КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач- Ратнікова В.М.
№ 22-ц/824/5051/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 758/5620/22-ц

15 червня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Левенця Б.Б.

при секретарі - Осадченко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» Білинової Анастасії Вікторівни на рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бусик О.Л., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

19 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування майнової та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що01 листопада 2020 року, близько 21 год. 00 хв., на вул. Н.Ужвій в м. Києві відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , здійснив на нього наїзд, внаслідок чого він отримав тілесні ушкодження.

02 листопада 2020 року за фактом настання цієї ДТП та заподіяння йому тілесних ушкоджень було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003123 за ч. 1 ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування.

31 липня 2021 року за результатами проведеного досудового розслідування за фактом вище зазначеної ДТП, у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 286 КК України, прийнято постанову про закриття кримінального провадження № 0003123 з підстав, що передбачені п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України щодо водія ОСОБА_2 .

Зазначає, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 , станом на 01 листопада 2020 року була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 201596848 у зв`язку із чим, у нього наявне право на одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від відповідача.

З огляду на зазначене, його представник неодноразово звертався до ТДВ СК «Альфа-Гарант» із заявами про виплату страхового відшкодування, однак відповіді від страховика не отримав, сума страхового відшкодування, пов`язана із витратами на лікування, становить 205 649,52 грн., 11 000,00 грн. - компенсація, пов`язана із тимчасовою втратою працездатності та 10 282,47 грн.- відшкодування, завданої моральної шкоди. Вказане страхове відшкодування йому відповідачем не виплачене.

Зазначає, що шкоду йому завдано джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу його, як потерпілого, страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому виплачує страхове відшкодування у межах встановленого ліміту відповідальності замість завдавача шкоди, цивільно-правова відповідальність якого була у нього застрахована у встановленому законом порядку.

Крім того, позивач зазначає, що перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 01 листопада по 24 грудня 2020 року та з 10 по 19 серпня 2021 року, де йому надавалась медична допомога, проводились хірургічні операції, у зв`язку із чим, понесені витрати на придбання медичних та лікарських засобів.

Вказує на те, що на момент ДТП 01 листопада 2020 року він був безробітним та мінімальна заробітна плата становила 5 000,00 грн. у 2020 році, а у 2021 році - 6 000,00 грн.

Посилаючись на викладене, а також те, що внаслідок ушкодження здоров`я під час ДТП, йому також завдано моральну шкоду, ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача 205 649,52 грн. - витрат, понесених у зв`язку з лікуванням, 11 000,00 грн - компенсації, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності, та 10 282,47 грн - компенсації завданої моральної шкоди.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 180 398,07 грн. (сто вісімдесят тисяч триста дев`яносто вісім гривень 07 копійок) грошової компенсації за понесені витрати на лікування, 11 000,00 грн. (одинадцять тисяч гривень 00 копійок) компенсації, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності та 9 019,90 грн. (дев`ять тисяч дев`ятнадцять гривень 90 копійок) компенсації завданої моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» в дохід держави 2 004,18 грн. (дві тисячі чотири гривні 18 копійок) судового збору, пов`язаного з розглядом вказаної справи.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, 05 січня 2023 року представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» Білинова Анастасія Вікторівна подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішенняпро відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що обсяг відповідальності страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обмежений нормами закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Вказує на те, що до позовної заяви долучено копію постанови від 31.07.2021 року про закриття кримінального провадження № 0003123 в якій встановлено, що водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом«Шкода Фабія» д.н.з. НОМЕР_1 , вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , який перетинав проїзжу частину у місці, де це заборонено, справа наліво відносно автомобіля «Шкода Фабія» д.н.з. НОМЕР_1 .

Зазначає, що своїми діями позивач грубо порушив вимоги ПДР України та його дії знаходяться в причинно- наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Отже, з урахуванням того, що кримінальне провадження було закрито, на думку апелянта, даний випадок не є страховим.

Окрім того, звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази, що підтверджують понесення позивачем витрат на лікування, докази того, що надана медична допомога оплачувалася позивачем чи була надана йому безоплатно та з використанням ліків, наявних в лікарні, в якій він лікувався. Тобто, придбання яких медикаментів, витратних матеріалів, діагностичних та лікувальних послуг відбувалося за кошти потерпілого, а яких - за рахунок лікарні.

