Справа № 932/3574/21
Провадження № 2/201/582/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

за участю секретаря - Покопцевої Є.О.

за участю представника позивача - адвоката Павленко І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання повернути правовстановлюючі документи на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 07.07.2021р. за підсудністю з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла цивільна справа ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним (нікчемним) договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання повернути правовстановлюючі документи на квартиру (а.с. № 28 т. № 1).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.07.2021р. позов прийнято до провадження, призначено розгляд справи в загальному позовному провадженні в підготовче засідання (а.с. №33 т. № 1).

Ухвалою суду від 27.10.2021р. за клопотанням представника позивача по справі було призначено судову психіатричну стаціонарну експертизу, на вирішення якої суд поставив наступне запитання: Чи мав функціональний розлад, та чи міг розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під чаc укладання правочину від 02.04.2021р., під чаc перебування у cтані алкогольного сп`яніння?

Висновок судової психіатричної стаціонарної експертизи від 25.01.2023р. надійшов суду 14.02.2023р. (а.с. № 128, 129-132 т. № 1).

Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 16.02.2023р. провадження по цивільній справі було поновлено (а.с.№ 134 т. № 1).

11.07.2023р. представником позивача адвокатом Павленко І.О. (діє за ордером від 21.09.2021р. а.с.№ 59 т. № 1) подано уточнену позовну заяву ОСОБА_1 (а.с. № 176, 177-178 т. № 1).

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач посилався на те, що він перебував в поcтійному алкогольному сп`янінні, у зв`язку з чим йому потрібні були грошові кошти, тому він постійно оформлював мікрозайми в фінансових уcтановах. Коли 05.04.2021р. його дружина ОСОБА_4 повернулася додому з дачі вона знайшла в його кишенях візитівку cпеціаліcта з нерухомоcті на ім`я ОСОБА_5 та договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2021р., і з`яcувала, що пропали оригінали уcіх правоустановлюючих документів, що були в квартирі. Намірів продавати cвоє єдине житло ОСОБА_1 не мав, бо іншого немає. Намагання будь-що з`яcувати в телефонному режимі не вдалоcя, а в досудовому порядку вирішити дане питання не вдалося, бо відповідачка ігнорує будь-які його звернення.

Отже, посилаючись на ст. 225 ЦК України, позивач просив задовольнити позовні вимоги та визнати недійсним договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2021р., а саме квартири АДРЕСА_1 , укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ним, а також зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повернути йому правовcтановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 , а cаме - свідоцтво про право влаcноcті на житло від 31.07.1998р. та свідоцтво про право на cпадщину за законом від 06.11.2001р.

Відзив у справі на первісну редакцію позовних вимог в порядку ст. 178 ЦПК України на е/пошту суду подано 04.10.2021р. представником відповідачки адвокатом Друзом К.А. (а.с. № 63-63 т. № 1).

На уточнену позовну заяву письмового відзиву подано не було, втім усні заперечення на позов в редакції від 11.07.2023р. було висловлено представником відповідачки адвокатом Садовським І.В. в ході судового засідання по справі 15.11.2023р. (а.с. № 222-223 т. № 1).

Підготовче засідання у справі у відповідності до ст. 197 та п.3 ч.2 ст.200 ЦПК України проведено 31.07.2023р., під час якого було задоволено клопотання представника позивача про допит свідків від 27.10.2021р. (а.с. № 81, 193 т. № 1).

В ході судового розгляду справи 01.11.2023р., 15.11.2023р. та 20.12.2023р. представник позивача позовні вимоги підтримала, наполягала на їх повному задоволенні.

Ухвалою суду від 15.11.2023р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду ст. 353 ЦПК України) була прийнята відмова представника від допиту 4-х з 6-ти заявлених свідків (а.с. № 81, 232-233 т. №1, дія № 32).

В ході судового розгляду справи 15.11.2023р., під час якого допитувалися свідки, був присутнім і представник відповідачки адвокат Садовський І.В. (а.с. № 232-233 т. № 1).

В ході розгляду справи судом 15.11.2023р. представник відповідачки адвокат - Садовський І.В. заперечував проти задоволення позовних вимог в уточненій редакції від 11.07.2023р., посилаючись на те, що позивач за таких обставин згідно п. 5 умов укладеного договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2021р. має повернути отримані грошові кошти у вигляду авансу та штраф у розмірі 3,33% від суми вартості об`єкту в якості неустойки. Крім того, представник відповідача зазначив, що на сьогоднішній день нібито набрав чинності судовий наказ чи заочне рішення про стягнення авансу та штрафу за невиконання умов договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2021р., хоча жодних доказів даній обставині не надав. Висновок судово-психіатричного експерта №15 від 25.01.2023 р. ніяк не прокоментував.

