ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м.Суми

Справа №574/408/22

Номер провадження 22-ц/816/1020/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Собини О. І.

сторони:

позивач АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК»

на рішення Буринського районного суду Сумської області від 25 квітня 2023 року в складі судді Гука Т.Р., ухвалене в м. Буринь, повний текст якого складено 08 травня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

19 вересня 2022 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , у якому просило стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 24 червня 2011 року в розмірі 8378 грн 40 коп.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що ОСОБА_3 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 24 червня 2011 року та отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому збільшився до 20000 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 померла. Однак, в зв`язку з порушенням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором у неї станом на день смерті виникла заборгованість у розмірі 8378 грн 40 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту. 17 березня 2020 року була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса Головенської Л.В. та 10 серпня 2020 року отримано відповідь в якій зазначено, що спадкоємцями померлої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 02 січня 2021 року позивачем до відповідачів було направлено лист претензію, згідно якого позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано.

Рішенням Буринського районного суду Сумської області від 25 квітня 2023 року в задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПРИВАТБАНК», не погоджуючись з рішенням суду та посилаючись на те, що рішення суду ухвалено без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

На думку позивача місцевий суд незаконно відмовив у стягненні заборгованості, оскільки невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Від відповідачів відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2023 року: 2684 * 100 = 268400 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернулася до АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку № б/н від 24 червня 2011 року (а.с. 24).

В заяві зазначено, що позичальник ознайомилась і згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Підписавши вказану заяву, позичальник також погодилася з тим, що ця заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг.

ОСОБА_3 було відкрито картковий рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 2200 грн, який у подальшому збільшився до 20000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_3 (а.с. 23).

Для користування кредитним картковим рахунком ОСОБА_3 отримала кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії якої до 02/15, що вбачається з довідки (а.с. 52).

ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 54).

Згідно наданого представником позивача розрахунку, станом на 21 лютого 2021 року розмір заборгованості ОСОБА_3 становить 8378 грн 40 коп., яка складається із заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Також з матеріалів справи вбачається, що 18 лютого 2020 року позивачем була направлена претензія кредитора до приватного нотаріуса Головенської Л.В., в якій банк просив повідомити чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , а також повідомити спадкоємців останньої про наявність в неї заборгованості за кредитним договором в розмірі 8379 грн 15 коп. (а.с. 56).

10 серпня 2020 року позивач отримав від приватного нотаріуса Головенської Л.В. листа № 295/02-14 від 31 липня 2020 року, в якому повідомлялося, що в межах Спадкової справи № 75/2020 року щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , яка на день смерті проживала в с. Дяківка Буринського району Сумської області, 29 липня 2020 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом за реєстровими номерами 899 та 900. Спадкоємцями майна ОСОБА_3 є її дочки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Про наявність претензій кредитора до майна спадкодавця нею повідомлено спадкоємців особисто (а.с. 57).

Згідно листів-претензій від 17 грудня 2020 року, адресованих ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та направлених 30 грудня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» повідомляло останніх про наявність у ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором в сумі 8379 грн 15 коп. та необхідність її погашення спадкоємцями (а.с. 58-61).

Із копії спадкової справи № 75/2020, заведеної 24 березня 2020 року приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу Сумської області Головенською Л.В. після смерті ОСОБА_3 вбачається, що 29 липня 2020 року нотаріусом були видані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину, згідно яких останні є спадкоємцями майна ОСОБА_3 , а саме, земельної ділянки, для ведення особистого селянського господарства, площею 2 га, яка знаходиться на території Дяківської сільської ради Буринського району.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що за період з 24 червня 2011 року по 03 листопада 2019 року ОСОБА_3 фактично отримано та використано кредитних коштів в загальному розмірі 68252,1 грн, а сплачено на погашення кредиту (з врахуванням сум, які надійшли на поповнення карткового рахунку після смерті позичальника) 86351,14 грн, що свідчить про відсутність у ОСОБА_3 заборгованості за тілом кредиту, а тому прийшов до висновку, що заявлені АТ КБ «ПРИВАТБАНК» позовні вимоги є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки суд дійшов їх правильно встановивши фактичні обставини справи, з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Як передбачено ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо).

Із положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають правонаступництво у порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, тобто відбувається передбачена законом заміна боржника у зобов`язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником, який помер, після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку, визначеному статтею 1282 ЦК України.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини, визначені у частинах третій і четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 1268, частини першої статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України).

Відповідно до положень статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобо`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ним у спадщину майна. Тобто, до спадкоємців боржника обов`язок перед позикодавцями (кредиторами) спадкодавця виникає лише у межах, передбачених статтею 1282 ЦК України, тобто в межах вартості майна, одержаного у спадщину. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна, особа не набуває статусу спадкоємця, і як наслідок у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 ЦК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» обґрунтовувало свій позов тим, що між банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, однак, остання не виконала зобов`язання за цим договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість.

На підтвердження позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» надало суду першої інстанції: розрахунок заборгованості за кредитним договором, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а. с. 14-22, 24, 25, 26-67).

Підписана ОСОБА_3 анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 24 червня 2011 року (а. с. 24) не містить процентної ставки за надані кредитні кошти.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначають, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентну ставку, розмір обов`язкового щомісячного платежу, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також інші умови.

Названі документи не підписані ОСОБА_3 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови та правила розуміла ОСОБА_3 , ознайомилася та погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву від 24 червня 2011 року.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретно запропоновані ОСОБА_3 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов і правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У зв`язку з цим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд в постанові від 3 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо істотних умов укладеного сторонами кредитного договору, то наданий АТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок заборгованості достовірно не вказує на розмір невиконаного ОСОБА_3 зобов`язання та є неналежним доказом.

Колегія суддів вважає, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», є неналежним доказом щодо погодження між сторонами процентної ставки, оскільки не містить підпису сторін.

Також апеляційний суд зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами договір від 24 червня 2011 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Як вбачається із матеріалів справи, а саме, виписки по рахунку за період з з 24 червня 2011 року по 03 листопада 2019 року ОСОБА_3 фактично отримано та використано кредитних коштів в загальному розмірі 68252,1 грн, а сплачено на погашення кредиту (з врахуванням сум, які надійшли на поповнення карткового рахунку після смерті позичальника) 86351,14 грн. Тобто, ОСОБА_3 на погашення фактично отриманих коштів було сплачено суму коштів, яка перевищує розмір заборгованості. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови в задоволенні позову.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд незаконно відмовив у стягненні заборгованості, є помилковими.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Буринського районного суду Сумської області від 25 квітня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. Ю. Кононенко

О. І. Собина