справа № 274/2419/23
провадження № 2-о/0274/74/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.06.2023 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення юридичного факту, згідно якої просить суд встановити факт, що видана їй - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі Ордеру на жиле приміщення № 615 від 19.11.192 року на підставі рішення Бердичівського міськвиконкому № 679 від 19.11.1992 року в користування однокімнатна квартира загальною площею 24,8 кв.м., житловою площею 16,6 , яка розташована за адресою : АДРЕСА_1 , яка згідно по поверхового плану будинку в дійсності є квартирою під № 13 , а не квартирою за № 12 .

Свої вимоги заявниця мотивує тим, що під час оформлення приватизаційних документів на квартиру, в якій вона проживає, було встановлено факт, що в ордері, виданому виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області 19 листопада 1992 року на її ім`я було помилково замість квартири за № 13 внесено запис про квартиру під № 12 . Про встановлення факту помилковості вказаного запису в ордері вбачається в самих характеристиках переданої їй в якості наймача квартири за № 13 - так, як вказується в самому ордері - це однокімнатна квартира, загальною площею 24,8 кв. м., житловою - 16, 8 кв. м., в той час як квартира № 12 цього будинку є двокімнатною, уже приватизованою її сусідами квартирою із загальною площею 38, 3 кв.м., житловою - 26, 3 кв. м., про що свідчить довідка Міського комунального виробничого житлового ремонтно- експлуатаційного підприємства № 7 від 27.02.2022 року за № 1. Про те, що квартира за АДРЕСА_3 є однокімнатною з житловою площею 16, 8 кв. м. та коридором-кухнею площею 8, 0 кв. м. підтверджується, виготовленим на її замовлення 01.11.2022 комунальним підприємством «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради Технічним паспортом цієї квартири. Помилка в номері квартири вказаному в ордері на житлове приміщення за № 615 від 19.11.1992 року, виданому виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області на підставі рішення за № 679 від 19.11.1992 року на ім' ОСОБА_1 ( в якому замість квартири під № 13 вказується квартира за № 12 ) позбавляє її права скористатися своїм законним правом приватизації житлового приміщення, у в рамках чинного житлового законодавства України. В позасудовому порядку виправити наявні розбіжності невдалося.

Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим шляхом виправити допущену помилку неможливо, заявниця просить задовольнити її заяву.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 09.05.2023 відкрито окреме провадження у справі ( а.с. 28).

У судове засідання учасники справи не з`явилися.

Від заявниці надійшла заява про розгляд справи в її відсутності.

Заінтересована особа - представник Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заяв на адресу суду не направляв.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що подана заява підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За статтею 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

За частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Згідно з статтею 318 ЦПК України у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Отже, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить установити та з якою метою.

Встановлення певних фактів має на меті підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи, або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

За статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Як вбачається з долученого до заяви ордеру на жиле приміщення №615 від 19.11.1992, ордер видано ОСОБА_1 на право заняття жилого приміщення жилою площею 24.29 кв.м., яке складається з однієї кімнати в квартирі АДРЕСА_4 . Підстава для видачі ордера: рішення міськвиконкому №679 від 19.11.1992 (а.с.17).

Згідно Архівного Витягу з Протоколу №48 засідання адміністрації та профспілкового комітету Бердичівського рафзаводу від 23.09.1992 №Д/1 від 14.02.2023, ОСОБА_1 було виділено квартиру за адресою: АДРЕСА_4 (так у документі) (а.с.18).

Про те, що квартира за АДРЕСА_3 є однокімнатною з житловою площею 16, 8 кв. м. та коридором-кухнею площею 8,0 кв.м. підтверджується виготовленим на замовлення ОСОБА_1 01.11.2022 комунальним підприємством «Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради Технічним паспортом квартири (а.с.11--14).

Факт помилковості вказаного запису в Ордері вбачається також з характеристик переданої ОСОБА_1 квартири за № 13 - так, як вказується в самому ордері - це однокімнатна квартира, загальною площею 24,8 кв. м., житловою - 16, 8 кв. м., в той час як квартира № 12 цього будинку є двокімнатною, уже приватизованою сусідами заявниці із загальною площею 38, 3 кв.м., житловою - 26, 3 кв. м., про що свідчить довідка Міського комунального виробничого житлового ремонтно- експлуатаційного підприємства № 7 від 27.02.2022 року за № 1 (а.с.15 - 16).

Про неможливість в позасудовому порядку усунути вищевказану перешкоду для приватизації ОСОБА_1 належної їй квартири, підтверджується повідомленням Виконавчого комітету Бердичівської міської ради Житомирської області від 12.04.2023 №Р-457, з якого вбачається, що видача свідоцтва на право власності на житло буде здійснюватись на те житло, яке було надано наймачу відповідно до рішення виконавчого комітету та ордеру. Якщо в наймача житла зазначена інша квартира не та в якій він проживає, то законних підстав для подальшої приватизації житла не має (а.с.9).

Аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що при видачі виконавчим комітетом Бердичівської міської ради Житомирської області на ім`я ОСОБА_1 Ордеру №615 від 19.11.1992 на квартиру по АДРЕСА_1 в ньому помилково внесено запис - квартира № 12 замість квартири під №13 .

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Відповідно до положень ч.7 ст.294 ЦПК України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 13,76-81,89,211,223,247,263-265, 294, 315, 319, 354 ЦПК кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Виконавчий комітет Бердичівської міської ради Житомирської області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що видана ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Ордеру на жиле приміщення № 615 від 19.11.1992 року, на підставі рішення Бердичівського міськвиконкому № 679 від 19.11.1992 року, в користування однокімнатна квартира загальною площею 24, 8 кв.м., житловою площею 16, 6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно поповерхового плану будинку в дійсності є квартирою під № 13 , а не квартирою під № 12 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т.М.Вдовиченко