судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 712/8602/19
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Червинської М. Є. (суддя-доповідач), суддів: Грушицького А. І., Гулька Б. І., Крата В. І., Луспеника Д. Д., Погрібного С. О., Фаловської І. М., касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 липня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін по справі гаража АДРЕСА_1 - скасував. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання об`єктом права спільної сумісної власності сторін по справі гаража АДРЕСА_1 - відмовив. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 28 квітня 2021 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 липня 2021 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, витрачених подружжям на погашення кредиту в розмірі 75 106,70 грн, та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70 000 грн компенсації вартості частки автомобіля марки «Peugeot 407», д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску - залишив без змін.
При цьому Об`єднана палата зазначила, що:
«вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_1 , оскільки набута ним у власність до укладення шлюбу з ОСОБА_2 та за кошти, отримані відповідачем за кредитним договором від 30 липня 2007 року, за яким у позивачки не виникло жодних зобов`язань.
У справі, що переглядається суд установив, що подружжя у період шлюбу погасило спільні кредитні кошти в сумі 150 213,41 грн на придбання квартири.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).
Кредитний договір є двостороннім, оскільки породжує обов`язок кредитодавця надати кредит та обов`язок позичальника його повернути, та сплатити проценти за користування ним.
Сплата ОСОБА_2 частини коштів за кредитним договором, укладеним для придбання квартири, не змінює правового статусу квартири, оскільки кредитний договір укладено між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 не в період перебування сторін у шлюбі. Тому зобов`язання з повернення кредиту за зазначеним договором виникло лише у ОСОБА_1 . Той з подружжя, який не був стороною кредитного договору, проте частина кредитного боргу сплачена подружжям у шлюбі, не має право ані на компенсацію частки вартості нерухомого майна, ані на певну частку нерухомості.
У разі укладення кредитного договору та отримання грошей на придбання нерухомості одним із подружжя до укладення шлюбу, за умови подальшого виконання кредитного зобов`язання подружжям під час шлюбу, той з подружжя, який не укладав кредитний договір, після розірвання шлюбу має право на компенсацію половини сум що вносилися на виконання кредитного зобов`язання.
Отже, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення частини грошей, які витрачені під час шлюбу на погашення кредиту, вимоги про що і заявлені у порядку статті 15, 16 ЦК України.
Суди попередніх інстанцій, установивши, що спірний автомобіль марки «Peugeot 407» було придбано 13 березня 2013 року в період перебування сторін у шлюбі, а відчужений відповідачем 04 вересня 2018 року після припинення шлюбних відносин, дійшли правильного висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути вартості автомобіля.
Посилання ОСОБА_1 на те, що в матеріалах справи містяться докази того, що позивачка отримала кошти за продаж вказаного автомобіля, що підтверджується відповідною розпискою, спростовуються матеріалами справи.
Так, розписка написана від імені ОСОБА_2 про те, що остання отримала грошову винагороду (фінансову допомогу) в сумі 63 000 грн як ФОП на свій розрахунковий рахунок від ПП «Укр Євро Арматура», де ОСОБА_1 є керівником, претензій щодо розподілу майна не має, взагалі не містить відомостей про те, що ці кошти позивачка отримала від відповідача саме від реалізації спірного автомобіля, а тому правильно не взята судом до уваги».
Не можу погодитися із постановою Об`єднаної палати в частині стягнення коштів, витрачених подружжям на погашення кредиту в розмірі 75 106,70 грн та 70 000 грн компенсації вартості частки автомобіля марки «Peugeot 407» з таких мотивів.
Змусити жити за принципами навряд чи можливо.
Але коли виникає судовий спір,
то учасники цивільного обороту мають розуміти,
що їх дії чи правочини можуть бути піддані оцінці
крізь призму принципів приватного права
1. Про що була ця справа?!
1.1. Справа, що переглядалася, в частині стягнення коштів, витрачених подружжям на погашення кредиту в розмірі 75 106,70 грн, та 70 000 грн компенсації вартості частки автомобіля марки «Peugeot 407», стосувалася принципу диспозитивності в приватних відносинах та свободи правочину.
1.2. Які важливі встановлені обставини та їх правова кваліфікація залишилися поза увагою судів першої, апеляційної та касаційної інстанції?!
1.2.1. Суд першої інстанції вважав, що:
доводи відповідача про те, що відчуження автомобіля відповідачем здійснено за згодою дружини з посиланням на розписку від імені позивачки від 16 січня 2019 року не підтверджують заперечення, оскільки вказана розписка датована після здійснення відчуження автомобіля і тому не доводить наявність письмової згоди на продаж спільного майна на момент укладення договору купівлі-продажу 04 вересня 2018 року;
доводи відповідача про досягнення після розірвання шлюбу між сторонами домовленості про поділ майна подружжя з посиланням на розписку від імені позивачки про отримання 63 000 гр. та відсутність претензій щодо поділу майна подружжя не підтверджують заперечення, оскільки вказана розписка взагалі не є датованою та не містить відомостей щодо отримання позивачкою від відповідача коштів як компенсації за майно подружжя.
