Провадження № 2-з/643/102/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Афанасьєв В.О., розглянувши без повідомлення учасників справи заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі- позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) у якому просить стягнути з відповідача борг за договором позики у розмірі 147900, 00 доларів США та витрати по сплаті судового збору.

Разом із позовом від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій щодо відчуження наступних квартир:

-Квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 ;

-Квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 ;

-Квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 ;

-Квартири АДРЕСА_4 , частина якої належить ОСОБА_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову позивач зазначив, невжиття заходу забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на вказані квартири може призвести до того, що ОСОБА_2 може передати вказані квартири у власність іншим особам, що значно мірою утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позовної заяви по вказаній справі, так і може затягнути розгляд справи на тривалий час.

Дослідивши отримані матеріали, суд приходить до висновку щодо наявності підстав для задоволення заяви про забезпечення позову з огляду на таке.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види заходів забезпечення позову визначені ч. 1 ст. 150 ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 ч. 150 ЦПК України, позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

В постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позовних вимог; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 25.09.2019 року по справі № 20/3560/18, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії. Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 22.02.2005 року у справі «Новоселецький проти України» зазначив, що стаття 1 Протоколу N 1, яка спрямована в основному на захист особи від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу приймати деякі необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (див. рішення "Броньовський проти Польщі" [GC], N 31443/96, п. 143, CEDH 2004-...). У кожній справі, в якій іде мова про порушення вищезгаданого права, Суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (див. рішення "Спорронг та Лонрот проти Швеції" ( 980_098 ), від 23 вересня 1982 року, серія А, N 52, стор. 26, п.69).

В рішенні від 19.02.2009 року у справі «Христов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що втручання у право особи, захищене статтею 1 Першого протоколу, має бути виправданим. У цьому зв`язку Суд знову наголошує на необхідності підтримання "справедливої рівноваги" між загальним інтересом суспільства та захистом основних прав конкретної особи. Необхідну рівновагу не буде забезпечено, якщо відповідна особа несе "особистий і надмірний тягар" (див. рішення у справі Брумареску, п. 78).

З постанови Верховного суду від 03.10.2019 року у справі № 405/137/19 вбачається, суд касаційної інстанції дійшов висновку щодо правомірності вжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач в даній цивільній справі. Також у вказаній постанові Верховним Судом зазначено, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивачем пред`явлено вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики у розмірі 147900, 00 доларів США та витрати по сплаті судового збору.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 348247624 від 27.09.2023 вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності б/н від 26.06.2012, виданого Виконавчим комітетом ХМР.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 348247994 від 27.09.2023 вбачається, що власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 , на підставі свідоцтва про право власності б/н від 26.06.2012, виданого Виконавчим комітетом ХМР.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 348248288 від 27.09.2023 вбачається, що власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_2 , на договору дарування, серія та номер: 371, виданий 07.11.2016, видавник: приватний нотаріус ХМНО Харківської області Кимлик Н.І.

Виходячи із змісту позовних вимог, суд вважає доведеним, що між сторонами дійсно виник спір з приводу стягнення боргу за договором позики, та невжиття заходів забезпечення позову, про які просить позивач, може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в даній цивільній справі в разі можливого задоволення позовних вимог.

За таких обставин, накладення заборони на вчинення будь-яких дій щодо відчуження квартири АДРЕСА_1 , квартири АДРЕСА_2 , квартири АДРЕСА_3 є необхідним, обґрунтованим та достатнім засобом забезпечення позову, який гарантуватиме ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача в разі задоволення позову та є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Що стосується накладення заборони на вчинення будь-яких дій щодо відчуження квартири АДРЕСА_4 , суд вважає за необхідне, зазначити наступне.

Як вбачається із копії Свідоцтва про право власності на житло від 21.12.1998 за реєстраційним № НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом ХМР, квартира АДРЕСА_4 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав від 17.10.2023 за № 350605698, частка власності відповідача становить 1, вид спільної власності: спільна сумісна.

З вказаних документів вбачається, що частки у праві власності на Квартиру не виділені.

Згідно ст. 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Таким чином, станом на час вирішення заяви про забезпечення позову, частка в праві власності на Квартиру, щодо якої позивач просить вжити заходи забезпечення позову, не виділена та не існує в якості самостійного і окремого об`єкта права спільної часткової власності.

Враховуючи наведене, суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо заборони відчуження відносно частки у праві власності на Квартиру, через відсутність вказаної частки в якості об`єктивно існуючого юридичного факту (обставини).

За таких обставин, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для заборони відчуження відносно частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_4 та заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Суд роз`яснює учасникам справи, що вони не позбавлені права в порядку, визначеному ст. 156, 158 ЦПК України, звернутись до суду з заявою про заміну одного заходу забезпечення позову іншим або з заявою про скасування заходів забезпечення позову.

Керуючись ст. 149-153, 258-261, 353-354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони на вчинення будь-яких дій щодо відчуження:

-Квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

-Квартири АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

-Квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

У задоволенні іншої частини заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова протягом п`ятнадцяти днів з дня складення ухвали. Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручено у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя В.О. Афанасьєв