Справа № 2-4483/11
Провадження № 4-с/487/13/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.12.2023 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі головуючого судді Гаврасієнко В.О., за участю секретаря Радченко К.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Миколаєві скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., стягувач по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., стягувач по справі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна», в якій просила: 1) визнати неправомірними дії приватного виконавця Куліченко Д.О. від щодо оцінки квартири за адресою АДРЕСА_1 ; 2) повідомити Територіальне управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві про вчинення приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. кримінальних правопорушень за ознаками ч.1 ст.356 та ч.3 ст.382 КК України.

Вимоги скарги обґрунтовані тим, що суддя Заводського районного суду м. Миколаєва Гаврасієнко В.О. ухвалою від 20.11.2020 року у справі № 2-4483/11 (провадження № 4-с/487/60/20) частково задовольнив скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 21.05.2020 року на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олександровича при примусовому виконанні заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.07.13 року у цивільній справі № 2/487/1733/13 про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки, а саме: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 і належить на праві власності вищезазначеним особам, на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором від 26.03.08 року, та визнав протиправними дії останнього. При цьому в ухвалі від 20.11.2020 року суд відзначив: "За своїм змістом Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті". Однак, не дивлячись на вказане та в порушення вимог ст. 129-1 Конституції України, де зазначено: "Судове рішення є обов`язковим до виконання", приватний виконавець виніс оскаржувані постанови, тобто здійснив заходи щодо проведення виконавчих дій стосовно заявника, спрямованих на примусове виконання заочного рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.07.13 року у цивільній справі № 2/487/1733/13. В результаті приватний виконавець умисно не виконав ухвалу судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.11.2020 року у справі № 2-4483/11 (провадження № 4-с/487/60/20) та умисно порушив п. 9 ч. 1 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" та не повернув стягувачу виконавчий документ. Умисне невконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної, або перешкоджання їх виконанню є ознаками тяжкого злочину, передбаченого ч. 3ст. 382 КК України; самовільне, всупереч установленому вищезазначеними законами, проведення виконавчих дій, є самоправством, що має ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 356 КК України. Вказані обставини змушують заявника звернутись до суду з даною скаргою.

У судового засідання сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Згідно ч.2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення скарги по суті, вважає, що в задоволенні скарги слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень в Україні покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців), а згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Права державного виконавця визначені у частині третій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».

Із змісту наведених положень закону випливає, що метою виконавчого провадження є захист інтересів стягувачів шляхом здійснення сукупності передбачених законом заходів, спрямованих на дієве та ефективне виконання рішень суду та інших органів і посадових осіб.

Відповідно до частини четвертої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» опис та арешт майна здійснюються не пізніш як на п`ятий робочий день з дня отримання інформації про його місцезнаходження. У разі виявлення майна виконавцем під час проведення перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) фізичної особи та місцезнаходженням юридичної особи здійснюються опис та арешт цього майна.

Згідно із частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення.

Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва від 22.07.2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CrL-SME400/55/2008 від 26.03.2008р. на загальну суму 1 239 583,69 грн., шляхом звернення стягнення на майно передане в іпотеку згідно іпотечного договору за №РМ-SME400/55/2008 від 26.03.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Філіпенко В.В., а саме на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі на підставі свідоцтва про право власності на житло, що видане Фондом комунальної власності миколаївської міської ради 09.03.2006р.

25 травня 2016 року Заводським районним судом м.Миколаєва було видано виконавчий лист на підставі рішення суду від 22.07.2013 року.

20 березня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 61620421 на підставі виконавчого листа №4483/11 від 25 травня 2016 року щодо ОСОБА_1 .

13 травня 2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. винесено постанови про опис та арешт майна (коштів) боржника у виконавчих провадженнях № 61621385, № 61620421, № 61621113, а саме 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва визнанено протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Дмитра Олександровича щодо винесення 13.05.2020 року постанови про опис та арешт 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у виконавчому провадженні за №61621385.

13 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. в порядку ст. 56 ЗУ «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 61620421 складено постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника ОСОБА_1 .

24 грудня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. складено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні № 61620421.

31.01.2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О. складено повідомлення про результати оцінки майна, яке направлено заянику ОСОБА_4 разом із висновком оцінки майна.

Частиною першою статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» встановлено, що звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб`єкта оціночної діяльності.

За змістом статті 3 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами з оцінки майна, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

В силу пункту 2 частини другої статті 4 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» рецензування звіту про оцінку майна (акту оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акту оцінки майна).

Рецензування звіту про оцінку майна (акту оцінки майна), якщо зазначена оцінка погоджується, затверджується або приймається органом державної влади або органом місцевого самоврядування, є обов`язковим.

Тобто вищезазначеним Законом передбачено, що однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акту оцінки майна), яке полягає у їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Отже, рецензування звіту з оцінки є законодавчо встановленим способом спростування результатів оцінки, який в межах виконавчого провадження дозволяє швидко та ефективно захистити права боржника.

В свою чергу, Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку виконавця здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності.

Наведені правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 826/6706/18, від 01 липня 2020 року у справі № 2-1160/11, від 27 серпня 2020 року у справі № 295/11078/14-ц, від 03 лютого 2021 року у справі №442/6491/17. Враховуючи наведене та перевіряючи доводи скарги у такій категорії справ, суд, перш за все, має перевірити дотримання виконавцем вимог закону зокрема, під час проведення опису та арешту майна, визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна.

Як сама скарга, так і долучені до неї матеріали, не містять посилань на докази, що підтверджують порушення виконавцем встановленої законом процедури опису та арешту майна, визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна.

Скаржником не наведено обґрунтованих доводів на користь того, що приватний виконавець порушив встановлену законом процедуру опису і арешту нерухомого майна, а також порядок визначення суб`єкта оціночної діяльності і доручення подати звіт про оцінку майна.

Державним виконавцем повідомлено боржника про визначення вартості майна боржника в порядку ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповідності до ст. ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Матеріали скарги не містять належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження порушень приватним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, суд оцінює критично посилання скаржника на порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки даний нормативний акт втратив чинність 23.04.2021 року, тобто до моменту вчинення приватним виконавцем виконавчих дій з опису та арешту майна боржника, твердження є безпідставним та не враховано судом при розгляді скарги.

Доказів, які б свідчили про звернення боржника до приватного виконавця з відповідними заявами про незгоду з результатами визначення вартості майна вказаного у цьому повідомленні не надано.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про правомірність дій державного виконавця та дотримання ним вимог закону.

Крім того суд зазначає, що вимоги заявника щодо повідомлення Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Миколаєві про вчинення приватним виконавцем виконавчого округу Миколаївської області Куліченком Д.О. кримінального правопорушення не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, а тому задоволенню не підлягають.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки, судом не встановлено порушень законодавства, які б призвели до порушення прав та свобод заявника при складанні повідомлення про результати оцінки майна зі сторони приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., тому суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 19, 129-1 Конституції України, ст. ст. 10, 258-261, 268, 352-354, 447, 450, 451 п.п.15.5) п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України , Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченко Д.О., стягувач по справі Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом 15-днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без повідомлення учасників справи або без участі учасників зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту вказаного судового рішення, але не пізніше закінчення строку карантину.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В.О. Гаврасієнко