головуючий у суді І інстанції Григоренко І.В
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

за участі секретаря судового засідання: Лазоренко Л.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ? адвоката Корсуня Юрія Юрійовича на рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до Печерського районного суду міста Києва з позовом до АТ «Українська залізниця», у якому просить стягнути з відповідача на користь позивача:

заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року у розмірі 29 165 грн 04 коп., без утримання податків і зборів;

середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 18 липня 2017 року по день ухвалення судом рішення у справі;

компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у розмірі 6 872 грн 29 коп.

Позов обґрунтовано тим, що із серпня 1986 року по липень 2016 року позивач працювала на ДП «Донецька залізниця», реорганізоване шляхом злиття у ПАТ «Українська залізниця», а потім - у АТ «Українська залізниця». Наказом від 05 липня 2016 року № 1/ОС з позивачем продовжено трудові відносини у виробничому підрозділі «Луганська дистанція електропостачання» структурного підрозділу Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

Наказом структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 16 березня 2017 року № 58-ДН встановлено початок простою з причин, незалежних від робітників з 00 год. 00 хв. 20 березня 2017 року, відповідно до якого на час простою робітникам необхідно приходити на свої робочі місця згідно з графіком роботи відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку, оплату за час простою проводити з розрахунку двох третин ставки, встановленої працівникові розряду (окладу) за час простою згідно графіку роботи.

Наказом регіональної філії «Донецька залізниця» від 17 липня 2017 року № 860-ОС ОСОБА_1 звільнена з посади у зв`язку із скороченням штату. ОСОБА_1 ознайомлена з наказом від 17 липня 2017 року № 860-ОС 17 липня 2017 року.

На день звільнення позивача відповідачем була нарахована, але не виплачена заробітна плата за період з березня 2017 року по 17 липня 2017 року у сумі 29 165 грн 04 грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у трудових правовідносинах, які склалися між позивачем та АТ «Українська залізниця» з 20 березня 2017 року, виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких відповідача об`єктивно, з незалежних від нього причин, було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників.

Невиконання відповідачем обов`язків передбачених щодо розрахунку та затримки виплати заробітної плати відбулось не з вини АТ «Українська залізниця», а викликано обставинами непереборної сили.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Корсун Ю.Ю. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року та ухвалити нове рішення, яким вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин.

Апелянт не погоджується з висновками суду, оскільки вони суперечать наявним в матеріалах справи доказам та судовій практиці у подібних правовідносинах.

Вказує, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом України «Про оплату праці», позивач знаходилася з відповідачем в трудових відносинах до 17 липня 2017 року, а при звільненні не отримала усі належні їй платежі.

Зазначає, що твердження суду про те, що табелі обліку використання робочого часу та довідка про заборгованість заробітної плати є абсолютно неприйнятними та такими, що не відповідають дійсності, оскільки матеріали справи підтверджується те, що вказані документи підписані відповідними посадовими особами AT «Укрзалізниця», а законодавством не передбачено обов`язкової умови наявності печатки, у тому числі, і на документах, які суд першої інстанції вважає неналежними доказами у справі.

Табель обліку робочого часу є первинним документом, відповідно до даних якого здійснюється нарахування заробітної плати.

Місце роботи позивача є місцем державної реєстрації Луганської дирекції залізничних перевезень та регіональної філії «Донецька залізниця», а судом не дано належної правової оцінки тому, що первинні документи складаються за місцем її роботи (Донецька область, м. Лиман, вул. Привокзальна, 22).

При цьому місто Лиман Донецької області не внесене до розпоряджень КМУ № 1276 та № 1085, як місто на території якого органи державної влади не здійснюють своїх повноважень.

Також вказує, що відповідно до висновку ТПП дія форс-мажорних обставин впливає на господарську діяльність структурних підрозділів відповідача, які знаходяться безпосередньо в м. Донецьк та м. Луганськ.

Від АТ «Українська залізниця» надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Корсун Ю.Ю. у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд апеляційної скарги без участі позивача та її представника за наявними у справі матеріалами.

Представник АТ «Українська залізниця» - Малиновський П.А. у відзиві на апеляційну скаргу просив розгляд апеляційної скарги у цій справі провести без участі представника відповідача.

Колегія апеляційного суду, вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, дійшла висновку про таке.

Суд встановив, що з серпня 1986 року по липень 2016 року ОСОБА_1 працювала на ДП «Донецька залізниця», що підтверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 (а.с. 23-28 т. 1).

Відповідно до Закону України «Про особливості утворення акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», ДП «Донецька залізниця» було реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця».

Згідно наказу АТ «Українська залізниця» від 15 квітня 2016 року № 303 у складі регіональної філії «Донецька залізниця» утворено Донецьку та Луганську дирекції залізничних перевезень, а також затверджено їхню структуру.

На виконання рішення засідання правління ПАТ «Укрзалізниця» від 31 травня 2016 року та 03 червня 2016 року відбулось переведення працівників з ДП «Донецька залізниця» до регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», відповідно до вимог законодавства та внутрішніх нормативно-правових актів товариства з повідомленням Державної фіскальної служби України про прийняття на роботу кожного окремого працівника та видання наказів про прийняття на роботу кожного окремого працівника, переведеного з ДП «Донецька залізниця».

Наказом АТ «Українська залізниця» від 05 липня 2016 року № 1/ОС з ОСОБА_1 продовжено трудові відносини у виробничому підрозділі «Луганська дистанція електропостачання» структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» (а.с. 29 т. 1).

Наказом структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця» від 16 березня 2017 року № 58-ДН встановлено початок простою для всіх працівників, зокрема, виробничих підрозділів структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» з причин, незалежних від робітників з 00 год. 00 хв. 20 березня 2017 року, у якому зазначено про необхідність на час простою робітникам приходити на свої робочі місця згідно з графіком роботи відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку та те, що оплата за час простою здійснюється з розрахунку двох третин ставки встановленої працівникові розряду (окладу) за час простою згідно графіку роботи (а.с. 55-56 т. 1).

На підставі наказу (розпорядження) регіональної філії «Донецька залізниця» від 17 липня 2017 року № 860-ОС ОСОБА_1 звільнено з посади електромеханіка дільниці І групи виробничих підрозділів структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» у зв`язку із скороченням чисельності працівників, згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України (а.с. 49 т. 1).

ОСОБА_1 ознайомлена з указаним наказом від 17 липня 2017 року № 860-ОС під розпис 17 липня 2017 року.

Відповідно до довідки про доходи АТ «Українська залізниця» від 01 квітня 2021 року № 189/ДНДЛ, ОСОБА_1 за березень 2017 року нарахована заробітна плата у розмірі 3 080 грн 27 коп. (до видачі - 2 449 грн 37 коп.) та у подальшому заробітна плата не нараховувалася (а.с. 229 т. 1).

Згідно з видатковим касовим ордером від 25 липня 2017 року № 193 ОСОБА_1 отримала заробітну плату за першу половину березня 2017 року у розмірі 2 149 грн 37 коп. (а.с. 228 т. 1).

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до частини 1 статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Статтею 47 КЗпП України передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати.

Тобто заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності.

Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.

За змістом статей 115, 116 КЗпП України, відсутність заборгованості перед позивачем має довести саме роботодавець, але це не позбавляє позивача від обов`язку доведення наявності права на отримання певних сум.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень

ОСОБА_1 у своєму позові просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 18 липня 2017 року по день ухвалення судом рішення у справі.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано розрахунки заробітної плати та табелі обліку використання робочого часу (а.с. 33-48; 50-54 т. 1).

Однак, як правильно зазначено судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, надані позивачем розрахунки заробітної плати та табелі обліку використання робочого не містять штампу підприємства, дату, вихідний номер довідки, підпис керівника та/або головного бухгалтера, а тому не є належними доказами наявності заборгованості із виплати заробітної плати.

Заперечуючи проти позову, відповідач надав довідку про доходи ОСОБА_1 , з якої вбачається, що за березень 2017 року їй нарахована заробітна плата у розмірі 3 080,27 грн. (до видачі - 2 449 грн 37 коп.), а у подальшому заробітна плата не нараховувалася, а також видатковий касовий ордер на підтвердження виплати позивачу заробітної плати за першу половину березня 2017 року у розмірі 2 149 грн 37 коп. (а.с. 228, 229 т. 1).

Відповідно до рішення Ради національної безпеки і оборони України від 15 березня 2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національної безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15 березня 2017 року № 62/2017, у зв`язку із насильницьким захопленням українських підприємств, розташованих на території окремих районів Донецької та Луганської областей та усвідомленням зростання загроз економічній і енергетичній безпеці України, спровокованих свідомими діями терористів, тимчасово, до реалізації пунктів 1 і 2 Мінського «Комплексу заходів» від 12 лютого 2015 року, а також до повернення захоплених підприємств до функціонування згідно із законодавством України, було припинено переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей.

Указані обставини, а також втрата зв`язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця», відсутність передачі з непідконтрольної території первинних документів, які є підставою бухгалтерського обліку господарських операцій, у тому числі, призвело до припинення нарахування заробітної плати працівникам підприємств.

Сам по собі факт звільнення позивача з АТ «Укрзалізниця» не може бути підставою для задоволення позовних вимог, оскільки відповідно до частини першої статті 94 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.

Указані висновки відповідають висновкам, які викладені у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2019 року у справі № 408/2445/17-ц.

Згідно зі статтею 10 Закон України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 243/2071/18 вказано, що зважаючи на вимоги позивача - виплата заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, компенсацію за затримку видачі трудової книжки та середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а також встановлені форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), застосуванню підлягають положення трудового і цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У пункті 1 частини 1 статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно зі статтею 141 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю.

Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2 щодо унеможливлення виконання обов`язків передбачених законодавством України про працю при вивільненні (звільненні) працівників, спричиненого впливом дії форм-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відносно ПАТ «Укрзалізниця» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у місті Донецьк (а.с. 193-226 т. 1).

У пункті 7 розділу VI вказаного висновку зазначено, що втрата контролю і доступу ПАТ «Українська залізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , у тому числі, до: трудових книжок працівників, оригіналів наказів; особових справ працівників; посадових інструкцій; табелів обліку робочого часу; примірників звітів, що подавалися до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу «Луганська дирекція залізничних перевезень», коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями позбавило можливості ПАТ «Українська залізниця» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно ст.ст.47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів «Донецька дирекція залізничних перевезень» і «Луганська дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.

Експертами обґрунтовано та об`єктивно доведено щодо ПАТ «Українська залізниця», зокрема: Регіональна філія «Донецька залізниця», до складу якої входить Донецька дирекція залізничних перевезень та Луганська дирекція залізничних перевезень, якщо невиконання таких обов`язків, спричинено дією форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), зокрема: актами тероризму на територіях Донецької та Луганської областей, вчинених незаконними збройними формуваннями, то вина такого підприємства у невиконані обов`язків, передбачених ст. ст. 47, 83, 116 КЗпП України, відсутня.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Науково-правовий висновок щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при звільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2, на підставі аналізу обставин, що склалися у господарській діяльності ПАТ «Українська залізниця», зокрема: Регіональна філія «Донецька залізниця», до складу якої входить Донецька дирекція залізничних перевезень та Луганська дирекція залізничних перевезень, при звільнені працівників, є компетентною точкою зору Торгово-промислової палати України, яку сформували залучені до цього на договірних умовах науковці як провідні фахівці у відповідній галузі права, оцінку якої має дати суд при вирішені спору.

Враховуючи викладене, апеляційний погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, у трудових правовідносинах, які склалися між позивачем та АТ «Українська залізниця» з 20 березня 2017 року, виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдали збитків як підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких відповідача об`єктивно, з незалежних від нього причин, було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників, що підтверджується висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року № 126/2/21-10.2.

Доводи апеляційної скарги про те, що законодавством не передбачено обов`язкової умови наявності печатки на табелі обліку використання робочого часу, з урахуванням встановлених судом обставин щодо існування обставин непереборної сили, висновки суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.

Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ? адвоката Корсуня Юрія Юрійовича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 29 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 27 грудня 2023 року.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська