Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 682/113/23

Провадження № 2/126/402/2023

"12" червня 2023 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру аліментів, стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з даним позовом, в якому збільшивши свої позовні вимоги, вказала, що 10.06.2009 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, який згодом був розірваний на підставі рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області 19.03.2013 року в справі № 2214/2540/2012. На момент розірвання шлюбу вони з відповідачем не проживали разом однією сім`єю та не вели спільне господарство.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_3 .. З самого народження їхня дочка весь час проживає з нею, відповідач ОСОБА_2 проживав окремо від них і вже тоді перестав цікавитися дочкою. Не приймав і не приймає зараз участі у її вихованні та утриманні. Вона сама займається вихованням та розвитком дочки.

15.11.2019 року між нею та ОСОБА_4 укладено шлюб. В неї та ОСОБА_4 народилося ще двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ..

Відповідач покинув сім`ю в 2013 році і з того часу з ними не проживає та не виявляє щодо своєї дитини батьківського піклування, не проявляє жодної турботи про дочку. Не приймає участі у вихованні та утриманні дитини. Їхня дочка навчається з першого класу у Здолбунівському ліцеї № 5 Здолбунівської міської ради. Батько жодного разу не з`являвся в школі та не цікавився життям дитини, ця обставина підтверджується копією характеристики учениці 6-А класу ОСОБА_7 . Між ним та дитиною втрачено повністю зв`язок, батько не цікавиться ні фізичним, ні моральним станом дитини. Для дитини єдиним батьком є ОСОБА_4 .. Свого біологічного батька вона не знає.

Враховуючи наявні обставини існують всі правові та фактичні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

13.10.2014 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області в справі № 682/3349/14-ц стягнуто з відповідача на її користь аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач судовий наказ не виконує, жодного разу не сплачував аліменти. Заборгованість по аліментах станом на листопад 2022 року становить - 77152 грн. 55 коп.. Жодних витрат на дочку не несе, її життям не цікавиться. Не телефонує, не зв`язується і не бачиться з дочкою, не проявляє бажання до спілкування, не вітає з днем народження, не приймає жодної участі в житті дитини. Їхній дочці відомо про існування батька лише з її слів.

Вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав є необхідним для забезпечення прав дитини, оскільки вона не має можливості змінити місце проживання дитини, не має можливості самостійно вирішувати питання про навчання, а також про лікування дитини, виїхати з дитиною за кордон без згоди батька, оскільки він таку згоду не надає.

Оскільки відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину і створювати необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя на рівні з нею, як матір`ю, просить суд збільшити розмір стягуваних з нього аліментів, визначений судовим наказом виданим Славутським міськрайонним судом Хмельницької області в справі № 682/3349/14-ц від 13.10.2014 року та визначити розмір аліментів на утримання дочки, ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дочкою повноліття.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір пені в зв`язку з виникненням заборгованості відповідача по аліментах за період з жовтня 2014 року по 06.01.2023 року становить - 724919,668 (сімсот двадцять чотири тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 66 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості, що приєднаний до матеріалів позову.

Розрахунок пені проведено у відповідності до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року в справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14- 616цс18).

Посилаючись на вказані обставини, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Змінити розмір стягуваних з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 аліментів на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.01.2023 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пеню за несплату аліментів в розмірі 77152,55 (сімдесят сім тисяч сто п`ятдесят дві) грн. 55 коп..

У судове засідання представник позивача та позивач не з`явилися, представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, справу просив слухати у його відсутність.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Здолбунівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду висновок органу опіки і піклування, в якому зазначено, про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_3 .. Також надана заява про слухання справи у відсутність представника третьої особи.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 10.06.2009 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб, який згодом було розірвано на підставі рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області 19.03.2013 року в справі № 2214/2540/2012, що підтверджується його копією.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , актовий запис № 21.

Позивачка стверджує, що з самого народження їхня дочка весь час проживає з нею, відповідач ОСОБА_2 проживав окремо від сім`ї і вже тоді перестав цікавитися дочкою. Не приймав і не приймає зараз участі у її вихованні та утриманні. Вона сама займається вихованням та розвитком дочки.

15.11.2019 року між позивачкою та ОСОБА_4 укладено шлюб,від якого у них народилося ще двоє дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб Серія НОМЕР_2 та копіями свідоцтв про народження дітей Серія НОМЕР_3 та Серія НОМЕР_4 .

13.10.2014 року рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області в справі № 682/3349/14-ц стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується копією судового наказу.

Відповідач судовий наказ не виконує, аліменти не сплачує.

За час перебування судового наказу на примусовому виконанні, починаючи з 01.06.2016 по 30.11.2022 відповідач має заборгованість зі сплати аліментів в розмірі 77152 грн. 55 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості по ВП № 45711902 Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області.

ОСОБА_1 стверджує, що відповідач жодних витрат на дочку не несе, її життям не цікавиться. Не телефонує, не зв`язується і не бачиться з дочкою, не проявляє бажання до спілкування, не вітає з днем народження, не приймає жодної участі в житті дитини. Їхній дочці відомо про існування батька лише з її слів.

Як передбачено ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1ст. 5 ЦПК).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Суд на підставі ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Згідно висновку органу опіки і піклування Здолбунівської міської ради № 113 від 28.04.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розлучені з 19.03.2013 року, мають від шлюбу доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з народження весь час проживає з матір`ю. За місцем проживання матері для малолітньої ОСОБА_8 створені всі належні умови для розвитку та виховання. Санітарний стан будинку відповідає санітарно-гігієнічним нормам, у дівчинки власна кімната, в якій є місце для сну, відпочинку та підготовки уроків. Анастасія з батьком ОСОБА_2 не має жодного фізичного та морального контакту. Дослідивши та взявши до уваги подані документи на засідання комісії з питань захисту прав дитини Здолбунівської міської ради, керуючись ст. 19 та ст. 164 Сімейного кодексу України, вважають за доцільне позбавити батька гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що зареєстрований за адресою: с. Красносілка, Гайсинського району, Вінницької області, стосовно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 батьківських прав.

На підставі наведених норм права та встановлених обставин справи суд дійшов висновку, що знайшли своє підтвердження матеріалами справи обставини щодо умисного ухилення відповідачем від виконання своїх батьківських обов`язків, так як він не приймає участі у вихованні дочки, не спілкується з нею, не цікавиться її розвитком та станом здоров`я. Відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, та не надає матеріальну допомогу на її утримання. В зв`язку з чим позов в цій частині підлягає задоволенню.

Стосовно позовних вимог про зміну розміру стягнення аліментів, суд зазначає наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 2 статті 182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно з частиною 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (абзац 2 частини 3 статті 181 СК України).

Відповідно до абз. 4 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З огляду на викладене та враховуючи, що розмір аліментів стягнутий з відповідача відповідно судового наказу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області в справі № 682/3349/14-ц від 13.10.2014 року є значно меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вбачає підстави для задоволення позову в частині змінити розміру стягуваних з відповідача аліментів на утримання дочки.

У разі зміни розміру аліментів, у новому розмірі аліменти стягуються з дня набрання рішенням законної сили.

Стосовно позовних вимог про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.06.2016 по 30.11.2022, суд зазначає наступне.

У статті 180 СК України закріплений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такий правовий висновок, викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду у справі № 572/1762/15-ц від 25 квітня 2018 року та у справі № 333/6020/16-ц від 03 квітня 2019 року.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Така правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України по справі № 14-616цс18 від 03.04.2019 року, яка відповідно до ст.360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду при розгляді по цій категорії справ.

Згідно розрахунку заборгованості, загальна сума боргу по пені за несвоєчасну сплату аліментів за період з 10.10.2014 року по 06.01.2023 року становить 724919 грн. 66 коп..

В той же час законодавець обмежив розмір пені, яка підлягає стягненню з боржника, зазначивши що він не може перевищувати 100 відсотків заборгованості. Так, згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального-Західного міжрегіонального управління (м. Хмельницький) сума заборгованості зі сплати аліментів за період з 01.06.2016 по 30.11.2022 складає 77152 грн. 55 коп..

Враховуючи те, що заборгованість та прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини виникла з вини відповідача, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів.

Враховуючи наявні докази, правову позицію ВП ВС від 03.04.2019 р. та обмеження, що встановлені ч. 1 ст. 196 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 77152 грн. 55 коп. грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 1073 грн. 60 коп. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 2147 грн. 20 коп. за позовну вимогу про зміну розміру стягнення аліментів та стягнення пені за прострочення сплати аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 141, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги Служба у справах дітей Здолбунівської міської ради про позбавлення батьківських прав, збільшення розміру аліментів, стягнення пені за несвоєчасну сплату аліментів задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) відносно дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Змінити розмір аліментів, що визначений судовим наказом Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13.10.2014 року в справі № 682/3349/14-ц.

Стягувати з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , АДРЕСА_1 ) аліменти на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП - НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ; жительки АДРЕСА_3 ) на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання законної сили даним рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Судовий наказ Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 13.10.2014 року в справі № 682/3349/14-ц про стягнення аліментів відкликати з примусового виконання Бершадського відділу державної виконавчої служби у Гайсинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) після набрання даним рішенням законної сили.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 77152,55 (сімдесят сім тисяч сто п`ятдесят дві) грн. 55 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 судовий збір в сумі 1073 грн. 60 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 2147 грн. 20 коп. судового збору на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/ 22030106 Код , Банк отримувача Казначейство України (ЕАП), Рахунок отримувача UA0026001, Код класифікації доходів бюджету 22030106).

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О. Г. Рудь