Справа № 288/1390/18
Провадження № 6/288/14/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Рудника М. І.,

за участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області справу за заявою ОСОБА_1 , боржник: Російська Федерація (Посольство Російської Федерації в Україні) про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі заявник) звернулась до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, в якій вказує, що 24 січня 2019 року Попільнянський районний суд Житомирської області задовольнив її позов та позов ОСОБА_1 , яка діяла від власного імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України в сумі 1962000,00 гривень кожній, що є еквівалентом 60000,00 Євро за офіційним курсом Національного банку України на день підписання цього позову.

Після ухвалення зазначеного рішення заявник отримала виконавчий лист № 288/1390/18 і мала намір пред`явити його до виконання, але адвокат, який надавав їй правову допомогу, враховуючи фізичний та психологічний стан заявника, в якому вона перебувала після загибелі чоловіка та її неспроможність самостійно пред`явити виконавчий лист для виконання до виконавчої служби, переконав її, що він пред`явить виконавчий лист до виконавчої служби сам. Однак не встиг, так як з 11 березня 2020 року на території України почала поширюватись гостра респіраторна хвороба «COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS- CoV-2» встановлено карантин та відбулось запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби «COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», що унеможливило отримання інформації до якої виконавчої служби подати виконавчий лист, адже Закон України «Про виконавче провадження» містить правило, згідно з яким виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна, (ч. 1 ст. 24 Закону). Звідси випливає, що заявник, для визначення органу державної виконавчої служби, в якому потрібно буде відкрити виконавче провадження, фактично має здійснити розшук майна, що перебуває на території України та належить боржнику. У заяві про виконання судового рішення заявник має зазначити, що саме на території, на яку поширюються повноваження органу виконавчої служби, знаходиться майно боржника (в іншому випадку документ, пред`явлений не за місцем виконання, повертається стягувачу відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону).

Через акт військової агресії Російської Федерації проти України згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який потім був неодноразово продовжений. Заявник з дочкою 30.03.2022 року вимушені були виїхати за межі України, в Болгарію і повернулись лише 01.06.2022 року.

У зв`язку із вторгненням Російської Федерації та дією на території України воєнного стану Верховною Радою внесено зміни та доповнення до ряду Законів України та прийнято чимало нових. Зокрема, такі зміни не оминули і відносини у сфері виконавчого провадження. 26.03.2022 року набув чинності Закон України Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 15.03.2022 року. Поміж іншого, розділ XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» доповнено пунктом 102. Відповідно до вказаного пункту, до набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація, громадяни Російської Федерації, юридичні особи, створені та зареєстровані відповідно до законодавства Російської Федерації (тобто країна агресор та всі пов`язані з нею особи).

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України територія Житомирської області, як і всієї України, тривалий час була зоною бойових дій, і, за офіційним повідомленням військового командування держави, дотепер зберігається загроза ракетних та авіаційних ударів, а ворог продовжує здійснювати артилерійські обстріли прикордонних районів, у зв`язку з чим, працівники, що виконують обв`язки державної служби, періодично змушені переривати свою роботу та покидати робочім місця через оголошення тривог.?

Всі вищеперераховані обставини стали причиною того, що заявник не змогла своєчасно пред`явити виконавчий лист до виконання виконавчою службою. Зазначені обставини виникли через настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) і тривають по цей час.

Заявник вважає, що встановлений законом трирічний строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання вона пропустила з поважних причин.

Заявник просить поновити пропущений строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 288/1390/18 про стягнення з Російської Федерації (Посольство Російської Федерації в Україні, адреса: 03049, місто Київ, Повітрофлотський проспект, 27) на її користь моральної шкоди завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України в сумі 1962 000,00 гривень, що є еквівалентом 60 000, 00 Євро за офіційним курсом Національного банку України, та на користь ОСОБА_2 моральної шкоди завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України в сумі 1962000,00 гривень, що є еквівалентом 60000, 00 Євро за офіційним курсом Національного банку України.

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник боржника в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України, причин неявки суду не повідомив.