Зазначає, що після аналізу наданих позивачем доказів, на думку апелянта, обґрунтованою є сума у розмірі 50 502,15 грн., а придбання ліків за чеками, квитанціями, тощо, на суму 155 995,87 грн. не підтверджені лікарськими призначеннями.

30 березня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гіщинський Ігор Юрійович поштою направив на адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу в якому просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника відповідача та залишити в силі рішення суду першої інстанції , стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним витрат на оплату послуг адвоката в суді апеляційної інстанції в сумі 9000,00 грн. - за підготовку відзиву на апеляційну скаргу.

Посилається на те, що ТЛВ СК " Альфа-Гарант" визнала дорожньо-транспортну пригоду, яка трапилась 01.11.2020 року за участю автомобіля «Шкода Фабія» д.н.з. НОМЕР_1 , внаслідок якої ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження - страховим випадком і частково виплатила страхове відшкодування в розмірі 25 251,45 грн., а тому доводи апеляційної скарги про те, що вказана подія не є страховим випадком є безпідставними.

Зазначає також, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція винуватості заподіювача шкоди. Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ТДВ СК " Альфа-Гарант", то обов`язок відшкодувати шкоду, завдану ОСОБА_1 , відповідно до Закону покладається на відповідача у даній справі, як страховика.

В судове засідання представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія " Альфа-Гарант" повторно не з`явився, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлявся у встановленому законом порядку, причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Позивач та його представник в судове засідання також повторно не з`явились, представник позивача адвокат Гіщинський І.Ю. 15.06.2023 року повторно подав до апеляційного суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 липня 2021 року начальником відділення розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого відділу Подільського УП ГУ НП у місті Києві майором поліції Патлань С.С. було винесено постанову про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 .

Зазначеною постановою встановлено, що 01.11.2020 року, приблизно о 21 год., ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи технічно-справним автомобілем «Шкода Фабія» д.н.3. НОМЕР_2 рухався по проїзній частині вулиці Наталії Ужвій, зі сторони вул. Мостицької та в напрямку пр.Правди в м. Києві.

В цей час, пішохід ОСОБА_1 , не переконавшись, що його дії будуть безпечними і не створять небезпеки іншим учасникам руху, розпочав перетинати проїзну частину вулиці Наталії Ужвій, в місці де це заборонено, справа наліво відносно руху автомобіля «Шкода Фабія» д.н.з. НОМЕР_1 .

Своїми умисними діями пішохід ОСОБА_1 допустив грубе порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 4.7, 4.14(a), 4.14(г) Правил дорожнього руху України:

1.3: учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

4.7: пішоходи повинні переходити проїзну частину по пішохідних переходах, у тому числі підземних і надземних, а у разі їх відсутності - на перехрестях по лініях тротуарів або узбіч;

4.14(a): пішоходам забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху;

4.14(г): пішоходам забороняється переходити проїзну частину поза пішохідним переходом, якщо є розділювальна смуга або дорога має чотири і більше смуг для руху в обох напрямках, а також у місцях, де встановлено огородження.

Зазначено, що в результаті даної дорожньо- транспортної пригоди пішохід ОСОБА_1 , згідно висновку судово- медичної експертизи № 042-1925-2020 від 23 квітня 2021 року отримав тяжкі тілесні ушкодження, ступінь тяжкості яких не береться до уваги, оскільки дорожньо- транспортна пригода відбулась по вині останнього.

На момент того, як відбулась дорожньо- транспортна пригода, цивільно- правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант». Страховий ліміт за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 260 000,00 грн., а за шкоду, заподіну майну- 130 000,00 грн.(а.с. 105)

ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 01 листопада по 24 грудня 2020 року та з 10 по 19 серпня 2021 року, де йому надавалась медична допомога та проводились хірургічні втручання, що підтверджується випискою із медичної картки амбулаторного хворого № 19114 від 24 грудня 2020 року, виписним епікризом із медичної картки хворого № 217952. Вартість придбаних ліків та медичних товарів підтверджується копіями чеків, в тому числі, й товарних, квитанціями, рахунками-фактурами.

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо- транспортну пригоду, яка сталась 01 листопада 2020 року. (а.с. 53)

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» з заявою на виплату страхового відшкодування в якій просив здійснити на його користь виплату страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на лікування у розмірі 100 077,52 грн. (а.с. 54)

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» з заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із заподіяною йому моральною шкодою у розмірі 5 537,00 грн. (а.с. 55)

11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» з заявою на виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою у розмірі 5 378,60 грн. (а.с. 56)

11 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» з заявою на виплату страхового відшкодування в якій просив здійснити на його користь виплату страхового відшкодування, пов`язаного із витратами на лікування у розмірі 105 572,00 грн. (а.с. 57)

01 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» з завою про долучення документів на виплату страхового відшкодування, до якої долучив оригінал постанови про закриття кримінального провадження № 0003123. (а.с. 58)

15 лютого 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Національного банку України та Моторно транспортного страхового бюро України зі скаргою про порушення ТДВ СК «Альфа- Гарант» законодавства про страхову діяльність. (а.с. 60-61,62-63)

28 грудня 2021 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» направило представнику ОСОБА_1 лист- повідомлення про відмову у здійсненні страхового відшкодування в якому зазначало, що у зв`язку з відсутністю документів, що дозволяють розрахувати суми страхового відшкодування згідно ст. 25 Закону, у Товариства наразі відсутні правові підстави для визнання обґрунтованими вимог щодо відшкодування шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності потерпілим. (а.с. 111)

Відповідно до розрахунку страхового відшкодування Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» страхове відшкодування, яке підлягало виплаті ОСОБА_1 становить 26 514,03 грн.

11 липня 2022 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» виплатило ОСОБА_1 страхову виплату у розмірі 26 514,03 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 29537. (а.с. 114)

03 жовтня 2022 року Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» виплатило ОСОБА_1 пеню за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 4 216,79 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 31087.(а.с. 116)

Задовольняючи частково позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування майнової та моральної шкоди, суд першої інстанції посилався на те, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини та перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки, при цьому, інформація щодо наявності умислу потерпілого чи непереборної сили у настанні дорожньо-транспортної пригоди в постанові про закриття кримінального провадження відсутня.Вважав доведеною належними доказами у справі суму некомпенсованих страховиком витрат на лікування позивача - 180 398,07 грн, компенсації, пов`язаної з тимчасовою втратою позивачем працездатності в сумі 11 000,00 грн., а також решти не компенсованої позивачу суми моральної шкоди в розмірі 9000,00 гр.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повній мірі погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої і другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на вказані положення статті 509 ЦК України та з урахуванням вимог статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Згідно з статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно з статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначав, що 01 листопада 2020 року, близько 21 год. 00 хв., на вул. Н.Ужвій в м. Києві, сталасядорожньо-транспортна пригода, в якій автомобіль марки «Skoda Fabia», номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , здійснив на нього наїзд, внаслідок чого ним було отримано тілесні ушкодження. Зазначав, що він тривалий час знаходився на лікуванні та ним було понесені матеріальні збитки у зв`язку з придбанням медичних препаратів та лікарських засобів у розмірі 205 649,52 грн.

На підтвердження понесених ним витрат позивачем ОСОБА_1 було надано копії виписок з призначеннями лікарів та копії чеків про придбання медичних препаратів та лікарських засобів .

Звертаючись до суду першої інстанції з відзивом на позовну заяву, представник відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» зазначав, що матеріальні збитки, які нібито поніс позивач є необґрунтованими, оскільки частина витрат на придбання ліків не підтверджені лікарськими призначеннями.

Перевіривши надані позивачем докази на підтвердження понесених ним витрат на лікування, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Надана позивачем копія виписка № 19114 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 , надана Київською міською лікарнею швидкої медичної допомоги містить діагнози, які були встановлені останньому та рекомендації щодо медикаментозної терапії. Призначені лікарями препарати є частково читабельні з огляду на надання позивачем ксерокопії вказаної виписки . (а.с. 22-24)

Надана позивачем копія виписки епікризу із медичної карти хворого № 217952 ОСОБА_1 з Київського некомерційного підприємства " Київська міська клінічна лікарня № 3" є читабельною, проте, з зазначеної виписки неможливо встановити, чи пов`язана дана госпіталізація ОСОБА_1 до вказаного медичного закладу 10.08.2021 року з дорожньо- транспортною пригодою, яка сталася 01 листопада 2020 року, оскільки позивач проходив лікування через дев`ять місяців після ДТП в урологічному відділенні (а.с. 25-26).

Надана позивачем копія консультативного висновку спеціаліста є нечитабельною та з неї не вбачається можливим встановити навіть чітко прізвище та ім`я пацієнта, не кажучи вже про встановлений діагноз та призначене лікування. (а.с. 29-30)

З наданих позивачем копії чеків вбачається, що частина чеків також не є читабельною у зв`язку з чим не вбачається можливим встановити суду , які саме ліки було придбано позивачем. Окрім того, позивачем не було надано суду лікарських рекомендацій ( призначень) стосовно більшості придбаних ним ліків у зв`язку з чим такі витрати не підлягають відшкодуванню.

В судове засідання апеляційного суду позивач та його представник двічі не з`явились, просили розглядати справу у їх відсутності, що позбавило суд апеляційної інстанції можливості дослідити в судовому засіданні оригінали вказаних медичних висновків та чеки на придбання ліків.

Суд першої інстанції вказаним обставинам в судовому рішенні оцінки не надав, доводи позивача в цій частині, з огляду на якість поданих ним копій медичних висновків та чеків, не перевіряв. Своїх висновків щодо визначення розміру відшкодування позивачу витрат на лікування в сумі 180 398,07 грн. взагалі не обґрунтував та визначив суму відшкодування, віднявши від заявленої позивачем суми відшкодування витрат на придбання ліків, виплачену відповідачем суму відшкодування вказаних витрат.

Дослідивши надані позивачем медичні виписки та чеки, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем було доведено понесені ним витрати на лікування у розмірі 45 731,17 грн.

Представником відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до відзиву на позовну заяву було надано докази часткової сплати на користь позивача понесених ним витрат на лікування у розмірі 25 251,45 грн.

З урахуванням часткового відшкодування відповідачем витрат на лікування, на користь позивача підлягають стягненню витрати у розмірі 20 479,72 грн. (45 731,17 грн. - 25 251,45 грн.).

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування пов`язане із тимчасовою втратою ним працездатності в сумі 11 000, 00 грн. відповідно до вимог ст. 25 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за період його тимчасової непрацездатності з 01.11.2020 року по 24.12.2020 року 54 дні та з 10.08.2021 року по 19.08.2021 року-10 днів, що підтверджується виписками із медичної карти хворого № 217952 .

Задовольняючи вказані позовні вимоги ОСОБА_1 , стягуючи з відповідача на користь позивача 11 000,00 грн. компенсації, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, суд першої інстанції посилався на доведеність вказаних позовних вимог.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону № 1961-IV).

У зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах: для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю; для особи, яка забезпечує себе роботою самостійно, - неотримані доходи, які обчислюються як різниця між доходом за попередній (до ДТП) календарний рік та доходом, отриманим у тому календарному році, коли особа була тимчасово непрацездатною; для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством. Якщо особа була в зазначеному статусі менше вказаних розрахункових термінів, то до уваги береться середньомісячний доход з розрахунку суми сукупного доходу такої особи за попередній до настання страхового випадку календарний рік та доход протягом фактичного терміну (повні місяці) перебування особи в зазначеному статусі (стаття 25 Закону № 1961-IV).

З наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є пенсіонером, що підтверджується випискою № 19114 із медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_1 відповідно до якої в графі місце робити ОСОБА_1 зазначено «пенсіонер». Також з зазначеної виписки вбачається, що ОСОБА_1 не видавався листок непрацездатності.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» позивач є непрацездатною особою. При цьому він не подав до суду доказів щодо розміру отримуваної ним пенсії, що позбавляє суд можливості встановити, що його розмір пенсія, яку отримує позивач, є меншою від встановленого прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача відшкодуванні шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності, так як позивачем не надано належних та допустимих доказі на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині.