1.2.2. Апеляційний суд вказав, що:
посилання на те, що в матеріалах справи містяться докази щодо згоди позивача на продаж автомобіля, судом першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги, оскільки розписка написана 16 січня 2019 року, тобто, вже після продажу спірного автомобіля;
розписка написана від імені ОСОБА_2 про те, що остання отримала грошову винагороду (фінансову допомогу) в сумі 63 000 грн як ФОП на свій розрахунковий рахунок від ПП «УКР_ЄВРО АРМАТУРА» де ОСОБА_1 є керівником, претензій щодо розподілу майна не має (а. с. 65) взагалі не містить дати її написання, тому не є належним та допустимим доказом у справі;
1.2.3. Об`єднана палата зазначила, що:
посилання ОСОБА_1 на те, що в матеріалах справи містяться докази того, що позивачка отримала кошти за продаж вказаного автомобіля, що підтверджується відповідною розпискою, спростовуються матеріалами справи;
так, розписка написана від імені ОСОБА_2 про те, що остання отримала грошову винагороду (фінансову допомогу) в сумі 63 000 грн як ФОП на свій розрахунковий рахунок від ПП «Укр Євро Арматура», де ОСОБА_1 є керівником, претензій щодо розподілу майна не має, взагалі не містить відомостей про те, що ці кошти позивачка отримала від відповідача саме від реалізації спірного автомобіля, а тому правильно не взята судом до уваги.
2.1. Цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників (частина перша статті 1 ЦК України).
2.2. Для приватного права апріорі властивою є така засада як розумність.
2.2.1. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанову Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).
2.3. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України).
2.4. Для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 липня 2022 року в справі № 303/2983/19 (провадження № 61-4745св21).
2.5. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори) (частини перша, друга статті 202 ЦК України).
2.6. Правочин є найбільш поширеним юридичним фактом, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки учасників цивільних правовідносин.
2.7. По своїй суті згода одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном є одностороннім правочином. При вчиненні такого правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Законодавець не передбачив вимог щодо моменту вчинення такого правочину (до чи після розпорядження). Звісно, логічним є те, що, зазвичай, вчинення такого правочину передує розпорядження спільним сумісним майном. Проте приватне законодавство не містить заборони на вчинення згоди одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном і після розпорядження спільним сумісним майном.
2.9. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).
2.11. Особа, яка вчинила односторонній правочин, має право відмовитися від нього, якщо інше не встановлено законом. Якщо такою відмовою від правочину порушено права іншої особи, ці права підлягають захисту (частина перша статті 214 ЦК України).
2.12. Відмова від правочину вчиняється у такій самій формі, в якій було вчинено правочин (частина третя статті 214 ЦК України).
3. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений (частина друга статті 69 СК України).
3.1. Тлумачення норм частини другої статті 69 СК України дозволяє зробити висновок, що:
з урахуванням диспозитивності та свободи правочину подружжя не позбавлені можливості домовитися про поділ спільного майна. Тобто, вирішити самостійно численні питання щодо спільного майна (зокрема, виплати компенсації належної одному із подружжя, надання згоди щодо розпорядження спільним сумісним майном) за взаємною згодою;
законодавець передбачає, що коли домовленість подружжя стосується нерухомості, то договір має бути нотаріально посвідчений;
в тому разі, якщо домовленість подружжя не стосується нерухомості, то підтвердження такої домовленості може відбуватися і шляхом вчинення одностороннього правочину (наприклад, розписки в якій один із подружжя підтверджує отримання коштів і відсутність претензій щодо поділу майна).
3.2. У разі якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції. У цьому випадку важливим є встановлення на час вирішення спору ринкової вартості спільного майна, яке було відчужено, а у разі неможливості визначення такої вартості саме цього майна - ринкової вартості майна, подібного за якостями (технічними характеристиками) до відчуженого (див.: постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21).
3.3. Тлумачення правочину - це з`ясування змісту дійсного одностороннього правочину чи договору (двостороннього або багатостороннього правочину), з тексту якого неможливо встановити справжню волю сторони (сторін). З урахуванням принципу тлумачення favor contractus (тлумачення договору на користь дійсності) сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 753/8945/19 (провадження № 61-8829сво21).