Ухвалою суду від 20.12.2023р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду ст. 353 ЦПК України) прийнято рішення про продовження та завершення розгляду цивільної справи за відсутності відповідачки та її представника - адвоката Садовського І.В. через неявку останніх в судове засідання при належному повідомленні про розгляд справи (а.с. № 1, 5-11 т. № 2) та відсутності відомостей про причини неявки та відсутності заяв про відкладення розгляду справи (а.с. № 13-14 т. №2, дія № 8, 13).

Підстав для ухвалення по справі заочного рішення у цій справі немає, оскільки відсутня сукупності умов для ухвалення заочного рішення, яка передбачена ч.1 ст. 280 ЦПК України (представник відповідачки в судовому засіданні 15.11.2023р. позовні вимоги не визнав).

Суд, вивчивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення стосовно них, допитавши 15.11.2023р. свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , об`єктивно оцінивши докази за принципами ст. 89 ЦПК України у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Квартира АДРЕСА_1 (раніше назва міста Дніпропетровськ) зареєстрована за позивачем ОСОБА_1 на праві приватної власності, а саме: частина на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.07.1998р., яке видане виконкомом міської ради народних депутатів, згідно з розпорядженням №1/2255-98, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДМР та записано в реєстрову книгу №461 п за реєстровим №820-169; та частина на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.11.2001р., виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим №7-4219, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДМР та записано в реєстрову книгу №461п за реєстровим №820-183 (лист №13265 з КП «ДМБТІ» ДМР від 04.10.2021р.).

Між сторонами у справи 02.04.2021р. було укладено договір про наміри щодо купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с. № 7-8 т. № 1).

В ході розгляду справи судом встановлено, що договір про наміри щодо купівлі-продажу вищевказаної квартири (нерухомого майна) був укладений 02.04.2021р. позивачем ОСОБА_1 з ФОП ОСОБА_2 в той період, коли позивач виявляв тимчасовий розлад психічної діяльності у формі психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, психотичного, переважно галюцинаторного, розладу.

За своїм психічним станом на той період часу (02.04.2021р.) ОСОБА_1 не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що підтверджується висновком судово-психіатричного експерта №15 від 25.01.2023р. (а.с. № 129-132 т. № 1).

Вказаний висновок підтверджується анамнестичними відомостями, матеріалами цивільної справи, медичною документацією, результатами даного психіатричного обстеження про виникнення у іспитованого на тлі тривалого зловживання спиртними напоями (яке проявлялося наявністю тяжіння до них, втратою захисних рефлексів з втратою ситуаційного, якісного і кількісного контролю, абстинентними проявами) психотичного (галюцинаторного) розладу інтоксикаційного генезу, що стало причиною його стаціонарного лікування у психіатричній лікарні.

В арто зазначити, що ОСОБА_4 (дружина позивача) 07.04.2021р. зверталася до правоохоронних органів в інтересах позивача ОСОБА_1 , маючи довіреність від нього, яка посвідчена приватним нотаріусом ДМНО Березіним В.Д. (зареєстровано в реєстрі за №133), бо ОСОБА_1 проходив курс лікування у відділенні №3 в КП «Дніпропетровській клінічній психіатричній лікарні» ДОР.

07.04.2021р. ЖЕО №15330 та 12.04.2021р. ЖЕО №16324 зареєстровано відділенням поліції №7 Дніпровcького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровcькій облаcті, у зв`язку з чим відомості були внесені до ЄРДР, порушено кримінальне провадження №0000727, за заявою ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 190 КК України.

Також, за зверненням ОСОБА_4 від 21.05.2021р. до відділення поліції №5 Дніпровcького районного управління поліції ГУНП в Дніпропетровcькій облаcті було порушено кримінальне провадження №0000341, про що є Витяг з ЄРДР від 29.06.2021р. з первіcною правовою кваліфікацією та коротким викладом обcтавин, що передбачено ч.3 ст. 358 КК України, втім кримінальне провадження закрито постановою від 30.12.2021р.) (а.с. № 14-17, 55, 102, 171 т. № 1).

