлягають.

Посилання на Висновок про вартість об`єкту незалежної оцінки, ідентифікатор за базою Фонду державного майна України: ДКЗЯХЮ037985, складеному 20 березня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕВЕРЕСТ РЕАЛ ЕСТЕЙ», згідно якого вартість об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 складає 175 000 грн, без ПДВ наведено у пункті 5 оспорюваного договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 березня 2021 року.

25 березня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пономарьовою Д.В., ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» здійснило відчуження предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1 на користь ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок».

Державна реєстрація права власності ТОВ «Нерухомість-Закон та Порядок» на спірну квартиру, підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за № 264471949 від 06 липня 2021 року.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване судове рішення відповідає з огляду на таке.

Відповідно до змісту статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Статтею 204 ЦК України закріплена презумпція правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При вирішенні спору про визнання правочинів недійсними суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог має зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV«Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини 1 статті 35 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Згідно зі статтею 36 Закону України "Про іпотеку" (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до статті 38 Закону № 898-IV (в редакції, яка діяла на час укладення договору купівлі-продажу) якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

Якщо особа, яка висловила намір придбати предмет іпотеки, ухиляється або з інших причин не вчиняє дій до укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки з іпотекодержателем протягом 5 днів після закінчення вказаного вище тридцятиденного строку, вона втрачає право на придбання предмета іпотеки. Це право переходить до інших осіб, які висловили намір придбати предмет іпотеки, відповідно до пріоритету їх прав і вимог.

Якщо особи, які мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, не висловили наміру його придбати, іпотекодержатель вправі продати предмет іпотеки будь-якій іншій особі на власний розсуд.

Дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. При нотаріальному посвідченні такого договору купівлі-продажу правовстановлюючий документ на предмет іпотеки не подається.

Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Розподіл коштів від продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іншими особами, що мають зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, здійснюється відповідно до встановленого пріоритету та розміру цих прав чи вимог. Решта виручки повертається іпотекодавцю.

Іпотекодержатель, який реалізував предмет іпотеки, надсилає іпотекодавцю, боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Іпотекодавець і боржник, якщо він є відмінним від іпотекодавця, мають право виконати основне зобов`язання протягом тридцятиденного строку, вказаного в частині першій цієї статті, згідно з умовами та з наслідками, встановленими статтею 42 цього Закону.

Договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» 04 травня 2020 року рекомендованим поштовим відправленням з оголошеною цінністю з описом вкладення направив іпотекодавцю, яка є одночасно й боржником за кредитним договором, повідомлення про порушення основного зобов`язання та іпотечного договору, адресованого позивачу поштою за адресою, зазначеною у договорах кредиту та іпотеки, з пропозицією сплатити заборгованість у тридцятиденний строк з моменту отримання вимоги, а також попередженням про наслідки несплати заборгованості - продаж предмету іпотеки іншій особі.

Зазначене повідомлення 06 липня 2020 року повернулося до іпотекодержателя ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» з відміткою пошти на зворотному повідомленні «за спливом терміну зберігання».

Матеріали справи містять копію зазначеного повідомлення адресованого іпотекодавцю та докази щодо надіслання вказаного повідомлення позивачу, а саме копію конверта з зазначеною поміткою пошти, опис вкладень у конверт та список згрупованих відправлень.

Суд першої інстанції оцінюючи надані докази, дійшов висновку, що іпотекодержатель виконав свій обов`язок щодо дотримання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» про направлення вимоги боржнику про виконання порушеного зобов`язання, проте позивач не отримала це повідомлення внаслідок своєї недбалості.

У постанові Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року у справі № 822/864/15, зроблено висновок про те, що підтвердженням отримання письмової вимоги банку, яка пересилалася поштою рекомендованим листом, а отже, й завершення тридцятиденного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, яке має бути вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила № 270), та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку "Укрпошта" від 12 травня 2006 року № 211.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) зазначено, що належним потрібно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка зазначена в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил № 270. Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення потрібно вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання. В разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. Отже, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

Відповідно до пункту 8.3 Кредитного договору, усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку, якщо вони здійснені у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, або вручені особисто за адресами: для позивача-адреса вказана в пункті 9 цього договору.

У пункті 9 кредитного договору та у договорі іпотеки зазначена адреса ОСОБА_1 , а саме, АДРЕСА_4 . Отже за адресою зазначеною позивачем у договорах була направлена іпотекодержателем вимога на виконання приписів статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не могла отримати зазначену вимогу, оскільки тривалий час проживає за кордоном є неприйнятними, оскільки згідно з пунктом 4.3.8 Кредитного договору, позичальник ( ОСОБА_1 ) зобов`язаний протягом двох робочих днів повідомляти Банк про зміну адреси, місця роботи, номерів телефонів, прізвища та імені, а також про факти розлучення, одруження, народження дітей та інших обставин, що можуть вплинути на виконання зобов`язань за цим Договором, з наданням відповідних документів, що їх підтверджують.

Між тим позивач не надала доказів на виконання умов кредитного договору щодо повідомлення кредитора та іпотекодердателя обставин про зміну місця проживання та її адреси.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що не отримання ОСОБА_1 вимоги про усунення порушень основного зобов`язання сталося внаслідок її недбалості, що знайшла свій вираз у неповідомленні кредитору адреси її фактичного проживання, а тому ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» виконало приписи статті 35 ЗУ «Про іпотеку».

Аргументи скарги щодо відсутності на наданих ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» описах вкладень у конверт підпису працівника поштового зв`язку, та нерозбірливості відбитку штемпеля не заслуговують на увагу з огляду на таке.

Відповідно до пункту 61 Правил № 270 (у редакції чинній на час відправлення вимоги) у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. За бажанням відправника на примірнику опису, що вкладається до поштового відправлення, вартість предметів може не зазначатися.

ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» надало суду першої інстанції примірник опису, де відсутній підпис працівника зв`язку. Проте, відсутність такого підпису за наявності інших складових опису вкладень, правильно визначено судом першої інстанції належним доказом направлення іпотекодержателем рекомендованим поштовим відправленням з оголошеною цінністю з описом вкладення вказаної вимоги на адресу позивача. Більш того, заперечуючи належне оформлення наданого примірника опису вкладень, ні позивач, ні її представник не надали суду першої інстанції відповідних доказів на підтвердження своїх заперечень, зокрема, витребування відповідних даних з поштового відділення, не заявляли клопотань в суді першої інстанції про витребування таких доказів.

Отже колегія суддів апеляційного суду вважає, що за встановленими обставинами та наданими сторонами доказами ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» виконало свій обов`язок щодо направлення письмової вимоги позивачу про виконання порушеного зобов`язання.

Посилання в апеляційній скарзі на не застосування судом першої інстанції правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16, від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16, від 13 січня 2020 року у справі № 910/28408/15, від 26 березня 2020 року у справі № 910/9962/16, від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 щодо виконання приписів статті 35 Закону України «Про іпотеку» є безпідставними.

Висновки зроблені судом першої інстанції у цій справі не суперечать правовим висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду у справах №№ 306/1224/16 та 757/13243/17, на які посилався представник заявника в апеляційній скарзі.

Подібність правовідносин означає, зокрема тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм. Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи.

Під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, необхідно розуміти, зокрема такі, в яких аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Обставини справи у справах № 521/18393/16 (предмет спору визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію), № 910/28408/15 (оскарження ухвали апеляційного суду про повернення апеляційної скарги), № 910/9962/16 (оскарження ухвали про повернення апеляційної скарги) не є тотожними обставинам справи, що переглядається, а тому відсутні правові підстави для застосування правових висновків у цих справах.

Недотримання іпотекодержателем вимог статті 38 Закону України «Про іпотеку» щодо направлення іпотекодавцю повідомлення про намір укласти договір купівлі-продажу предмета іпотеки не є підставою для визнання недійсним такого договору, а у разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо неналежної оцінки іпотечного майна при укладеного договору купівлі продажу цього майна судова колегія апеляційного суду зазначила наступне.

Як встановлено судом у договорі купівлі продажу предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 , вартість цього об`єкту нерухомого майна складає 175 000 грн без ПДВ. Така вартість підтверджена висновком про вартість об`єкту незалежної оцінки, складеному 20 березня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «ЕВЕРЕСТ РЕАЛ ЕСТЕЙТ», оцінювач ОСОБА_4 .

