КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7946/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Нежури В.А., Соколової В.В.

за участю секретарів судового засідання Чепур Н.К., Крисіної В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Мальцева Д.О.,

у справі за позовом Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації прав, визнання правочину недійсним, визнання спадщини відумерлою та витребування майна, -

встановив:

У травні 2021 року до суду звернувся перший заступник керівника Шевченківської окружної прокуратури міста Києва з позовом про скасування державної реєстрації прав, визнання правочину недійсним, визнання спадщини відумерлою та витребування майна.

Позовні вимоги мотивує тим, що за життя ОСОБА_4 на праві власності належали квартира АДРЕСА_1 та квартира АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Вказує, що з листа Шевченківського районного управління у міста Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 27 березня 2021 року №1160/21.12-09 установлено, що близькі та рідні особи, які можуть бути спадкоємцями ОСОБА_4 - відсутні.

Згідно даних спадкового реєстру, наданих Першою та Дев`ятою Київськими державними нотаріальними конторами Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Міністерства юстиції України, ОСОБА_4 не укладався спадковий договір та не складався заповіт, свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 , не видавались.

Шевченківською окружною прокуратурою м. Києва встановлено факт незаконного набуття права власності на вказані квартири фізичними особами.

Відповідно до витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та прав власності на нерухоме майно спірні квартири зареєстровані на праві власності за ОСОБА_5 . Підставою для реєстрації права власності стали договори дарування квартир від 10 лютого 2016 року, номер 250 та 251, укладені між ОСОБА_5 і начебто ОСОБА_4 , посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П.

В той же час установлено, що ОСОБА_4 не міг 10 лютого 2016 року укласти вищевказані договори дарування квартир, оскільки помер приблизно 20 червня 2013 року. Отже в силу вимог закону, вказані договори є нікчемними та такими, що спрямовані на незаконне заволодіння майном, яке мало перейти у власність позивача та не потребують визнання судом недійсними.

У свою чергу, на підставі нікчемних правочинів від 10 лютого 2016 року спірні квартири були зареєстровані на праві власності за ОСОБА_5 . Крім того, квартира АДРЕСА_1 на виконання договору іпотеки від 21 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , передана останній в іпотеку.

Разом з цим, договір іпотеки від 21 березня 2016 року укладено з порушенням вимог законодавства, оскільки ОСОБА_5 не був законним власником квартири АДРЕСА_3 за вказаною вище адресою при передачі цього майна в іпотеку ОСОБА_3 та не отримував згоди Київської міської ради на укладення такого договору. Зазначене суперечить приписам статей 5, 6, 14 Закону України "Про іпотеку", а тому спірний договір підлягає визнанню недійсним у судовому порядку, оскільки в іпотеку передано майно, яке в силу відумерлої спадщини мало перейти у власність територіальної громади міста Києва.

Крім того, право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 29 березня 2016 року за № 510, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Горбуновою Л.В.

Водночас, оскільки ОСОБА_5 набув право власності на спірну квартиру у спосіб, не передбачений діючим законодавством, тому він та наступні набувачі, зокрема, ОСОБА_2 не були власниками квартири і не мають законних прав розпоряджатися нею.

Вказує, що оскільки визнання спадщини відумерлою відповідно до статті 1277 ЦК України є підставою для набуття територіальною громадою міста Києва права власності на таке майно, спірна квартира АДРЕСА_4 підлягає витребуванню від ОСОБА_2 на підставі пункту 3 частини 1 статті 388 ЦК України на користь Київської міської ради, як розпорядника майна територіальної громади м. Києва, яка є дійсним власником майна.

Вказує, що ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , в свою чергу Київська міська рада з 20 червня 2014 року була зобов`язана звернутись до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою. Разом з цим, з травня 2015 року по червень 2018 року тривали судові процеси щодо встановлення спадкоємців ОСОБА_4 та прийняття ними спадщини, у зв`язку з цим, строки позовної давності на звернення до суду з цим позовом прокурором та позивачем пропущені з поважних причин, а отже вони підлягають поновленню.

Мотивуючи наведеним, просить суд:

- відновити строк звернення до суду;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 , оформлену записом, вчиненим 12 лютого 2016 року державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського округу Патрєвою Ю.П. за № 13235875 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 39 кв.м, житловою площею 17, 6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 , оформлену записом, вчиненим 12.02.2016 державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського округу Патрєвою Ю.П. за № 13234723 про право власності на квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 26, 6 кв.м, житловою площею 14, 6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- визнати недійсним договір іпотеки, серія та номер: 428 від 21 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В.;

- визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 , яка складається з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 26, 6 кв.м, житловою площею 14, 6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 та квартири АДРЕСА_1 загальною площею 39 кв.м, житловою площею 17, 6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 відумерлою та передати спадкове майно у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради;

- витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 26, 6 кв.м, житловою площею 14, 6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00;

- судові витрати стягнути з відповідачів на користь Шевченківської окружної прокуратури м. Києва.

Шевченківський районний суд міста Києва рішенням від 09 грудня 2022 року у задоволенні позову відмовив.

Не погодившись з ухваленим рішенням, першим заступником керівника Київської міської прокуратури подано апеляційну скаргу.

Вказує, що висновки, викладені у рішенні суду, не відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме статей 256, 261, 267 Цивільного кодексу України, а також з порушенням норм процесуального права.

Вказує, що первинна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 проведена за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 березня 1998 року, виданого Радянською районною державною адміністрацією згідно з розпорядженням (наказом) № 183-56. Право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 квітня 2002 року, виданого державним нотаріусом Першої Київської державної нотаріальної контори Тромсою Г.А.

Вказує, що у травні 2015 року перший заступник прокурора Шевченківського району міста Києва (Шевченківська окружна прокуратура міста Києва) звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва із заявою в інтересах держави в особі Київської міської ради, заінтересовані особи: Головне управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_7 , про визнання спадщини, яка залишилась після смерті ОСОБА_4 та складається із вищезазначених квартир, відумерлою. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 грудня 2015 року №761/12655/15 заяву прокурора залишено без розгляду у зв`язку наявністю спору про право на спадкове майно.

Зазначає, що з матеріалів спадкової справи № 35/2015, заведеної 19 січня 2015 року Дев`ятою Київською державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4 , убачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись: 13 січня 2015 року ОСОБА_8 , який проживав з померлим на час його смерті; ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 , яка проживала з померлим однією сім`єю більше п`яти років; ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , як цивільна дружина померлого; ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_10 , як чотириюрідний брат померлого.

Звертає увагу, що питання встановлення фактів родинних відносин із ОСОБА_4 та визнання права власності на спадкове майно було предметом судових розглядів у справах №№760/14653/15, 761/34889/15, 408/7011/16, 408/7282/16, 761/45714/16 та закінчились у червні 2018 року.

Вказує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з 25 жовтня 2014 року, а саме з моменту внесення відомостей до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні №0011750.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що у прокурора та позивача була відсутня процесуальна можливість заявити позовні вимоги про визнання спадщини відумерлою та витребування спірного майна, оскільки на спадкове майно претендували потенційні спадкоємці за законом та тривали судові спори.

Зазначає, що оскільки закон пов`язує початок перебігу строку позовної давності з часом, коли особі, право якої порушено, стало відомо про порушення закону та у зв`язку з цим - прав і охоронюваних законом інтересів, відтак вихідною точкою для початку перебігу строку позовної давності на звернення до суду з цим позовом у Київської міської ради є червень 2018 року, а саме з моменту постановлення апеляційним судом рішення у справі № 761/45714/16, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними та визнання права власності на спірні квартири в порядку спадкування.

Зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що вчинення потенційними спадкоємцями ОСОБА_4 дій, що можуть свідчити про прийняття спадщини, та відстоювання ними своїх спадкових прав у судах, може вказувати на переривання строків позовної давності відповідно до статті 264 Цивільного кодексу України.

Звертає увагу, що судом безпідставно не враховано, що сам факт внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань лише надає можливість провести необхідні слідчі дії, в ході яких встановлюється чи спростовується інформація щодо вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, висновки суду першої інстанції про те, що прокурор не довів того факту, що він не міг дізнатись про порушення права власності територіальної громади міста Києва на спірне майно в межах строків позовної давності, з огляду на звернення із заявою у справі №761/12655/15, є також помилковими та спростовуються матеріалами справи.

Зазначає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 03 липня 2018 року у справі №910/23481/17, від 29 серпня 2018 року у справі №911/2044/17, від 13 лютого 2019 року у справі №913/112/18, від 26 листопада 2019 року №914/3224/16.

При цьому, обмежившись виключно посиланням на кримінальні провадження №0011750 від 25 жовтня 2014 року та №0000335 від 23 листопада 2015 року, суд першої інстанції не досліджував і не встановлював обставин щодо поважності причин пропуску позовної давності та не надав належної оцінки наведеним прокурором у позові обставинам щодо відновлення строку звернення до суду та наданим доказам на їх підтвердження, тоді як згідно з положеннями законодавства позивач вправі отримати судовий захист у разі визнання судом поважними причин пропуску позовної давності, а отже висновок суду про пропуск позовної давності є необгрунтованим та передчасним.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. Стягнути судові витрати.

23 травня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив адвоката Іваненко М.В., яка діє в інтересах ОСОБА_5 та ОСОБА_2 .

Вказує, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та прийнятим із правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивачу, який представляє інтереси Київської міської ради, було достеменно відомо, що відсутні будь-які спадкоємці на спірне майно, починаючи з 2014 року.

Через самостійне виявлення прокурором кримінального правопорушення 23 листопада 2015 року було внесено до ЄРДР №0000335 за кваліфікацією частини 3 статті 15, частини 4 статті 190 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 25 грудня 2015 року у справі №761/12655/15-ц заяву першого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, заінтересованої особи: Головного управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_7 про визнання спадщини відумерлою залишено без розгляду. Вказує, що предметом позовних вимог у зазначеній цивільній справі були також 2 квартири, які є предметом позовних вимог у цій справі.

Вказує, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а є лише переоцінкою доказів, які були встановлені та враховані судом при ухвалення рішення.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року - без змін.

В судовому засіданні прокурор Корж О.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник відповідачів ОСОБА_12 та ОСОБА_2 адвокат Іваненко М.В. в судове засідання 23 листопада 2023 року не з`явилась, подала клопотання про відкладення розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції врахував, що адвокатом Іваненко М.В. надано відзив на апеляційну скаргу, а також пояснення в судовому засіданні 6 червня 2023 року, визнав причини неявки адвоката неповажними, та відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що спірні квартири після смерті ОСОБА_4 увійшли до складу спадщини, за відсутності спадкоємців, могли б бути визнані відумерлою спадщиною та перейти у власність Територіальної громади міста Києва. Крім того, суд встановив, що вказані квартири сам спадкодавець не міг відчужити 10 лютого 2016 року, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відтак суд зробив висновок, що договори дарування, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не могли бути підписані останнім 10 лютого 2016 року, а отже є нікчемними в силу закону.

Також суд зазначив, що ОСОБА_5 не був законним власником спірного майна та не мав достатній обсяг повноважень на укладення Іпотечного договору від 21 березня 2016 року, за яким ОСОБА_5 передав в іпотеку ОСОБА_3 квартиру під АДРЕСА_1 в якості забезпечення виконання своїх зобов`язань за Договором позики, а отже наявні підстави для визнання такого договору недійсним.

Також не мав ОСОБА_5 достатніх повноважень і на укладення 29 березня 2016 року Договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , за яким ОСОБА_5 відчужив спірну квартиру на користь ОСОБА_2 .

Разом з цим суд зробив висновок, що спірні квартири були відчужені за нікчемними договорами дарування 10 лютого 2016 року. Прокурор з цим позовом звернувся до суду 11 травня 2021 року, тобто з пропуском позовної давності.

Вирішуючи питання про поновлення строку звернення до суду, суд першої інстанції зазначив, що позивач, як особа, уповноважена здійснювати облік належного територіальній громаді м. Києва майна, а також як особа, уповноважена здійснювати контроль за використанням нежитлового фонду, не цікавився ним, не здійснював державну реєстрацію зазначеного майна у визначеному законом порядку, не перевіряв, в якому стані перебуває зазначене майно, знаючи про порушення свого права, своєчасно не звернувся до суду з відповідним позовом, суд уважав, що підстави для поновлення строку позовної давності відсутні.

За установлених обставин, суд першої інстанції відмовив у задоволенні позову з підстав пропуску позовної давності.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зазначає про таке.

Установлено, що згідно даних свідоцтва про право на спадщину за заповітом АЕР №579378 квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_4 (том 1 а.с.23, 81).

Згідно даних свідоцтва про право власності на житло від 10 березня 1998 року, квартира АДРЕСА_2 належала ОСОБА_4 (том 1 а.с. 25, 83).

Згідно даних актового запису №12684 від 30 липня 2013 року ОСОБА_4 помер приблизно 20 червня 2013 року (том 1 а.с. 41).

З матеріалів спадкової справи №35/2015, заведеної після смерті ОСОБА_4 установлено, що із заявами про прийняття спадщини ОСОБА_4 звернулись: ОСОБА_8 (том 1 а.с. 54 зворот), ОСОБА_7 (том 1 а.с. 58 зворот), ОСОБА_9 (том 1 а.с. 61) та ОСОБА_10 (том 1 а.с. 70 зворот).

Постановами державного нотаріуса Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори від 30 січня 2015 року (том 1 а.с. 66), 04 серпня 2015 року (том 1 а.с. 65 зворот), 18 серпня 2016 року (том 1 а.с. 72), 21 грудня 2016 року (том 1 а.с. 71) за заявами ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 у вчиненні нотаріальної дії відмовлено у зв`язку із не підтвердженням факту проживання з померлим однією сім`єю на протязі п`яти років, не підтвердженням факту родинних відносин та не наданням оригіналів правовстановлюючих документів на майно.

З даних довідки №2190/01-16 від 22 квітня 2021 року, виданої Першою Київською державною нотаріальною конторою Центрального міжрегіонального управління юстиції убачається, що відповідно до інформаційної довідки із спадкового реєстру №64470222 від 22 квітня 2021 року спадкова справа щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 заведена Дев`ятою київською державною нотаріальною конторою. Свідоцтва про право на спадщину не видавались (том 1 а.с. 49).

Згідно даних витягу з ЄРДР установлено, що 23 листопада 2015 року за заявою від 08 листопада 2015 року до ЄРДР внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за частиною 3 статті 15, частиною 4 статті 190 КК України за фактом вчинення невстановленою особою замаху на заволодіння шахрайським шляхом квартирою АДРЕСА_2 , зареєстровано кримінальне провадження № 0000335, визначено орган досудового розслідування: Прокуратура Шевченківського району м. Києва (том 1 а.с. 78).

Згідно даних договору дарування квартири від 10 лютого 2016 року ОСОБА_4 (дарувальник) подарував, а ОСОБА_5 (обдаровуваний) прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 (том 1 а.с.109-110).

Згідно даних договору дарування квартири від 10 лютого 2016 року ОСОБА_4 (дарувальник) подарував, а ОСОБА_5 (обдаровуваний) прийняв у дар квартиру АДРЕСА_2 (том 1 а.с.115-116).

21 березня 2016 року між ОСОБА_5 (іпотекодавець) та ОСОБА_3 (іпотекодержатель) укладено договір іпотеки, за умовами якого, іпотекодавець передав іпотекодержателю для забезпечення виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором позики квартиру АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 147-150).

29 березня 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_2 купив квартиру АДРЕСА_2 (том 1 а.с.151-153).

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 12 жовтня 2015 року у справі №760/14653/15-ц заяву ОСОБА_7 , заінтересована особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, залишено без розгляду (том 1 а.с.161-162).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 25 грудня 2015 року заяву першого заступника прокурора Шевченківського району міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради, заінтересовані особи: Головне управління юстиції в м. Києві, ОСОБА_7 про визнання квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 відумерлою спадщиною, що належала померлому ОСОБА_4 та передачі вказаних квартир, як відумерлої спадщини, у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, залишено без розгляду у зв`язку із наявністю спору про право (том 1 а.с. 163-164).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 листопада 2016 року у справі № 761/34889/15-ц у задоволенні позову ОСОБА_7 до Київської міської ради, треті особи: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_8 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу і постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно - відмовлено (том 1 а.с. 165-168).

Біловодським районним судом Луганської області у рішенні від 15 листопада 2016 року у справі №2-о/408/344/16 встановлено наявність родинних відносин між померлим ОСОБА_4 та ОСОБА_10 та визнано позивача таким, що прийняв спадщину.

Постановою Апеляційного суду Луганської області від 28 березня 2018 року рішення Біловодського районного суду Луганської області від 15.11.2016 у справі №2-о/408/344/16 скасовано. Заяву ОСОБА_10 про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду (том 1 а.с.191-195).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року у справі № 761/45714/16-ц за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Патрєва Ю.П., приватний нотаріус Київського нотаріального округу Горбунова Л.В. про визнання права власності та визнання договорів недійсними, позов задоволено частково. Визнано недійсними договори дарування квартири АДРЕСА_1 та квартири АДРЕСА_2 , укладені 10 лютого 2016 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Патрєвою Ю.П. (том 1 а.с. 199-205).

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 20 червня 2018 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 07 лютого 2018 року у справі № 761/45714/16-ц скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_10 відмовлено (том 1 а.с.206-211).

Відповідно до статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

За приписами статті 338 ЦПК України встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, суд ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Аналіз наведених норм права дозволяє зробити висновок, що орган місцевого самоврядування не є спадкоємцем у справі та не залучається до спадкування. Однак у зв`язку з відсутністю інших спадкоємців у нього виникає цивільний інтерес на визнання спадщини відумерлою та отримання її у власність територіальної громади. Зазначене надає підстави місцевій раді звертатись до суду як із заявами про визнання спадщини відумерлою у порядку окремого провадження та у подальшому оформити своє право власності на таке майно, так і з належним позовами в порядку позовного провадження на захист свого інтересу.

У цій справі судом першої інстанції правильно установлено, що з огляду на відсутність у спадкодавця спадкоємців за заповітом і за законом, спірні квартири після спливу одного року з часу відкриття спадщини за заявою Київської міської ради повинні бути визнані відумерлою спадщиною та власністю територіальної громади міста Києва.

Судом також правильно установлено, що оскільки договори дарування від 10 лютого 2016 року є нікчемними, відтак ОСОБА_5 не набув право власності на спірне майно, і не міг ним майном розпоряджатись.

Подальші дії зі спірним нерухомим майном, а саме набуття права власності ОСОБА_2 , передача майна в іпотеку за умови відсутності належних документів дійсності набуття права власності на ці квартири ОСОБА_1 , не можуть мати юридичних наслідків.

За таких обставин, ураховуючи відсутність спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , належні йому на праві власності на час відкриття спадщини спірні квартири, на підставі положень статті 1277 ЦК України повинні перейти у власність територіальної громади м. Києва.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів вказує про таке.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 ЦК України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).

Для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (особа довідалася або повинна була довідатись про це порушення) чинники.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Колегія суддів уважає, що якщо у передбачених законом випадках у разі порушення або загрози порушення інтересів держави з позовом до суду звертається прокурор від імені органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, позовну давність слід обчислювати з дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (близький за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 6-1852цс16 і Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц та від 22 травня 2018 року у справі № 469/1203/15-ц).

Обґрунтовуючи причини пропуску строку звернення до суду, прокурор вказує, з травня 2015 року по червень 2018 року тривали судові процеси щодо встановлення спадкоємців ОСОБА_4 . Апеляційний суд уважає зазначене підставою для поновлення порушеного права, оскільки лише після завершення судових процесів було установлено про відсутність спадкоємців померлого ОСОБА_4 та, відповідно, про порушення прав територіальної громади в особі Київської міської ради.

Відтак є помилковим висновок суду першої інстанції про відмову в позові у зв`язку із пропуском позовної давності.

Разом з тим, апеляційний суд зазначає про таке.

У пункті 114 постанови від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно. У пунктах 83-86 цієї постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах.

У пункті 10.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13 (провадження № 12-158гс19) зазначено, що для витребування майна оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, визнання права власності на спірне майно не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна з чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не тягне правових наслідків, на які воно спрямоване.

Отже, у спірних правовідносинах ефективним способом захисту прав територіальної громади на нерухоме майно, яке є відумерлою спадщиною, проте було незаконно відчужено іншій особі, є пред`явлення на підставі статті 388 ЦК України віндикаційного позову, при цьому, відсутні підставі для задоволення вимог щодо скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_5 , оскільки таке не є необхідним для ефективного відновлення прав територіальної громади.

Окрім того, апеляційний суд уважає обгрунтованими вимоги в частині визнання недійсним договору іпотеки, серія та номер: 428 від 21 березня 2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В., оскільки такий укладено з порушенням вимог закону.

В силу положень статті 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути нерухоме майно, яке належить іпотекодавцю на праві власності.

Установлено, що ОСОБА_5 не набув у визначений законом спосіб право власності на квартиру АДРЕСА_1 , відтак договір іпотеки має бути визнано недійсним.

У цій справі визнання недійсним договору іпотеки є необхідним, оскільки в іншому випадку створюються перешкоди у реалізації територіальною громадою в особі Київської міської ради прав особи, якій передана відумерла спадщина.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Установлено, що за звернення до суду з позовом Київською міською прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 12 373,35 гривень (том 1 а.с.с 232).

За подачу апеляційної скарги Київською міською прокуратурою сплачено 18 560,02 гривень судового збору.

За результатами перегляду справи у суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог (2 вимоги немайнового характеру та 1 вимога майнового характеру).

Відтак, з відповідачів на користь Київської міської прокуратури на відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції підлягає стягненню по 2 611,12 гривень, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог ((2 270 гривень * 2 (немайнові вимоги) + 3 293,35 гривень (майнова вимога))/3 (кількість відповідачів)).

На відшкодування судових витрат, пов`язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції з відповідачів на користь Київської міської прокуратури підлягає стягненню по 3 916,67 гривень з кожного (11 750,02 гривень (задоволені позовні вимоги) / 3 (кількість відповідачів)).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 09 грудня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення такого змісту.

Позов Шевченківської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Київської міської ради задовольнити частково.

Визнати недійсним договір іпотеки, серія та номер: 428 від 21 березня 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Горбуновою Л.В.

Визнати спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 , яка складається з квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 26, 6 кв.м, житловою площею 14, 6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00, та квартири АДРЕСА_1 загальною площею 39 кв.м, житловою площею 17, 6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 відумерлою та передати спадкове майно у власність територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради.

Витребувати від ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 26, 6 кв.м, житловою площею 14, 6 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00.

В іншій частині заявлених позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Київської міської прокуратури на відшкодування судових витрат, пов'язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, 2 611,12 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Київської міської прокуратури на відшкодування судових витрат, пов'язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, 2 611,12 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Київської міської прокуратури на відшкодування судових витрат, пов'язаних із сплатою судового збору в суді першої інстанції, 2 611,12 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Київської міської прокуратури на відшкодування судових витрат, пов'язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 3 916,67 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Київської міської прокуратури на відшкодування судових витрат, пов'язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 3 916,67 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Київської міської прокуратури на відшкодування судових витрат, пов'язаних із сплатою судового збору в суді апеляційної інстанції, 3 916,67 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга па постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повну постанову складено 27 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді В.А. Нежура

В.В. Соколова