З аналізу виписок з історії хвороби ОСОБА_1 встановлено, що ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у міській клінічній лікарні № 16. Виписка з медичної карти стаціонарного хворого №5038 від 05.08.2021р., госпіталізація від 30.07.2021р. з діагнозом: інфаркт мозку внаслідок тромбозу церебральних артерій ГПМК по ішемічному типу клінічно в лівій СМА з правобічним геміпарезом помірним в руці, вираженим в нозі на тлі патології МАГ, ГХ 3 ст., ускладнення: спастична геміплегія. Виписка №2627/732 із медичної карти стаціонарного хворого неврологічного відділення відновного лікування наслідків запальних, дегенеративних, демієлінізуючих захворювань ЦНС Реабілітаційна лікарня ДОР госпіталізований до стаціонарного відділення 09.09.2021р. з діагнозом (основний): відновний період ішемічного інсульту (21.07.2021р.) внаслідок тромбозу церебральних артерій в лівій СМА з правобічним геміпарезом вираженим в нозі, легкою моторною афазією, помірним атактичним синдромом на фоні гіпертонічної хвороби ІІІ ст. (а.с. № 51, 73 т. № 1).

Крім того, позивачу ОСОБА_1 за загальним захворюванням після первинного огляду медико-соціальною експертною комісією з 21.02.2022р. було встановлено ІІ (другу) групу інвалідності «безстроково» про що свідчить довідка серії 12 ААВ №571005 від 23.02.2022р., де за висновком комісії ОСОБА_1 непридатний до регулярної професійної праці (а.с. № 143 т. № 1).

Відповідно до висновку судової психіатричної стаціонарної експертизи від 25.01.2023р. ОСОБА_1 на час складання договору про наміри купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2021р. виявляв тимчасовий розлад психічної діяльності у формі психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, психотичного, переважно галюцинаторного, розладу (а.с. № 128, 129-132 т. № 1).

Допитаний в судовому засіданні 15.11.2023р. в якості свідка син позивача ОСОБА_6 , дав суду свідчення про те, що його батько ОСОБА_1 в 2020р. втратив роботу, тому його запої стали більш тривалішими. Лікувався («кодувався») неодноразово від алкогольної залежності. В березні 2021р. він разом зі своєю матір`ю ОСОБА_4 поїхав на дачу, хоча частіше вони їздили на дачу втрьох (разом з батьком). 31.03.2021р. ОСОБА_6 був вимушений повернутися додому в АДРЕСА_2 раніше матері через своє навчання, але батька вдома не застав. Його батько ОСОБА_1 прийшов додому в сильному алкогольному сп`янінні під ранок, тобто 01.04.2021р., а пізніше, близько 10.00 год. до квартири прийшли дві жінки (раніше йому не знайомі), за віком жінкам було приблизно 35-40 років, яким батько віддав якісь документи з шухляди, де зберігаються всі документи родини. Щось запитувати у батька було марно, бо він перебував у такому стані (алкогольному сп`янінні), що не міг зрозуміло щось пояснити. Наступного дня, 02.04.2021р. батька весь день не було вдома, тому він подзвонив матері, і повідомив, що батько напередодні віддав якісь документи з шухляди, де зберігаються всі документи (в тому числі на квартиру) і перебуває в дуже поганому стані, можливо йому знову буде потрібна медична допомога, щоб вивести його з такого стану. 05.04.2021р. приїхала мати ОСОБА_4 і знайшла батька на сходах під`їзду. Оскільки він був в такому стані, що не міг говорити, вона самостійно з`ясувала, що відсутні правоустановлюючі документи на квартиру, а потім знайшла в кишеннях батька візитівку спеціаліста з нерухомості та договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2021р. Свідок суду також пояснив, що раніше батько ніколи не мав наміру щодо продажу квартири, бо то є єдиним місцем проживання родини.

Допитана в судовому засіданні 15.11.2023р. в якості свідка ОСОБА_9 , яка знає ОСОБА_1 з 2010р., оскільки її син ОСОБА_10 та син позивача - ОСОБА_11 були однокласниками з 2-го класу та товаришували багато років, дала суду свідчення про те, що знає родину ОСОБА_11 , батько ОСОБА_12 та мати ОСОБА_13 , проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Її чоловік та ОСОБА_12 довгий час товаришували, разом пиячили, доки її чоловік не зміг дійти додому через кількість випитого та помер на сходах. Повідомила, що знає про те, що ОСОБА_12 працював зварювальником на будівництві поряд, але з осені 2020р. він не працює. Дуже часто бачила його в неадекватному стані алкогольного сп`яніння, хоча ОСОБА_12 неодноразово лікували від алкогольної залежності. Навіть, зараз маючи серйозні проблеми зі здоров`ям, він все одно йде до «наливайки». Намірів продавати квартири ніколи не мав та не висловлював таке бажання, навіть будучи на підпитку, адже має родину та єдиного сина, які зараз його доглядають та опікуються ним, бо дуже часто потрапляє до лікарні через такий спосіб життя.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1,6 ст.81 ЦПК України).

Суд зазначає, що докази у справі відповідно до положень ст. 89 ЦПК України оцінюються, окрім іншого, за принципом їх достатності і взаємного зв`язку у їх сукупності.

Згідно ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Статтею 203 ЦК України визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. У судовій практиці нерідко виникають питання, чи застосовується зазначене правило до актів іншого галузевого спрямування: трудового, сімейного, законодавства про соціальне забезпечення. Більшість нормативно-правових актів, зокрема ЦК України, мають комплексні положення, які містять норми різних галузей права.

Відповідно до статей 203, 204 ЦК України підстави і наслідки недійсності правочину можуть бути передбачені винятково законами.

Проте положення зазначених статей необхідно застосовувати з урахуванням ст. 4 ЦК України. Виходячи з буквального тлумачення норм статей 4 та 203 ЦК України, зміст правочину має відповідати: ЦК України; іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України; актам Президента України у випадках, встановлених Конституцією; постановам Кабінету Міністрів України; актам органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим, що видаються у випадках і в межах, встановлених Конституцією та законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Адже, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимоги справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражаються у встановленні його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріпленні можливості адекватного захисту порушених цивільних прав або інтересів. Поєднання створених норм, спрямованих на забезпечення реалізації цивільних прав, з шануванням прав та інтересів інших осіб, моралі суспільства тощо. При цьому справедливість можна трактувати, як визначення нормою права обсягу, межі здійснення і захисту цивільних прав та інтересів особи, адекватного її становлення до вимог правових норм.

Окрім того, що сам договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2021р. складено з порушенням засад цивільного законодавства, даний договір 02.04.2021р. підписувався позивачем ОСОБА_1 в тому стані, коли він мав тимчасовий розлад психічної діяльності через надмірне вживання алкоголю та не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Визначаючи підстави недійсності правочину цивільний Кодекc вказує на необхідність дотримання в момент вчинення правочину вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України. Отже, можна вважати, що умови чинності правочину водночас є умовами його дійсності, які у загальному вигляді визначені у ст. 203 ЦК України, зокрема, умовами чинності (дійсності) правочину є такі вимоги:

1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності;

3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом;

5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що зумовлені ним;

6) мають бути дотримані спеціальні вимоги до укладення певних видів правочинів.

Порушення перелічених умов тягне за собою недійсність правочину.

Права сторін мають вирішуватися, виходячи з положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод з наступними поправками, якою гарантується право кожної людини на доступ до справедливого і неупередженого судочинства.

Відповідно до cт. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Сукупність доказів по справі та їх взаємних зв`язок дає суду можливість зробити висновок, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання повернути правовстановлюючі документи на квартиру підлягають задоволенню в повному обсязі.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат на підставі ст.141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги задоволені, судові витрати, які понесені позивачем по оплаті судового збору при подачі позову за ставками судового збору на 2021р. у розмірі 908 грн. та при подачі заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн. (а.с. № 1, 21 т.№ 1), отже у загальному розмірі 1 362 грн., підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача.

Крім того, з відповідачки на користь держави слід стягнути за ставками судового збору на 2021р. - 908 грн. за ту частину позовних вимог, які стосуються зобов`язання повернути правовстановлюючі документи на квартиру, оскільки при подачі позову до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська позивач помилково не сплатив судовий збір за цю частину позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 225 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 128-131, 141, 223, ч.1 ст. 247, ст.ст. 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна та зобов`язання повернути правовстановлюючі документи на квартиру задовольнити.

Визнати недійсним договір про наміри щодо купівлі-продажу нерухомого майна від 02.04.2021р., а саме квартири АДРЕСА_1 , укладений між Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_14 .

Зобов`язати Фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 правовcтановлюючі документи на квартиру АДРЕСА_1 , а cаме - свідоцтво про право влаcноcті на житло від 31.07.1998р. та свідоцтво про право на cпадщину за законом від 06.11.2001р.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 362 грн.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя : Ткаченко Н.В.