Заперечуючи проти такої вартості іпотечного майна позивач вважала, що вартість квартири повинна дорівнювати вартості узгодженої ціни предмета іпотеки, що зазначена в іпотечному договорі на час його укладення (2008 рік), а саме 459 348.00 грн.

Між тим позивач не надала відповідних доказів на підтвердження іншої вартості іпотечної квартири саме на час укладання договору купівлі-продажу. Ціна вартості предмета іпотеки не може використовуватися при укладенні договору купівлі-продажу іпотекодаржетелем, оскільки у даному випадку ціна предмета іпотеки не була встановлена за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем, а тому підлягає визначенню на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що було зроблено у цій справі.

Позивач не надала доказів рецензування чи оспорювання нею результатів оцінки вартості предмета іпотеки, викладеної у звіті про оцінку вартості майна та визнання зазначених результатів недійсними.

Позивач не надала доказів на підтвердження того, що вартість предмета іпотеки є більшою ніж зазначено у висновку оцінювача. Тобто не довела, чи були порушені її права і законні інтереси відчуженням предмета іпотеки у власність ТОВ «Нерухомість-Закон і Порядок» за ціною, визначеною у висновку оцінювача про оцінку вартості майна від 20 березня 2021 року.

Правові засади проведення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» (далі - Закон № 2658-III).

Згідно з частиною 4 статті 3 Закону № 2658-III процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Статтею 32 Закону № 2658-III передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Відтак, чинним законодавством України передбачені підстави відповідальності суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання в разі неналежного виконання (зокрема, недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна) ним своїх обов`язків.

Водночас звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності (частина 1 статті 12 Закону № 2658-III).

Системний аналіз наведених норм чинного законодавства свідчить про те, що звіт про оцінку майна є документом, який фіксує дії суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо оцінки майна, здійснювані ним у певному порядку та спрямовані на виконання його професійних обов`язків, визначених законом і встановлених відповідним договором.

Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності.

Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17 (провадження № 12-18гс18).

Отже висновок суду першої інстанції про те, що незгода іпотекодавця з оцінкою іпотечного майна, зазначеного у висновку про вартість об`єкта, складеному 20 березня 2021 року суб`єктом оціночної діяльності, не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним, є правильним.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 917/210/17, на яку посилається в апеляційній скарзі заявник, зазначено, що статтею 37 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Таким чином, питання щодо оцінки майна має значення при вирішенні питання щодо відшкодування іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя та не впливає на вирішення питання про виникнення у відповідача права власності на іпотечне майно та припинення прав позивача на це майно.

Іпотекодавець не позбавлений права у випадку незгоди оспорювати оцінку майна при розгляді його вимог щодо відшкодування різниці між вартістю майна та розміром забезпечених іпотекою вимог в окремому позовному провадженні.

Отже, обставини щодо оцінки майна не входять до предмету доказування у межах предмету позову у цій справі.

Таким чином суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного 25 березня 2021 року між ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ТОВ «Нерухомість-Закон і Порядок».

Позовні вимоги про витребування із незаконного володіння ТОВ «Нерухомість-Закон і Порядок» спірної квартири, яка була предметом договору купівлі-продажу від 25 березня 2021 року та визнання права власності на цю квартиру, обґрунтовані та пов`язуються позивачем з позовною вимогою про визнання зазначеного правочину недійсним. За такого суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги про витребування із незаконного володіння ТОВ «Нерухомість-Закон і Порядок» спірної квартири та визнання права власності на цю квартиру є похідними, а тому також не підлягають задоволенню. Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди позивача з таким висновком суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками суду першої інстанції про те, що ТОВ «Преміум Лігал Колекшн» виконано приписи статті 35 Закону країни «Про іпотеку щодо повідомлення позивача як іпотекодавця про усунення порушення основного зобов`язання; таку вимогу не було вручено внаслідок недбалості позивача; звіт про оцінку майна є належним доказом на підтвердження дійсної вартості предмета іпотеки, проте не спростовують таких висновків.

Отже, доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому відсутні підстави вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення суду першої інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.

Керуючись статтями 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв її представник ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 28 грудня 2023 року.