Справа № 510/2037/23
Провадження № 2/510/1295/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.12.23 р. Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідачка позовні вимоги визнала, щодо їх задоволення не заперечувала, просила розглянути справу у її відсутності.

Позивачка на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія договору дарування 1/3 частини квартири від 15.05.2023р.; копія свідоцтва про народження позивачки; копія технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 ; копія свідоцтва про шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; копія звіту від 10.10.2023р. про проведення незалежної оцінки вартості квартири; копія свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 06.08.1999р. (троє співвласників); копія звіту від 11.10.2023р. про проведення незалежної оцінки вартості автомобіля; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіля марки VOLVO, модель ХС90, із реєстраційним номером НОМЕР_2 , 2005 року випуску, коричневого кольору, із номером шасі НОМЕР_3 , об`ємом двигуна 2521; копія звіту від 11.10.2023р. про проведення незалежної оцінки вартості мотоциклу; копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу мотоциклу марки MUSSTANG, модель МТ110-2, із реєстраційним номером НОМЕР_4 , 2018 року випуску, чорного кольору; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; копія постанови нотаріуса від 17.10.2023р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії; відповідь завідувачки Ренійської державної нотаріальної контори від 22.11.2023р.; копія зави позивачки від 30.05.2023р. про прийняття спадщини; копія заяви відповідачки від 30.05.2023р. про відмову від прийняття спадщини ; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 30.05.2023р.; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 30.05.2023р. (заповіт, спадковий договір не укладались); копія Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 30.05.2023р. (дата заведення спадкової справи 30.05.2023р.); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 21.11.2023р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є донькою нині померлого ОСОБА_5 , відповідачка є його вдовою. За життя ОСОБА_5 належало наступне майно:

-1/3 частина квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 06.08.1999р.;

-автомобіль марки VOLVO, модель ХС90, із реєстраційним номером НОМЕР_2 , 2005 року випуску, коричневого кольору, із номером шасі НОМЕР_3 , об`ємом двигуна 2521 на підставі свідоцтва серії НОМЕР_5 від 28.04.2012р. про реєстрацію транспортного засобу;

-мотоцикл марки MUSSTANG, модель МТ110-2, із реєстраційним номером НОМЕР_4 , 2018 року випуску, чорного кольору на підставі свідоцтва серії НОМЕР_6 від 04.102018р. про реєстрацію транспортного засобу.

На випадок смерті ОСОБА_5 не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на належне йому майно.

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 були його дружина та донька сторони у справі.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за законом. Про це свідчить подана нею до нотаріуса заява про прийняття спадщини від 30.05.2023р. Відповідачка також звернулась до нотаріуса із заявою, якою вона відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки (доньки), в даний час на неї не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка.

Проте, незважаючи на своєчасне звернення позивачки за прийняттям спадщини, оформити її неможливо у зв`язку із тим, що в неї відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів.

У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину (на 1/3 частину квартири та транспортні засоби), їй в цьому було відмовлено з причин відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на вищевказані спадкові об`єкти, про що нотаріусом було видано 17.10.2023р. постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у зв`язку із втратою їх спадкодавцем.

Згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) правовстановлюючих документів у т.ч. і при видачі свідоцтва про право на спадщину.

На копіях (фотокопіях) зазначених документів проставляється відповідна відмітка про перехід права власності до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті ОСОБА_5 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на відповідну частину квартири та транспортні засоби, як на об`єкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, що залишилася після померлого батька і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідачка від неї відмовилась та на неї не претендує.

Окрім визнання права власності на спадкове майно, позивачка також просить суд визнати за нею право власності на іншу 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 06.08.1999р. належала її матері ОСОБА_2 (відповідачці у справі.