Суд приймає до уваги, що за усталеною практикою ЄСПЛ обмеження права на справедливий суд, зокрема шляхом застосування судового імунітету держави, є таким що відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція 1950 року) лише у разі, якщо таке обмеження: 1) переслідує законну мету, 2) є пропорційне меті, яка переслідується, та 3) не порушує самої сутності права на доступ до суду (Ashingdane v the United Kingdom (скарга № 8225/78), рішення від 28 травня 1985 року, § 57; Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 55; Fogarty v. the United Kingdom (скарга № 37112/97), рішення від 21 листопада 2001 року, § 33; Cudak v. Lithuania (скарга № 15869/02), рішення від 23 березня 2010 року, § 55).

Отже, ЄСПЛ неодноразово визнавав, що «надання імунітету державі в ході цивільного судочинства переслідує законну мету дотримання міжнародного права для сприяння ввічливості та добрих відносин між державами через повагу до суверенітету іншої держави» (Oleynikov v. Russia (скарга № 36703/04), рішення від 14 березня 2013 року, § 60; Cudak v. Lithuania (скарга № 15869/02), рішення від 29 червня 2011 року, § 52; Wallishauser v. Austria, (скарга № 156/04), рішення від 17 липня 2012 року, § 60).

У той же час, збройна агресія проти України, здійснена Російською Федерацією в порушення основоположних принципів і норм міжнародного права, зокрема Статуту ООН, вчинені її збройними силами міжнародно-правові злочини в Україні виключають, з ініціативи Російської Федерації, питання ввічливості та добрих відносин між країнами.

Загальновідомо, що Російська Федерація відкидає визнання будь-якої відповідальності за свою протиправну військову діяльність в Україні, включаючи не тільки повномасштабну збройну агресію, але і будь-яку участь своїх збройних сил у військових діях в Донецькій та Луганській областях з 2014 року. Отже, не існує жодної розумної підстави припустити, що порушене право заявника, за захистом якого вона звернулась до українського суду, могло би бути захищене шляхом подання вказаної заяви до суду, в якій би Російська Федерація не користувалася судовим імунітетом, тобто до суду Російської Федерації.

Таким чином, звернення до українського суду є єдиним ефективним засобом судового захисту порушених прав та законних інтересів заявником. Наразі відсутні будь-які механізми або інші міждержавні домовленості між Україною та Російською Федерацією щодо відшкодування збитків фізичним та юридичним особам, завданих внаслідок дій військової агресії Російської Федерації на території України.

Відповідно до статті 12 Конвенції ООН про юрисдикційні імунітети держав та їх власності (2004), що відображає звичаєве міжнародне право, держава не має права посилатися на судовий імунітет у справах, пов`язаних із завданням шкоди здоров`ю, життю та майну, якщо така шкода повністю або частково завдана на території держави суду та якщо особа, яка завдала шкоду, у цей час перебувала на території держави суду.

Отже, судовий імунітет Російської Федерації не підлягає застосуванню з огляду на порушення Російською Федерацією державного суверенітету України, а отже, не є здійсненням Російською Федерацією своїх суверенних прав, що охороняються судовим імунітетом.

Аналогічна правова позиція була викладена Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року по справі № 760/17232/20-ц.

Крім того, у своїй постанові від 14 квітня 2022 року по справі № 308/9708/19 Верховний Суд також дійшов висновку, що на Російську Федерацію не поширюється судовий імунітет, оскільки «вчинення актів збройної агресії іноземною державою не є реалізацією її суверенних прав, а свідчить про порушення зобов`язання поважати суверенітет та територіальну цілісність іншої держави - України, що закріплено в Статуті ООН». Зокрема, Верховний Суд встановив, що "такими діями Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих статтею 2 Статуту ООН, та грубо порушила гарантоване нормами міжнародного права право власності позивача".

Отже, на підставі викладеного суд розглядає справу за відсутності боржника, на підставі наявних у справі даних і доказів.

Суд, вислухавши заявника, дослідивши заяву та матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом становлено, що 22 березня 2019 року Попільнянським районним судом Житомирської області видано виконавчий лист № 288/1390/18 по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , яка діє від власного імені та в інтересах неповнолітньої дитини: ОСОБА_2 до Російської Федерації про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України про стягнення з Російської Федерації (Посольство Російської Федерації в Україні, адреса: 03049, місто Київ, Повітрофлотський проспект, 27) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , моральну шкоду у розмірі 1962000,00 гривень, що є еквівалентом 60 000, 00 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову та з Російської Федерації (Посольство Російської Федерації в Україні, адреса: 03049, місто Київ, Повітрофлотський проспект, 27) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительки АДРЕСА_1 , моральну шкоду у розмірі 1 962 000, 00 гривень, що є еквівалентом 60000,00 Євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову. Також про стягнення з Російської Федерації (Посольство Російської Федерації в Україні, адреса: 03049, місто Київ, Повітрофлотський проспект, 27) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають АДРЕСА_1 , судові витрати в розмірі 17620 гривень 00 копійок.

Строк пред`явлення даного виконавчого листа до виконання вказаний до 25.02.2022 року.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Отже, строк пред`явлення вказаного виконавчого листа закінчився.

Згідно частини 1 статті 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено ст. ст. 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання про поважність пропуску строків є оціночним. Поважність причин може залежати від таких обставин як поведінка заявника (бездіяльність або незаінтересованість в питаннях звернення судового рішення до виконання), інших осіб, обставин, які безпосередньо унеможливлюють можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк, які виникли об`єктивно, так і від чинників, що не пов`язані з людським фактором, що підтверджуються належними і допустимими засобами доказування.

Суд не може безпідставно поновити строк пред`явлення виконавчого листа до виконання, оскільки це порушує гарантоване право на справедливий суд.

Причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; ця причина виникла протягом строку, який пропущено; ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування; тобто, якщо свідчить про відсутність у заінтересованої особи об`єктивної можливості подати виконавчий документ до виконання у встановлені строки.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 433 ЦПК України, у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого судом, подається до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції. Заява про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа, виданого іншими органами (посадовими особами), подається до суду за місцем виконання відповідного рішення. Заява розглядається в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Їх неявка не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку. Суд розглядає таку заяву в десятиденний строк. Про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання суд постановляє ухвалу.

Аналогічне положення містить ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Метою статті 433 ЦПК України про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк з поважних причин. Поважними можна вважати причини, які не залежали від волі стягувача.

Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 23 вересня 2020 року у справі № 127/2-3538/10 поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.

Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.

Отже, суд при вирішенні питання про поновлення строку для пред`явлення до виконання виконавчого документа повинен з`ясувати питання щодо причин пропуску цього строку та залежно від характеру цих причин зробити висновок про їх поважність чи неповажність, а відтак дійти висновку про наявність чи відсутність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Поважними можуть бути визнані лише ті причини, що виникли внаслідок обставин, об`єктивно незалежних від волі зацікавленої особи, які безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк.

Обґрунтовуючи поважність причин, через які було пропущено строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа у справі № 288/1390/18 заявник вказує на те, що причиною пропуску строку для подачі виконавчого листа є її фізичний та психологічний стан після загибелі чоловіка. Також заявник вказує, що в зв`язку з вказаним, її адвокат переконав, що він пред`явить виконавчий лист для виконання до виконавчої служби, проте не встиг, так як на території України з 11 березня 2020 року почала поширюватись гостра респіраторна хвороба «COVID-19» та з 24 лютого 2022 року в Україні ведено воєнний стан.

Судом встановлено, що 22 березня 2019 року заявник набула прав стягувача у виконавчому провадженні щодо виконання виконавчого листа № 288/1390/18 та звертається до суду лише в травні 2023 року із заявою про поновлення строку на пред`явлення вказаного виконавчого листа.

Доводи заявника вказані в заяві суд відхиляє, так як нею не надано будь-яких належних та допустимих доказів причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та неможливості звернутись до виконавчої служби для пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Як вбачається із матеріалів справи доказів, які б свідчили про добросовісну реалізацію стягувачем ОСОБА_1 своїх процесуальних прав та належне виконання процесуальних обов`язків, зокрема вчинення усіх можливих та залежних від неї дій, спрямованих на своєчасний контроль за виконанням судового рішення, заявник суду не надала.

Отже, судом встановлено, що жодного належного доказу того, що вищевказаний виконавчий лист не був пред`явлений до виконання з поважних причин заявником до суду не додано.

Враховуючи, що стягувач не виявив належної зацікавленості у реалізації своїх прав щодо примусового виконання рішення суду, відсутність належних та допустимих доказів наявності об`єктивних та непереборних для стягувача обставин пропуску строку пред`явлення виконавчого листа до виконання, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні заяви.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження»; ст.ст. 259-261, 354, 433 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , боржник: Російська Федерація (Посольство Російської Федерації в Україні) про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник