ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6565/23 Справа № 213/89/23 Суддя у 1-й інстанції - Мазуренко В.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 213/89/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року, яке ухвалено суддею Мазуренком В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 03 травня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, що здійснює догляд за дитиною до досягнення дитиною трирічного віку.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона з відповідачем ОСОБА_1 перебуває у шлюбі, мають двох спільних дітей. На даний час вони проживають спільно з відповідачем, однак позивачка подала до суду заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей. Вказала, що спільне господарство не ведуть, відповідач сім`ю не утримує. Вона, як і діти, потребує матеріальної допомоги, яку відповідач добровільно не надає.

Посилаючись на викладене, просила суд: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з дня подання позову до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частки заробітку (доходу) відповідача щомісяця, починаючи з 03 січня 2023 року до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.

Допущено негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не з`ясовано всіх обставин справи та не взято до уваги, що сторони проживають в одній квартирі та відповідач ОСОБА_2 несе витрати на утримання житла та придбання продуктів харчування.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 серпня 2014 року (а.с.3).

Сторони маю двох спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5).

Сторони зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

З 06.02.2023 року позивачка ОСОБА_1 прийнята на роботу на посаду діловода другого відділу Криворізького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки з посадовим окладом 3674,00 грн. (а.с.27).

Позивачка ОСОБА_1 несе витрати на продукти харчування, про що надала копії квитанцій (а.с.31-33), на одяг та інше, що не оспорювали сторони по справі.

20.03.2023 року до Інгулецького районного суду подано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.35).

Відповідач ОСОБА_2 несе витрати на продукти харчування, одяг, комунальні послуги, про що надано оригінали квитанцій.

Позивачка ОСОБА_1 зазначає, що потребує матеріальної допомоги відповідача ОСОБА_2 , оскільки вона хоча і працює, але отримує мінімальну заробітну платню, а дитині не виповнилось 3-х років.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи матеріальне становище платника аліментів, який не довів свою непрацездатність, останній спроможний надавати утримання позивачці (аліменти) до досягнення дитиною трирічного віку у визначеному судом розмірі, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України (надалі СК України) дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років.

Частина 4 цієї ж статті визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

За правилами ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 СК України аліменти одному з подружжя присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Отже, для призначення судом утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьохї років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині.

З огляду на зазначене, та з урахуванням того, що відповідач працює, отримує стабільний і достатній заробіток, а тому має можливість утримувати позивачку ОСОБА_1 до досягнення дитиною трирічного віку, суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/8 частини його доходів щомісячно, до досягнення дитиною трирічного віку.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції не з`ясовано всіх обставин справи та не взято до уваги, що сторони проживають в одній квартирі та відповідач ОСОБА_2 несе витрати на утримання житла та придбання продуктів харчування, колегією суддів не приймаються, оскільки ці обставини було враховано судом при ухваленні оскаржуваного рішення суду, зокрема, зазначено, що сторони надали докази того, що кожен з них окремо несе витрати на придбання продуктів харчування та одягу.

Слід зазначити, що 20.03.2023 року до Інгулецького районного суду подано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу (а.с.35), що узгоджується з позицією позивачки щодо припинення ведення ними спільного господарства та спростовує доводи апеляційної скарги щодо спільного проживання сторін, як підстави для відмови у задоволенні позову про стягнення аліментів на утримання дружини.

Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 05 липня 2023 року.

Головуючий:

Судді: