Справа № 509/1943/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року смт.Овідіополь

Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Панасенка Є.М.,

за участю секретаря судового засідання: Степанової Н.С.

розглянувши в порядку окремого провадження в приміщенні суду цивільну справу № 509/1943/23 за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просить встановити факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю батька заявника ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та її - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 бабусею. В обґрунтування вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її батько ОСОБА_4 . Після його смерті залишилося спадкове майно. Після смерті батька з`ясувалося, що її дівоче прізвище « ОСОБА_6 », яке вказане у свідоцтві про народження та прізвище бабусі « ОСОБА_7 », яке було вказане у її паспорті, не співпадають з прізвищем батька « ОСОБА_8 », яке вказане у його свідоцтві про смерть. Оскільки прізвище доньки не співпадало з прізвищем батька, а заявник була в той час неповнолітньою, то її мати, як її законний представник, була змушена звернутися до суду і Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області по справі №2-о-26/2009 від 15.07.2009 року був встановлений факт того, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_9 є батьком ОСОБА_10 заявника по справі.

Крім того, при житті батько склав заповіт, за яким все належне йому майно він заповів заявнику ОСОБА_11 і ОСОБА_12 , а тому вона 14.09.2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого набула право власності на 3/4 частини земельної ділянки.

Так як мати батька ОСОБА_3 була непрацездатною пенсіонеркою похилого віку, то вона, відповідно до приписів ст.1241 ЦК України, мала право на обов`язкову долю незалежно від змісту заповіту, а тому отримала спадщину у вигляді 1/4 частини земельної ділянки. Отже, земельна ділянки, яка раніше належала батькові стала належати їй та бабусі у співвідношенні 3/4 до 1/4, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №45226610 від 07.10.2015р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла бабуся заявника ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді 1/4 частини земельної. Єдиним спадкоємцем померлої бабусі є її син ОСОБА_2 , який проживав разом зі своєю матір`ю у будинку АДРЕСА_1 .

Оскільки прізвище сина « ОСОБА_8 » не співпадало з прізвищем матері « ОСОБА_7 », то він був змушений звернутися до суду і Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області по справі №514/772/22 від 27.07.2022 року був встановлений факт того, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 .

Перед тим як ОСОБА_2 довів свою спорідненість з матір`ю, то він подав до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини на користь заявника.

03.06.2022 р.приватний нотаріус Бєлобров П.П. за №153/02-31 надав заявнику «Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії» якою відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі, не зважаючи на те що йому від ОСОБА_2 поступила відмова від прийняття спадщини.

Як зазначив нотаріус, підставою для прийняття «Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії» стало те, що мною не доведено факт того, що мій батько ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3 , а вона є моєю бабусею.

Таким чином, допущені помилки при написанні прізвищ рідних заявника у документах, які посвідчують особу людини, привело до того, що отримати спадкове майно бабусі у власність вона може тільки встановивши факт наших з нею родинних відносин, що можливо зробити тільки шляхом звернення до суду.

Саме ці обставини змусили звернутися до суду оскільки лише тільки у такому порядку заявник може встановити факт дані факти.

19.04.2023 року ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку окремого провадження.

В судове засідання заявник не з`явилася, звернулася до суду з клопотанням в якому просила проводити розгляд справи за її відсутності, та задовольнити вимоги за заявою.

Заінтересована особа в судове засідання не прибув, 01.05.2023 року до суду надійшла заява в якій просив судове засідання проводити за його відсутності, заяву задовольнити.

Також на ухвалу суду про витребування доказів приватним нотаріусом спрямовано копію спадкової справи № 34/2021 заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , а також інформаційну довідку зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 72891579 від 20.06.2023 року, відповідно до змісту якої у Спадковому реєстрі відсутня інформація щодо вказаної особи.

Дослідивши матеріали справи, подані заяви учасників справи та спадкову справу, давши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд доходить висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_6 ) народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 у родині ОСОБА_4 та ОСОБА_13 .

Після укладення 20.06.2019р. шлюбу з ОСОБА_14 , вона набула прізвище чоловіка ОСОБА_15 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , батько заявника.

Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки під АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,09 га та з кадастровим номером :01:002:0067, що підтверджується копією Державного акту про право приватної власності на землю серії І-ОД №000130.

Під час життя батьки заявника шлюб розірвали, а тому єдиними спадкоємцями першої черги була ОСОБА_1 , як його донька та його мати ,відповідно бабуся заявника - ОСОБА_3 .

Після смерті батька з`ясувалося, що дівоче прізвище « ОСОБА_6 », яке вказане у свідоцтві про народження заявника та прізвище бабусі « ОСОБА_7 », яке було вказане у її паспорті, не співпадають з прізвищем батька « ОСОБА_8 », яке вказане у його свідоцтві про смерть.

Оскільки прізвище доньки не співпадало з прізвищем батька, мати, як законний представник, була змушена звернулася до суду і Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області по справі №2-о-26/2009 від 15.07.2009 року був встановлений факт того, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_2 - ОСОБА_4 батьком ОСОБА_4 .

Крім того, при житті батько склав заповіт, за яким все належне йому майно він заповів доньці ОСОБА_4 , а тому вона 14.09.2010 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого набула право власності на 3/4 частини вказаної земельної ділянки.

