Справа № 216/4656/18
провадження №2/216/256/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бутенко М. В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кравець А. С

без участі сторін та без застосування технічного запису

представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2

представників відповідача: адвокат Дашко Андрія Анатолійовича

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

ВСТАНОВИВ:

21 серпня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини.

У позовній заяві зазначено, що з 03.06.2000 позивач перебувала з відповідачем у шлюбі, який було розірвано в 2008 році. В період шлюбу у них народився син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання якого рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2005 стягнено аліменти у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму на місяць до повноліття дитини. 24.12.2011 позивач уклала шлюб із ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та взяла його прізвище. У зв`язку із тим, що відповідач не бажав у добровільному порядку виконувати рішення суду про стягнення аліментів у період з 29.08.2014 до 01.06.2018 утворилась заборгованість, яка складає 64709,38 грн., тому вважає, що з відповідача повинна бути стягнута пеня в розмірі 64024,30 грн. Посилаючись на наведені обставини, позивач просить суд задовольнити позов.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 липня 2019 позов задоволено.

Ухвалою суду від 20 грудня 2022 року за заявою представника відповідача про перегляд заочного рішення, рішення суду від 11 липня 2019 року скасовано, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

Представник позивача Шрамко Євгенія Вікторівна, в процесі розгляду справи, приймаючи участь в судових засіданнях, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідача Дашко Андрій Анатолійович, в процесі розгляду справи, приймаючи участь в судових засіданнях, позовні вимоги не визнав, просив позов задовольнити частково.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

За приписами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 Про судове рішення у цивільній справі рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 264 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Зі змісту наведених правових норм вбачається покладення процесуального обов`язку на кожну із сторін довести належними доказами наявність або відсутність тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Норма статті 196 СК України не встановлює будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Зазначена правова позиція знайшла відображення в постанові Верховного Суду від

25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України: у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Відповідно до постанови КЦС ВС від 20.07.2020 по справі № 362/4462/16 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження №14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

p= (A1х1%хQ1)+ (A2х1%хQ2)+… (Anх1%хQn), де:

p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць (сума аліментів які не були сплачені);

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць (сума аліментів які не були сплачені);

Q2- кількість днів прострочення сплати суми аліментів, починаючи з першого дня першого місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Окрім того, відповідно до роз`яснень викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів передбачена ст. 196 Сімейного кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Позивач ОСОБА_3 , у відповідності до ч. 1 ст. 196 СК України, має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів, але не більше 100 відсотків заборгованості.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03.06.2000, який було розірвано 12.08.2008.

Від шлюбу зареєстрованого виконкомом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області (актовий запис №23 від 03.06.2000) народився син ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження виданим 19.10.2000 відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Центрально-Міської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 07.02.2005, стягнено з ОСОБА_4 а на користь ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму на місяць до повноліття дитини, починаючи стягнення з 11.01.2005.

24.12.2011 позивач уклала шлюб із ОСОБА_6 та прийняла його прізвище ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим виконкомом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області.

Згідно з розрахунком заборгованості по аліментам державного виконавця Центрально-міського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) в період з 08.2014 до 09.2018 заборгованість відповідача ОСОБА_4 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , складала 18270 грн. 50 коп.

Позивачем було надано власний розрахунок пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 29.08.2014 до 01.06.2018 року, але вінне приймається судом, оскільки даний розрахунок суперечить правовій позиції викладеній в постанові Верховного Суду від25.04.2018 у справі №572/1762/15-ц.

Таким чином, оцінивши надані по справі докази, приймаючи до уваги, що з

08.2014 до 09.2018 заборгованість ОСОБА_4 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , складала 18 270 грн. 50 коп., а неустойку (пеню) жодна зі сторін розрахували не вірно, суд керуючись постановою КЦС ВС від 07.06.2023 № 234/3840/15-ц (61-3014св22) згідно якої у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень, суд не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погодився з розрахунками, оскільки незгода з наданим суду розрахунками не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі, провів розрахунок заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_4 і виявив, що за розрахунком пеня буде перевищувати 100% заборгованості за прострочення сплати аліментів.

За таких обставин, враховуючи, що загальна сума заборгованості по аліментам становить 18270 грн. 50 коп., тому з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі, що дорівнює розміру заборгованості, а саме: 18 270 грн. 50 коп.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є законним, обґрунтованим та підлягають частковому задоволенню, з урахуванням матеріального та сімейного становища відповідача, який є фізично здоровою та працездатною особою, щодо перебування на його утриманні інших осіб судом не встановлено, оскільки жодних документальних підтверджень даних обставин відповідачем суду не надано та належними та допустимими доказами в судовому засіданні не доведено, а тому підстав для зменшення розміру неустойки (пені) по аліментам суд не вбачає.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Згідно з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Судові витрати у вигляді судового збору, які позивачем за подання позовної заяви до суду не сплачувалися в силу положень п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704 грн. 80, оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за даною категорією справ, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 12, 13, 141, 264, 265, 268, ЦПК України, ст.180, 181, 182, 183 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 29.08.2014 до 01.06.2018 в сумі 18270 грн. 50 коп. (вісімнадцять тисяч двісті сімдесят гривень п`ятдесят копійок).

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судові витрати по сплаті судового збору в сумі 704 грн. 80 грн. (сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Суддя М.В. БУТЕНКО