4. Об`єднана палата в частині стягнення коштів, витрачених подружжям на погашення кредиту в розмірі 75 106,70 грн та 70 000 грн компенсації вартості частки автомобіля марки «Peugeot 407» не врахувала, що:
для приватного права апріорі притаманна диспозитивність, яка проявляється, зокрема, в тому, що особа, з урахуванням принципу свободи правочину, сама вирішує вчиняти чи не вчиняти певний правочин;
по своїй суті згода одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном є одностороннім правочином. При вчиненні такого правочину воля виражається (виходить) від однієї сторони. Законодавець не передбачив вимог щодо моменту вчинення такого правочину (до чи після розпорядження). Звісно, логічним є те, що, зазвичай, вчинення такого правочину передує розпорядження спільним сумісним майном. Проте приватне законодавство не містить заборони на вчинення згоди одного з співвласників щодо розпорядження спільним сумісним майном і після розпорядження спільним сумісним майном;
стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна виключається, якщо розпорядження спільним сумісним майном здійснено за згодою іншого співвласника;
з урахуванням диспозитивності та свободи правочину подружжя не позбавлені можливості домовитися про поділ спільного майна. Тобто, вирішити самостійно численні питання щодо спільного майна (зокрема, виплати компенсації належної одному із подружжя, надання згоди щодо розпорядження спільним сумісним майном) за взаємною згодою;
законодавець передбачає, що коли домовленість подружжя стосується нерухомості, то договір має бути нотаріально посвідчений;
в тому разі, якщо домовленість подружжя не стосується нерухомості, то підтвердження такої домовленості може відбуватися і шляхом вчинення одностороннього правочину (наприклад, розписки в якій один із подружжя підтверджує отримання коштів і відсутність претензій щодо поділу майна);
з урахуванням принципу тлумачення favor contractus сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
5. У справі, що переглядається:
14 грудня 2012 року сторони в справі зареєстрували шлюб. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 12 листопада 2018 року шлюб між сторонами розірвано;
30 липня 2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 895/06-034-527 на суму кредиту 29 910 швейцарських франків. Відповідно до довідки АТ «Альфа-банк» (який є правонаступником АТ «Укрсоцбанк») від 01 лютого 2020 року ОСОБА_1 за договором кредиту № 895/06-034-527, в рахунок погашення заборгованості за період з 11 липня 2012 року по 21 січня 2020 року було перераховано 226 720,25 грн, в тому числі заборгованість за кредитом 153 794,45 грн та відсотки 72 925,80 грн;
ОСОБА_2 посилалася на те, що за вказаним кредитним договором в рахунок погашення заборгованості за період з 14 грудня 2012 року по 21 грудня 2017 року було перераховано 150 213,41 грн спільних коштів подружжя, тому ОСОБА_2 просила суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь половину вказаних коштів;
суди встановили, що 13 березня 2013 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, сторонами придбано автомобіль марки «Peugeot 407», д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску. Указаний автомобіль було оформлено на ім`я ОСОБА_1 ;
відповідно до договору купівлі-продажу транспортного засобу № 7141/2018/1090010 від 04 вересня 2018 року ОСОБА_1 продав ОСОБА_3 автомобіль марки «Peugeot 407», д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску за 140 000 грн;
відповідно до розписки від 16 січня 2019 року від імені ОСОБА_2 , остання не заперечує щодо продажу автомобіля Peugeot 407, НОМЕР_2 . Підпис на розписці скріплений печаткою ФОП ОСОБА_2 ;
тлумачення розписки від 16 січня 2019 року свідчить, що ОСОБА_2 вчинила односторонній правочин, яким надала згоду на продаж автомобіля Peugeot 407. Від вказаного одностороннього правочину ОСОБА_2 у подальшому не відмовлялася. Таким чином автомобіль Peugeot 407 відчужено 04 вересня 2018 року, тобто, під час перебування сторін у шлюбі, ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_2 , що підтверджується розпискою від 16 січня 2019 року;
оскільки автомобіль Peugeot 407 відчужено ОСОБА_1 за згодою ОСОБА_2 , то відсутні підстави для стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , що відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 125/2157/19 (провадження № 14-40цс21);
відповідно до розписки від імені ОСОБА_2 , остання отримала грошову винагороду (фінансову допомогу) в сумі 63 000 грн. як ФОП на свій розрахунковий рахунок від ПП «УКР_ЄВРО АРМАТУРА» де ОСОБА_1 є керівником, претензій щодо розподілу майна не має. Підпис на розписці скріплений печаткою ФОП ОСОБА_2 ;
тлумачення розписки від імені ОСОБА_2 свідчить, що ОСОБА_2 вчинила односторонній правочин, яким підтвердила отримання коштів у зв`язку із поділом майна сторін і відсутність претензій щодо поділу майна. Від вказаного одностороннього правочину ОСОБА_2 у подальшому не відмовлялася. Тому були відсутні підстави для стягнення коштів, витрачених подружжям на погашення кредиту.
5.1. Як наслідок, Об`єднаній палаті належало також оскаржені рішення у частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, витрачених подружжям на погашення кредиту в розмірі 75 106,70 грн, та стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 70 000 грн компенсації вартості частки автомобіля марки «Peugeot 407», д.н.з. НОМЕР_2 , 2005 року випуску - скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.
Суддя В. І. Крат