СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 167/413/23

пр. № 2/759/3581/23

12 жовтня 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Журибеда О.М.

за участю секретаря - Істоміної О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Рожищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіоанального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини та звільнення від сплати аліментів ,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Рожищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіоанального управління Міністерства юстиції (м. Львів), в кому просить: - виключити відомомсті про батька ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за № 54 від 16.04.2014 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рожищенського районного управління юстиції Волинської області; - зобов`язати Рожищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виключити відомості про батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за №54 від 16.04.2014 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рожищенського районного управління юстиції Волинської області; - звільнити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від сплати на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 починаючи від 15.09.2020 року; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що він з 18.08.2020 року перебував у шлюбі з ОСОБА_2 , який рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2022 року розірвано. У відповідача ще до одруження з позивачем була донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після укладення шлюбу відповідач наполягала на тому, щоб позивач усиновив її доньку. Тож вважаючи, що позивач здійснює усиновлення дитини відповідача, 01.09.2020 року року сторони разом подали до Рожищенського районного відділу ДРАЦС Західного міжрегіонального управління Міністрества юстиції (м. Львів) заяву про визнання батьківства. Зазначає, що в силу незання тонкощів права позивач був повністю впевнений, що здійснює усиновлення дитини. Внаслідок цих дій, до актового запису про народження дитини були внесені зміни, зокрема в частині відомостей про батька. Враховуючи те, що позивач не визнає себе біологічним батьком дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а факт батьківства надає право відповідачу стягувати з позивача аліменти, і виникла необхідність звернутись до суду із позовом до оспорювання батьківства і виключення відомостей про батька.

Ухвалою Рожищевського районного суду Волинської області від 20.04.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою Рожищевського районного суду Волинської області від 11.05.2023 року цивільну справу передано за підсудністю до Святошинського районного суду м. Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16.06.2023 року у справі відкрито провадження за загальними правилами позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

В судове засідання ОСОБА_7 не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про дату та місце розгляду справи повідмомлялась належним чином. 21.08.2023 року на адресу суду надіслала відзив, в яком упросить відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини зазначені у відзиві.

В судове засідання представник третьої особи не з`явився, просив розглядати справу за відсутності представника.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд встановив такі обставини справи.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16.04.2014 року видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рожищевського районного управління юстиції Волинської області, ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_5 . У графі мати стоїть запис ОСОБА_2 ,, у графі батько - ОСОБА_8 .

Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 23.03.2023 року №6, державна реєстрації народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері), у відомостях про батька вказано - ОСОБА_8 (а.с. 16-18).

Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 18.08.2020 року, видане Святошинським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 18.08.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, про, що складено актовий запис №659.

01.09.2020 року сторони подали заяву про визнання батьківства.

На підставі цієї заяви Рожищенський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 15.09.2020 року вніс зміни до актового запису про народження дитини, запис №1, суть змін:

- відомості про дитини, прізвище « ОСОБА_9 » змінено на « ОСОБА_10 »; - по батькові « ОСОБА_11 » змінено на « ОСОБА_12 »; - відомості про батька, прізвище « ОСОБА_9 » змінено на « ОСОБА_10 »; - ім`я « ОСОБА_13 » змінено на « ОСОБА_14 »; - по батьокві « ОСОБА_15 » змінено на « ОСОБА_16 »; дата народження інформація відсутня змінена на « ІНФОРМАЦІЯ_1 »; - місце проживання інформація відсутня змінено на « АДРЕСА_1 »; державна реєстрація народження проводить «Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері» змінено на «Відповідно до ст. 126 СК України».

Ці обставини підтверджуються Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 23.03.2023 року №6.

29.09.2020 року реєстратором Святошинського районного у місті Києві відділк державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегоінального управління Міністерства юстиції (м. Київ) видано повторне свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із вказаними змінами, що підтверджується копією цього свідоцтва серії НОМЕР_3 (а.с. 19).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 15.11.2022 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 14).

17.01.2022 року Святошинським районним судом м. Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі заробітку (доходу) (а.с. 15).

Позивач вважаючи, що він не є батьком неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що визнається і самою відповідачкою в справі, звернувся до суду з позовом в якому оспорює своє батьківство.

Відповідач позов заперечує, оскільки позивач в силу закону позбавлений права оспорювати батьківство, оскільки в момент реєстрації себе батьком дитини він знав, що не є її батьком.

Відтак, суд встановив, що між сторонами виник спір про оспорювання позивачем батьківства.

Спірні правовідносини регулюються Главою 12 Сімейного кодексу України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з положеннями ст. 136 СК України, особа, яка записана батьком дитини відповідно достатей 122,124,126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття.

У п.п. 11, 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (ст.136 СК - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини, а також жінка, котра народила дитину в шлюбі (ст.138 СК), - звернувшись із позовом про виключення із цього запису відомостей про її чоловіка як батька дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

На підставі ст. 136 СК України позивач оспорює своє батьківство, оскільки не є батьком дитини, а відповідач ввела його в оману щодо батьківства.

Відповідач не заперечує того, що позивач не є батьком її сина, однак в момент реєстрації його як батька, він про це знав.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 136 СК України, не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно дочастини першої статті 123цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, на позивача покладається тягар доведення того, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Оскільки, відсутність кровного споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 сторони не оспорюють, тому цей факт не вимагає доказування відповідно ч.1 ст. 82 ЦПК України, якою встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Таким чином, під час вирішення спору про оспорювання батьківства в цій справі, перевірці підлягають обставини, на які в заперечення позову покликається відповідач, а саме те, чи позивач, як особа, яка оспорює батьківство, знав в момент реєстрації його батьком дитини, що він не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Так, у ході судового розгляду справи суд встановив, що 01.09.2020 року сторони у справі на підставі ст. 126 СК України (визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка) добровільно, за власним рішенням подали до органу реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про визнання батьківства.

На підставі цієї заяви, 15.09.2020 року внесено зміни до актового запису про народження дитини та 29.09.2020 року видано нове свідоцтво про народження.

Суд також не залишає поза увагою той факт, що протягом шісти років ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мала прізвище відмінне від прізвища позивача, а саме ОСОБА_9 , ім`я по батькові ОСОБА_11 .

Відтак, позивач достовірно знав, що не є ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а тому, перед тим як подати відповідну заяву, у нього було достатньо часу, щоб врахувати всі можливі правові наслідки визнання батьківства як для себе так і для дитини.

Твердження позивача про те, що підписавши заяву про визнання батьківства, він вважав, що усиновлює її, суд відхиляє як неспроможні.

Суд приймає до уваги заперечення відповідача проти позову щодо того, що позивач у момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є її батьком, так як такі знайшли свої підтвердження в ході судового розгляду справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відтак, здійснивши оцінку доводів та заперечень сторін у справі, письмових доказів у їх сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висновку, що на час подання заяви про визнання батьківства позивачу ОСОБА_1 достовірно було відомо про відсутність кровного споріднення між ним та дитиною - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і в момент реєстрації себе батьком дитини він знав, що не є її батьком.

Отже, беручи до уваги те, що позивач завідомо знав, що він не є батьком дитини, особисто виявив бажання, щоб запис щодо батьківства був здійснений державними органами, тому в силу вимог ч. 5 ст. 136 СК України він не вправі оспорювати запис про своє батьківство, оскільки жодного порушення його прав не було.

Суд також звертає увагу на те, що положення ч. 5 ст. 136 СК України захищають законні інтереси дитини, а тому подальша зміна позивачем свого первинного рішення про визнання батьківства не допускається незалежно від мотивів такої зміни. Це відповідає принципу правової визначеності як складової верховенства права, що вимагає забезпечення стабільного правового становища дитини.

З рахуванням викладеного, суд дійшов висновку про те, що позов в частині віключення відомостей про батька та зобов`язання виключити такі відомості до задоволення не підлягає.

Що стосується позовних вимог щодо припинення стягнення аліментів на дитину суд приходить до наступних висновків.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 Сімейного кодексу України за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, факт того, що він не є батьком дитини, позивач вважає підставою для припинення стягнення аліментів.

Відповідно до ч.2 ст. 197 СК України, за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Оскільки під час розгляду справи судом встановлено відсутність права позивача на оспорювання батьківства, а інших обставин, щоб свідчили на користь припинення стягнення аліментів позивач не наводить, суд не вбачає обставин, що мають істотне значення для звільнення його від сплати аліментів чи припинення їх стягнення.

Крім того, відповідно до ст. 190 СК України, власне припинення права на аліменти на дитину, як просить у позовній заяві позивач, допускається лише у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову у цій частині.

З урахуванням вищенаведеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення у повному обсязі.

Вирішуючи питання судових витрат суд виходить з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача у вигляді судового збору, витрат на правничу професійну допомогу необхідно покласти на позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 76-82, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Рожищенський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Луцькому районі Волинської області Західного міжрегіоанального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини та звільнення від сплати аліментів.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Журибеда