Так, позивачка зазначила, що 15.05.2023р. між нею та відповідачкою була досягнута домовленість про дарування нерухомості. Тоді ж між сторонами був письмово укладений договір дарування нерухомості, згідно якого відповідачка подарувала, а позивачка прийняла у дар 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло від 06.08.1999р. власником 1/3 частини вищевказаної нерухомості рахується ОСОБА_2 . Таким чином, у 2023р. позивачка прийняла в дар від відповідачки об`єкт нерухомості (1/3 її частину), від нього не відмовлялася, це підтверджується доводами позивачки, викладеними у позові, та не заперечується відповідачкою. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивачка користується отриманою у дар нерухомістю в цілому (оскільки іншу 1/3 частину квартири позивачка успадкувала від батька, а ще 1/3 частина квартири належить позивачці у тому числі), доглядає за її збереженням, сплачує всі необхідні платежі. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивачка неодноразово зверталася до колишнього власника, однак, ОСОБА_2 від посвідчення договору ухиляється, на прохання позивачки не реагує, мотивуючи нестачею часу, матеріальними складнощами. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на частину квартири на себе, позивачці було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивачка вимушена була звернутися із позовом до суду.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За ч. 2 ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Отже, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, дарувальник передав безоплатно дарунок позивачці, обдарована прийняла цей дарунок та не відмовилася від нерухомості. Позивачка фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, постійно наглядає за збереженням майна, - тобто правочин між сторонами фактично відбувся.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Щодо вимог з приводу спадкового майна.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Ст. 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею першої черги за законом.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Як зазначила позивачка, після смерті батька у неї були відсутні оригінали правовстановлюючих документів на 1/3 частину квартири та транспортні засоби. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за законом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання копій правовстановлюючих та технічних документів на квартиру та транспортні засоби, розпорядження щодо їх цільового використовування, мешкання у квартирі тощо).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки своєчасно подала заяву про прийняття спадщини, прийняла її за законом. Інший спадкоємець (відповідачка) спадщину не прийняв, відмовився від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є суб`єктом набуття права власності на 1/3 частину квартири та транспортні засоби з підстав прийняття спадщини за законом в порядку ч.1 ст. 1269 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Щодо вимог з приводу придбання майна за договором дарування.

Згідно ст. 220 ЦК України договір, укладений із порушеннями нотаріальної форми є нікчемним. Однак, в ч.2 вищевказаної статті зазначено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між сторонами при укладанні договору дарування була досягнута угода по всіх істотних умовах: щодо об`єкта нерухомого майна 1/3 частини квартири, яку було безоплатно передано позивачці у дарунок і якою вона на теперішній час користується, проте через нотаріальне непосвідчення договору, не може переоформити на себе. Факти укладення угоди, передачі об`єкту нерухомості підтверджуються доводами позивачки, які відповідачка визнала, крім того, обставини дарування сама відповідачка не заперечує. В даний час звернення за оформленням договору дарування є неможливим, оскільки прохання позивачки з цього приводу відповідачкою не сприймаються, так як потребують додаткових матеріальних витрат.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідачки щодо 1/3 частини квартири та встановленні права на нерухомість у позивачки, тому є правові підстави визнати договір дійсним та право власності на 1/3 частину квартиру за позивачкою.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 220, 328, 334, 386, 392, 717-719, 1216, 1217, 1218, 1225, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

І. Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 ) в порядку спадкування за законом право власності на:

-1/3 частину квартири АДРЕСА_1 ;

-автомобіль марки VOLVO, модель ХС90, із реєстраційним номером НОМЕР_2 , 2005 року випуску, коричневого кольору, із номером шасі НОМЕР_3 , об`ємом двигуна 2521 (свідоцтво серії НОМЕР_5 від 28.04.2012р. про реєстрацію транспортного засобу);

-мотоцикл марки MUSSTANG, модель МТ110-2, із реєстраційним номером НОМЕР_4 , 2018 року випуску, чорного кольору (свідоцтво серії НОМЕР_6 від 04.102018р. про реєстрацію транспортного засобу),

що належали ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ІІ. Договір дарування від 15.05.2023 року, згідно із яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дар 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , - визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер - НОМЕР_7 ) право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , що належала ОСОБА_2 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник