справа № 489/5806/23 провадження №2/489/2307/23
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Коваленка І.В., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (в порядку письмового провадження) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» (далі ТОВ «Росвен Інвест Україна») та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Мельника Романа Івановича, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягнутих коштів за виконавчим написом нотаріуса,

встановив:

У вересні 2023 року позивач, через свого представника адвоката Михайленка О.В., звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №13001, вчинений 07.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Н.С., про стягнення з неї на користь відповідача заборгованості в розмірі 8978,54 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на її користь безпідставно стягнуті кошти в сумі 751,33 грн.; стягнути з приватного виконавця на її користь безпідставно стягнуті кошти в сумі 751,33 грн.

Як на підставу заявлених вимог вказала, що виконавчий напис вчинений з порушенням вимог чинного законодавства України. В обґрунтування позову вказала, що сума заборгованості вказана у виконавчому написі нею не визнається в повному обсязі, оскільки сума не може бути безспірним боргом та кредитний договір нотаріально не укладався, виконавчий напис вчинено поза межами строку позовної давності, що є підставою для визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, згідно платіжної інструкції та відповіді АТ КБ «Приват Банк» при примусовому виконання спірного виконавчого напису з ОСОБА_1 було утримано та перераховано приватному виконавцю Мельник Р.І. 751,33 грн. У випадку задоволення позовної вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, на її користь повинні бути стягнуті грошові кошти у розмірі 751,33 грн. За такого, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02.10.2023 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи та витребувано: у приватного нотаріуса належним чином засвідчені копії матеріалів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис; у відповідача витребувати документи, які ним надавались нотаріусу для вчинення спірного виконавчого напису; у приватного виконавця інформацію про загальну суму стягнутих та перерахованих грошових коштів з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» за спірним виконавчим написом та копії матеріалів виконавчого провадження.

Ухвалою суду від 01.11.2023 розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, з урахуванням строку, необхідного для надання відповідачем відзиву на позов. Повторно витребувано у приватного нотаріуса належним чином засвідчені копії матеріалів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис; у відповідача витребувати документи, які ним надавались нотаріусу для вчинення спірного виконавчого напису; у приватного виконавця інформацію про загальну суму стягнутих та перерахованих грошових коштів з позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» за спірним виконавчим написом та копії матеріалів виконавчого провадження.

Клопотань від учасників справи про проведення судового засідання з повідомленням (викликом) сторін відповідно до частини п`ятої статті 279 ЦПК України не надходило.

Відповідач відзиву та третя особа пояснення на позовну заяву до суду не подали, про розгляд справи по суті повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 28.03.2012 між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено кредитний договір №401157604, за умовами якого сума кредиту 5718,25 грн, строк дії кредиту 28.02.2013. При цьому, судом встановлено, що вказаний договір не було нотаріально посвідчено.

07.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №13001, яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ ««Росвен Інвест Україна» стягнуто заборгованість за кредитним договором №401157604 від 28.03.2012 за період з 10.04.2017 по 07.02.2020 у розмірі 8528,54 грн., з яких: 4128,54 грн. прострочена заборгованість за сумою кредиту; 4400,00 грн. прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. А також стягнуто 450,00 грн. виплати зі стягувача, що підлягають стягненню з боржника на користь стягувача.

У вищевказаному виконавчому написі зазначено, що правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» є ТОВ «Росвен Інвест Україна» на підставі Договору факторингу №2013-1 від 23.12.2013. Проте копію таких договорів ні приватним нотаріусом, ні ТОВ «Росвен Інвест Україна» надано не було.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 10.06.2020 відкрито виконавче провадження №62302774 з примусового виконання спірного виконавчого напису.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

Нотаріус у межах реалізації наданих йому юрисдикційних повноважень не вирішує спорів про право, але в результаті розгляду нотаріальної справи та вчинення нотаріальної дії правова невизначеність все ж припиняється. Отже, здійснюючи повноваження у сфері безспірної юрисдикції, нотаріус має встановлювати наявність або відсутність певного юридичного складу, щоб покласти його у підставу нотаріального акта в межах вчинюваної ним відповідної нотаріальної дії.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій).

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів).

За змістом пункту 1 Переліку документів у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів стягнення заборгованості провадиться за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають, зокрема сплату грошових сум; для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно зі статтею 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для фізичних осіб), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса.

На момент звернення заінтересованих осіб до нотаріуса з метою ініціювання вчинення нотаріальної дії відсутність спору про право цивільне є обов`язковою умовою, а наявність спору у свою чергу унеможливлює вчинення нотаріальної дії і є перешкодою, яка утворює підстави для відкладення і зупинення нотаріального провадження (стаття 42 Закону України «Про нотаріат»).

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Так, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку. При цьому цей Перелік не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі та Порядку.

Зі змісту Кредитного договору №401157604 від 28.03.2012 вбачається, що договір укладений в простій письмовій формі і не посвідчений нотаріально, тоді як відповідно до пункту 1 Переліку для вчинення нотаріального напису нотаріусу подається оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів).

26.11.2014 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Зазначеною постановою були внесені зміни в розділ «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами» та доповнено новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Згідно змісту цих норм, нотаріус міг вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису кредитор мав би надати нотаріусу оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Однак постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі №826/20084/14 постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині доповнення Переліку новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» було визнано незаконною та нечинною.

Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі №826/20084/14 постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 було залишено без змін, а Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 було відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017.

Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Вказане відповідає висновкам, викладеним в Постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц.

З тексту оспорюваного виконавчого напису №13001 від 07.04.2020 встановлено, що приватний нотаріус при вчиненні нотаріальної дії керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 за № 1172.

