Справа № 541/3565/23
Номер провадження 2/541/1013/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 грудня 2023 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Городівського О.А.,

з участю секретаря судового засідання Ніколаєнко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

13 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Великосорочинської сільської ради Миргородського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок.

Просила визнати за нею право власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до рішення щодо оформлення права власності на житлові будинки у селі Зелений Кут прийняте виконавчим комітетом Савинцівської сільської Ради народних депутатів 26.03.1997 їй надано право оформити право приватної власності на будинок за адресою: АДРЕСА_1 . За даними погосподарського обліку по Савинцівській сільській раді зазначене домоволодіння було віднесене до суспільної групи «колгоспний двір», що підтверджується випискою з погосподарської книги № 20 виконавчого комітету Великосорочиснької сільської ради Миргородського району Полтавської області за 1991 - 1995 роки, яка видана 31.07.2023 виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради. Особовий рахунок домогосподарства АДРЕСА_2 . Голова домогосподарства ОСОБА_1 .

Рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради від 28.09.2023 ОСОБА_2 відмовлено у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку та речове право не зареєстроване в Державному реєстрі прав.

В зв`язку з вищевикладеним, змушена звернутися до суд з даним позовом.

Відповідно до ухвали судді від 26 жовтня 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання .

Ухвалою суду від 20 листопада 2023 року підготовче провадження по справі закрите та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач в судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі (а.с. 1 зворот).

Представник відповідача Великосорочинської сільської ради в судове засідання не з`явився, в поданій заяві просив проводити розгляд справи без участі представника (а.с. 26-28).

Дослідивши матеріали справи, суд встановив.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до архівної довідки №07-02/90 від 09.08.2023 рішенням щодо оформлення права власності на житлові будинки у селі Зелений Кут, прийняте виконавчим комітетом Савинцівської сільської Ради народних депутатів 26.03.1997, надано право оформити право приватної власності на будинки, зокрема АДРЕСА_1 - ОСОБА_1 , частка цілий (а.с. 7).

За даними погосподарського обліку по Савинцівській сільській раді зазначене домоволодіння було віднесене до суспільної групи «колгоспний двір», що підтверджується випискою з погосподарської книги № 20 за 1991 - 1995 роки, яка видана 31.07.2023 виконавчим комітетом Великосорочинської сільської ради за № 154/08-06/5. Особовий рахунок № НОМЕР_1 . У період 1991 - 1995 роки в домогосподарстві проживала і була зареєстрована ОСОБА_1 - голова домогосподарства (а.с.8).

Згідно довідки № 63-Д виданої 30.08.2023 ДКП «Миргородтехінвентаризація» станом на 31.12.2012 право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 не зареєстроване (а.с. 4).

Відповідно до технічного паспорту на будинок садибного типу по АДРЕСА_1 житловий будинок та господарські споруди збудовані до 1992 року (а.с.10-12).

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після , припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору ( в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

З викладеного вище слідує, що майно колгоспного двору на праві власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується доказами, дослідженими судом, зокрема: архівною довідкою №07-02/90 від 09.08.2023 відповідно до якої у рішенні №5 протоколу засідання виконавчого комітету Савинцівської сільської Ради народних депутатів від 26.03.1997 «Про оформлення прав власності на будинки, що розташовані в селі Зелений Кут», надано право оформити право приватної власності на будинки, зокрема АДРЕСА_1 ОСОБА_1 , частка цілий (а.с.7).

Згідно із ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 04.10.1991 № 7, право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

Оскільки відповідно до технічного паспорту на житловий будинок садибного типу по АДРЕСА_1 житловий будинок та господарські споруди збудовані до 1992 року, тому вони не є самочинним будівництвом.

Рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Великосорочинської сільської ради від 28.09.2023 ОСОБА_2 відмовлено ОСОБА_1 у державній реєстрації прав та їх обтяжень у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку та речове право не зареєстроване в Державному реєстрі прав (а.с. 5).

Оскільки судом встановлено, що позивач на законних підставах, як член колгоспного двору набула право власності на житловий будинок садибного типу, збудованого до 1992 року, однак в державній реєстрації права власності відмовлено, тому відповідно до положень ст. 392 ЦК України за позивачем необхідно визнати право власності на житловий будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

В зв`язку з тим, що позивач не заявляє вимоги про стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного судочинства, закріпленим у ст.13 ЦПК України, не вирішує питання про розподіл судових витрат згідно з ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 328, 392 ЦК України, ст. ст. 5,10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок садибного типу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя О. А. Городівський