Так як мати батька, бабуся ОСОБА_3 була непрацездатною пенсіонеркою похилого віку, то вона, відповідно до приписів ст.1241 ЦК України, мала право на обов`язкову долю незалежно від змісту заповіту, а тому отримала спадщину у вигляді 1/4 частини земельної ділянки.

Отже, земельна ділянки, яка раніше належала батькові заявника стала належати їй та матері покійного у співвідношенні 3/4 до 1/4, що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним №45226610 від 07.10.2015р.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , після смерті якої залишилося спадкове майно у вигляді 1/4 частини вищевказаної земельної ділянки.

Єдиним спадкоємцем померлої бабусі є її син ОСОБА_2 , який проживав разом зі своєю матір`ю у будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорту ОСОБА_16 , довідкою про його зареєстроване місце мешкання та довідкою старости с.Березине №370/1 від 28.05.2021р. Оскільки прізвище сина « ОСОБА_8 » не співпадало з прізвищем матері « ОСОБА_7 », то він був змушений звернутися до суду і Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області по справі №514/772/22 від 27.07.2022 року був встановлений факт того, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_2 .

Перед тим як ОСОБА_2 довів свою спорідненість з матір`ю, то він, у порядку передбаченому ст.ст 1268, 1273 ЦК України подав до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини на користь завника, що підтверджено «Повідомленням по спадковій справі №34/2021 від 04.06.2021року» приватного нотаріуса Бєлоброва П.П. №396/02-14 від 08.06.2021р.

03.06.2022р. приватний нотаріус Бєлобров П.П. за №153/02-31 надав ОСОБА_1 «Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії» якою відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті бабусі, не зважаючи на те що йому від ОСОБА_2 поступила відмова від прийняття спадщини (копії супровідного листа №153/02-31 від 03.06.2022р. та «Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії».

Як зазначив нотаріус, підставою для прийняття «Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії» стало те, що нею не доведено факт того, що її батько ОСОБА_4 є сином ОСОБА_3 , а вона є моєю бабусею.

Таким чином, саме допущені помилки при написанні прізвищ рідних заявника у документах, які посвідчують особу людини, привело до того, що отримати спадкове майно бабусі у власність вона може тільки встановивши факт їх родинних відносин, що можливо зробити тільки шляхом звернення до суду.

Таким чином, має місце невідповідність прізвищ батьків, дітей та онуки у свідоцтвах про народження, паспортах, свідоцтвах про смерть та актових записах громадянського стану, через різницю в одній літері прізвища ОСОБА_17 ), оскільки всі згадані документи заповнювались різними посадовими особами у різні роки на різній мові, через що по-різному використовувалась транслітерація літери и, ы (рос.) та «є» (укр.) та «е» (рос.)у зв`язку із чим виникла необхідність встановлення фактів родинних відносин між цими особами.

З наведених обставин та зазначених документів слідує, що всі згадані особи є прямими родичами та мали родинні відносини, а саме:

-в усіх документах кожної особи, які відрізняються по літері у прізвищі, повністю співпадають імена, по-батькові осіб, а також місце та дата їх народження;

-імена та по-батькові батьків дітей повністю співпадає з іменами та по-батькові батьків у свідоцтві про народження дітей;

-по-батькові дітей відповідає імені їх батька;

-рік та вік, в якому всі згадані особи померли, повністю відповідає року їх народження;

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 3ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Вирішуючи питання про встановлюючи даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч. 1ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно вимог п. 1 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

У ч. 1 ст. 315 ЦПК України визначено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені судом.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів то відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Відповідно до постанови Верховного суду від 03.11.2021 року по справі № 691/1237/20, в разі коли цивільна правоздатність осіб припинилась після їх смерті, вимога про встановлення між останніми, родинних відносин є такою, що відповідає нормам закону, так як даний факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, а саме право заявника на спадщину, у порядку спадкування.

Встановлення юридичного факту, а саме родинних відносин між померлими не несе юридичного наслідку щодо вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки їх встановлення буде лише підтвердженням існування відповідного юридичного факту, що передбачено у Главі 6 Розділу IV ЦПК України, як спеціальний процесуальний інструмент для захисту відповідних прав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись за засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У п. 7 Постанови Пленуму № 5 вказано, що відповідно до п.1 ст.273 ЦПК (на даний час це ст. 315 ЦПК України) суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Проаналізувавши зміст вищенаведених статей можна відокремити такі умови, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення: факт, який потребує встановлення, має породжувати юридичні наслідки, тобто від нього повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; встановлення відповідного факту не пов`язане з наявністю спору про право; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення такого факту; встановлення факту потрібно заявникові для конкретної мети.

Дослідивши надані заявником докази, та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню.

З поданої заяви та доданих до неї документів також вбачається, що звернення ОСОБА_1 до суду викликане потребою встановлення юридичного факту, що в подальшому тягне юридичні наслідки, тобто судом встановлено, що факт, який просить встановити заявник, породжує юридичні наслідки для неї, а відтак підлягає встановленню у порядку визначеному ст.315, 318 ЦПК України.

Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.81,293,294,315, 316,318, 319 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , за життя являлась матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Встановити факт родинних відносин, а саме що ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є онукою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Є. М. Панасенко