Таким чином, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. при вчиненні оскаржуваного виконавчого напису 07.04.2020 повинна була врахувати, що станом на 07.04.2020 Постановою КМУ № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" не передбачалось вчинення виконавчих написів про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних договорів, отже, норми, які дозволяють вчиняти виконавчі написи по кредитним договорам, які укладені у простій письмовій формі, є нечинні.

Пункт 2 Переліку № 1172 стосується лише нотаріально посвідчених договорів.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Так, в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 по справі №310/9293/15ц зазначено, що при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Також суд звертає увагу на те, що підставами оскарження виконавчого напису може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог боржника.

Однією з основних умов вчинення виконавчих написів є наявність документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржника. Ознакою безспірності є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутність будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути надані документи, що свідчать про визнання боржником вимог стягувача. Тобто, нотаріус повинен впевнитися у розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Згідно пункту 2.3 Глави 16 вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 вчинення виконавчого напису в разі порушення умов кредитного договору, здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих боржнику повідомлень. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка боржника на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в кредитному договорі адресу.

Відповідно до положень статті 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Суду не надано доказів тому, що боржник ОСОБА_1 була повідомлена за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення нею кредитних зобов`язань з пропозицією ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору.

Із досліджених судом доказів достовірно не вбачається те, що дійсно на момент вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що при вчиненні напису нотаріус отримував від відповідача виписку з рахунку позивача із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою про непогашення заборгованості, або первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо). Виконавчий напис містить вимоги про стягнення відсотків та заборгованості за штрафами і пенями, проте, суду не було надано щомісячний розрахунок, що унеможливлює зробити висновок про безспірність і правильність їх нарахування, так само, як і не надано доказів надання такого розрахунку нотаріусу.

Як встановлено судом, наявна в матеріалах цивільної справи копія Кредитного договору №401157604 від 28.03.2012свідчить про те, що він був укладений в простій письмовій формі і такий договір не посвідчувався нотаріально, що виключає можливість вчинення виконавчого напису нотаріусом. Такий висновок суду узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 12.03.2020 по справі №757/24703/18-ц, від 15.04.2020 по справі №158/2157/17, від 21.10.2020 по справі №172/1652/18.

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що виконавчий напис вчинений нотаріусом без достатніх правових підстав, що тягне за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, відповідно позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо повернення стягнутих коштів за оспорюваним виконавчим написом, суд виходить з наступного.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Табінського О.В. від 10.06.2020 відкрито виконавче провадження №62302774 з примусового виконання спірного виконавчого напису, та стягнуто з позивача основну винагороду приватного виконавця у розмірі 897,85 грн.

Згідно відповіді №16486 від 23.10.2023 приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Мельник Р.І., на виконанні якого перебуває виконавче провадження №62302774, в межах вказаного виконавчого провадження було стягнуто кошти в сумі 751,33 грн. та зараховано як витрати виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої, третьої статті 42 Закону України «Про виконавче провадження», кошти виконавчого провадження складаються з : 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів та витрат виконавчого провадження.

Відповідно до пункту 2 розділу VI Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої Наказом Міністерства юстиції від 02.04.2012 за № 512/5, витрати виконавчого провадження складаються з мінімальних та додаткових витрат виконавчого провадження.

Розмір та види витрат виконавчого провадження визначаються наказом Міністерства юстиції України від 29.09.2016 № 2830/5. Розділом 1 цього наказу зазначено, що саме відноситься до витрат виконавчого провадження.

Відповідно до частини першої, сьомої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий збір це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої влади.

У разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку із скасуванням рішення, що підлягало виконанню, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий збір не стягується, а стягнутий виконавчий збір підлягає поверненню. Виконавчий збір не відносить до витрат виконавчого провадження.

Тлумачення цих норм права дає визначення того, що законодавством передбачені підстави для повернення вже стягнутої суми виконавчого збору, однак не передбачено підстави для повернення витрат виконавчого провадження, оскільки такі витрати встановлені законодавцем для забезпечення організації та проведенням виконавчих дій.

Як встановлено судом, витрати виконавчого провадження у розмірі 751,33 грн. стягувались з позивача на законних підставах у рамках відкритого виконавчого провадження №62302774, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження виконавчого провадження від 10.06.2020.

Суд зазначає, що витрати виконавчого провадження не є заходами примусового виконання рішень і Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено можливості їх повернення боржнику.

Враховуючи наведене, правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням витрат виконавчого провадження відсутні, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України, а є коштами виконавчого провадження.

Частина друга статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця чи посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди і витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що законодавством встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності приватного виконавця щодо стягнення судового збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів.

До вказаного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 14.02.2022 у справі № 201/1311/19.

З огляду на викладене, у задоволенні позову у частині стягнення з приватного виконавця стягнутих коштів за оспорюваним виконавчим написом слід відмовити.

Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню 1073,60 грн. судового збору.

Керуючись статтями 12, 13, 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та повернення стягнутих коштів за виконавчим написом нотаріуса задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 07.04.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хара Наталею Станіславівною, що зареєстрований в реєстрі за №13001, яким звернуто стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» заборгованості, яка виникла за кредитним договором №401157604 від 28.03.2012 в розмірі 8528,54 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 коп.).

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

відповідачі: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Росвен Інвест Україна», місцезнаходження: м. Київ, бульвар Вацлава Гавела, 6, ; приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Мельника Романа Івановича, місцезнаходження: м. Київ, вул. Старосільська, 1, оф. 10;

третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Наталія Станіславівна, місцезнаходження: АДРЕСА_2 .

Повний текст судового рішення складено 28.12.2023.

Суддя І.В.Коваленко