ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/1668/21
Провадження №2/477/88/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2023 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді Козаченка Р.В.,

із секретарем судових засідань Кислою І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївського (Вітовського) району Миколаївської області про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду із позовом до Мішково-Погорілівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області, в якому просили визнати за кожним із них право власності на частину житлового будинку, розташованого в АДРЕСА_1 .

На обґрунтування вимог вказували, що зазначений будинок був побудований спільно і рішенням зазначеної сільської ради від 30 жовтня 1997 року № 139 за ними визнано право власності на будинок в рівних долях. Проте свідоцтво про право власності вони не отримали і в державному органі не зареєстрували, а вподальшому змінився порядок реєстрації права власності, тому не взмозі на тепер належним чином володіти нерухомою власністю.

Тому звернулися до суду з цим позовом.

Під час провадження в справі ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому ухвалою суду від 25 жовтня 2021 року провадження в справі було зупинено.

Далі, ухвалою від 05 вересня 2022 року провадження було відновлено, а з отриманої судом на запити інформації, встановлено правонаступника ОСОБА_3 ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину після його смерті, звернувшись в установлений законом строк із заявою до приватного нотаріуса Миколаївського районного нотаріального округу Реукової Н.А. Тому ухвалою суду від 17 березня 2023 року її було залучено до участі в справі в якості правонаступника померлого співпозивача.

Під час підготовчого провадження позивачі подали заяви з проханням розглянути справу без їх участі та задовольнити позов, а представник відповідача подав заяву про визнання позову.

Суд, вважаючи можливим здійснити розгляд справи без участі сторін в порядку ст.200 ЦПК України, дослідивши матеріали та докази справи, в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного.

24 вересня 1988 року ОСОБА_3 отримав рішення Жовтневої районної ради Миколаївської області на будівництво житлового будинку та отримав дозвіл № 33 на право будівельних робіт з узгодженням проекту забудови по АДРЕСА_1 .

А 21 березня 1996 року цією ж сільською радою йому був виданий державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,13 га, за тією ж адресою.

Крім того, після завершення будівництва, рішенням тієї ж сільської ради від 30 жовтня 1997 року № 139 за ним та ОСОБА_1 визнано право власності на будинок в рівних частках.

04 січня 1998 року спеціалістами комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» було проведено інвентаризацію будинку та складено технічний паспорт відносно нього.

Проте свідоцтво про право власності видано не було.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З матеріалів справи вбачається, що у позивачів відсутня можливість отримати належним чином оформлений правовстановлюючий документ у позасудовому порядку через зміни в законодавстві, а також через смерть одного із співласників, спадкоємицею якого є залучена до участі в справі ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до технічного паспорту, складеного комунальним підприємством Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації в 1998 році, житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_1 , був побудований до 1998 року.

Згідно того ж технічного паспорту житловий будинок має загальну площу 67,9 кв.м., житлову 40,0 кв.м.

До 2004 року виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилося питання узаконення житлових будинків та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 1 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР» у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними по господарських книг сільських, селищних Рад із додатком списків громадян, яким ці будинки належали.

До вказаних правовідносин також підлягала застосуванню Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26.

Такими чином, записи у погосподарських книгах визнавалися у якості актів органів влади (публічної), що підтверджують право приватної власності.

За такого, наявність таких достовірних даних вказують, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за свого життя, побудувавши будинок і отримавши рішення сільської ради про визнанян за ними права власності на нього, мали всі законні підстави для отримання свідоцтва про право власності на будинок, але цього не здійснили.

Однак це не скасовує належність їм будинку.

Положення ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК України вказують, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В результаті, дослідженими під час розгляду справи доказами підтверджено, що будинок належав законно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тому за нею та спадкоємицею ОСОБА_3 ОСОБА_2 слід визнати право власності на нього, так як іншим способом, окрім судового порядку, вони не можуть захистити своє майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за ними права власності на нерухомість.

За викладеного, керуючись ст.ст. 200, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності, по 1/2 частині за кожною, на житловий будинок з господарськими та побутовими спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (раніше територія Жовтневого та Вітовського району) Миколаївської області.

Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення було складено на 06 жовтня 2023 року.

Суддя Р.В. Козаченко