Справа № 484/2429/23
Провадження № 2/484/788/23
Рішення

іменем України

26.06.2023 року Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Максютенко О.А.

секретар судового засідання Завірюха В.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Первомайську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина на період навчання

без участі сторін

встановив

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30.05.2013 року.

Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Натепер, ОСОБА_4 навчається у Відокремленому структурному підрозділі «Морехідний фаховий коледж ім..О.І. Маринеска Національного Університету «Одеська Морська Академія» на денній формі навчання, на частковому державному утриманні (навчання за рахунок коштів державного бюджету). Термін навчання рівня бакалавра до 30.06.2025 року.

Оскільки син сторін навчається на денній формі з повною занятістю протягом дня, він не має змоги влаштуватись на роботу та самостійно отримувати дохід, який йому необхідний для супровідних витрат на навчання та на життя: оплату гуртожитку, комунальних послуг, проїзду до місця навчання, а також придбавання форменого одягу, продуктів харчування, канцелярських приладь, тощо.

Весь тягар з утримання сина поліг на позивача, в той час як відповідач ухиляється від утримання дитини, матеріальної допомоги не надає, хоче має таку можливість оскільки є особою працездатного віку, є військовослужбовцем ЗСУ та проходить службу у в/ч НОМЕР_1 .

Посилаючись на викладені обставини, а також на обов`язок відповідача утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, ОСОБА_1 просила стягнути на свою користь з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення нею 23 років.

18.05.2023 року ухвало суду відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду в спрощеному провадженні, без повідомлення (виклику) учасників справи.

08.06.2023 року відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив, в якому просив у задоволені позову відмовити повністю, посилаючись на те, що від сплати аліментів він не ухиляється, оскільки добровільно сплачував кошти на утримання сина. Також зазначив, що син повнолітній, та має право самостійно отримувати та розпоряджатись коштами. Стягнення коштів саме на користь позивачки позбавить можливості сина повністю розпоряджатись своїми коштами, оскільки аліменти призначені саме синові, тому він не заперечує про стягнення з нього аліментів на користь сина ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, а не на користь позиваки.

Позивачка ОСОБА_1 16.06.2023 року до суду надала відповідь на заперечення відповідача, де зазначила, що відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітнього сина, добровільно кошти на утримання вже повнолітнього сина він не перераховував. До суду вона звернулась він імені сина через те, що останній перебуває на навчанні у м. Одеса та не може фізично сам звернутись до суду. Після прийняття рішення судом на її користь, вона запевняє, що кошти не буде витрачати на себе та свої бажання, вони їй необхідні для достойного утримання та належного розвитку сина.

Зважаючи на те, що справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вивчивши матеріали позовної заяви, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За умовами ч.ч.1,2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ч.2 ст.141 СК України).

Ст.199 СК України передбачено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Зазначений обов`язок, згідно з засадами ч.6 ст.7 СК України, в рівній мірі стосується обох батьків та покладається на них за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на навчання має той з батьків з яким проживає син, дочка, які продовжують навчання, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст.ст.199,200 СК України обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання, виникає за обов`язковою сукупністю таких юридичних фактів, як певний вік (від 18 до 23 років), продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі і наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналогічні положення закріплені у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, в якому роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

До відносин між батьками і дочкою, сином, щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 СК України.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 СК України, тобто, розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, визначається з урахуванням матеріального становища сторін, стану здоров`я платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних членів сім`ї та інших обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст.191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

З матеріалів справи убачається, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який досяг повноліття

Відповідно до довідки навчального закладу за №157 від 10.04.2023 року ОСОБА_4 є студентом 1-го курсу Відокремленого структурного підрозділу «Морехідний фаховий коледж ім..О.І.Маринеска НУ «ОМА», денної форми навчання на частковому державному утриманні (навчання за рахунок коштів державного бюджету). Термін закінчення 30 червня 2025 року.

Отже, з системно-логічного аналізу викладених вище обставин, слідує, що ОСОБА_4 має право на отримання аліментів у зв`язку з продовженням навчання і до досягнення ним 23-х років, та такий обов`язок по утриманню поширюється на обох батьків, за умови, що вони можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Вирішуючи питання про стягнення аліментів суд звертає увагу на те, що право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на навчання повнолітньої дитини має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК України).

Сторонами за даною категорією справ можуть бути як позивачем один із батьків, з ким проживає повнолітня дитина, так і самі повнолітні дочка, син, а відповідачем другий з батьків. У тому випадку, якщо позов заявлено одним із батьків, суд може залучити до участі у справі сина, дочку.

Як убачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 зазначала, що ОСОБА_4 навчається на денній формі навчання та проживає в місті Одесі. При цьому, обґрунтовуючи свої позовні вимоги ОСОБА_1 зазначала, що матеріальна допомога необхідна її сину, зокрема, для можливості сплати за проживання в гуртожитку та житло-комунальні послуги. Позивач надала до суду довідку про місце реєстрацію сина ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , за її місцем проживання, однак в позові та відповіді на відзив позивач стверджує, що син ОСОБА_4 постійно проживає в м. Одеса у зв`язку з навчанням на денній формі навчання.

Виходячи з приписів ч.3 ст.199 СК України, оскільки позивач зі своїм повнолітнім сином не проживає (доказів протилежного суду не надано), то у неї відсутнє і право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

За таких обставин, суд вважає, що слід ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому, суд зауважує та тому, що ОСОБА_4 не позбавлений можливості самостійно звернутися до суду із позовом до відповідача про стягнення аліментів на навчання.

керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ухвалив

в задоволенні позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 03.07.2023 року.

Суддя