Окрім відшкодування матеріальної шкоди позивач також просив стягнути з відповідача на його користь на відшкодування моральної шкоди 10 282,47 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги в цій частині, стягуючи з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 9 019, 90 грн., суд першої інстанції посилався на те, що згідно вимог ст. 26-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» , страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмір 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З урахуванням визначеної суми страхової виплати у розмірі 191 398,07 грн. ( 180 398, 07 грн. + 11 000,00 грн.) 5 % становить суму 9 019,90 грн.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів також погодитись в повному обсязі не може, з огляду на таке.

Встановлені фактичні обставини справи вказують на те, що позивач в результаті дорожньо-транспортної пригоди зазнав тілесних пошкоджень, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, у зв`язку з якими він тривалий час перебував на лікуванні.

Вказане ушкодження здоров`я безумовно потягнуло за собою заподіяння потерпілому (позивачу у справі) моральної шкоди, яка полягає у порушенні його звичного способу життя, нормальних життєвих зв`язків, у фізичному болю та стражданнях, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 26-1 Закону N 1961-IV передбачено, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 Закону N 1961-IV, тобто, виходячи з розміру 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

На підставі наданих сторонами доказів та у відповідності із встановленими фактичними обставинами справи встановлено, що позивачем було доведено понесені ним витрати на лікування у розмірі 45 731,17 грн. Представником відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» до відзиву на позовну заяву було надано докази часткової сплати на користь позивача понесених ним витрат на лікування у розмірі 25 251,45 грн. та в якості компенсації моральної шкоди - 1262,57 грн.

У даній справі суд прийшов до висновку , що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню страхове відшкодування некомпенсованих витрат на лікування в сумі 20 479,72 грн. (45 731,17 грн. - 25 251,45 грн.).

З огляду на зазначене, з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню сума 1023,98 грн., що становить 5 % від суми страхової виплати.

Доводи апеляційної скарги про те, що з урахуванням того, що кримінальне провадження було закрито, на думку апелянта даний випадок не є страховим, колегія суддів відхиляє, оскільки цивільно- правова відповідальність особи, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, передбачена статтею 1187 ЦК України. Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачем частково було відшкодовано шкоду, завдану позивачу внаслідок ушкодження його здоров`я та у зв`язку з- придбанням ліків та моральна шкода, тобто, здійснивши вказану виплату, відповідач визнав, що даний випадок є страховим.

Вирішуючи спір у справі, яка переглядається, суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, якими обґрунтовувалися вимоги та запереченням учасників справи, іншим фактичним даним, які випливають із встановлених обставин, а тому висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ОСОБА_1 без оцінки вказаних обставин у сукупності не може вважатись обґрунтованим і таким, що відповідає положенням статей 76, 81, 89 ЦПК України.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, а це відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення по суті заявлених вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування майнової та моральної шкоди які з установлених колегією суддів апеляційного суду обставин справи та наведених мотивів в редакції даної постанови підлягають частковому задоволенню.

Отже, позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування майнової та моральної шкодипідлягає частковому задоволенню та стягненню з відповідача на користь позивача страхового відшкодування за понесені витрати на лікування в сумі 20 479,72 грн. та 1023,98 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Звертаючись до Київського апеляційного суду з відзивом на апеляційну скаргу, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Гіщинський Ігор Юрійович просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу пов`язані з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 9 000,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що 22.09.2021 року між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» було укладено договір про надання професійної правничої допомоги № ЗД 434/5355, предметом якого сторони визначили, що клієнт доручає, а адвокатське об`єднання бере на себе зобов`язання надавати Клієнту професійну правничу (правову) допомогу щодо захисту інтересів клієнта або осіб в інтересах яких клієнтом було укладено цей договір за подією, що мала місце: 01.11.2020 року у м. Київ в результаті якої отримав травми ОСОБА_1 в порядку та на умовах визначених цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити таку правничу (правову) допомогу.

Відповідно до додатку № 7 до Договору № ЗД 434/5355 від 22.09.2021 року: «Плата за надані Адвокатом послуги на виконання Договору про надання правової допомоги становить 3000,00 (три тисячі) гривень за 1 (одну) годину роботи.».

Згідно детального опису робіт, виконаних для надання професійної правничої допомоги від 30.03.2023 року, адвокатом адвокатського об`єднання «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» було надано послуги щодо підготовки та подання відзиву на апеляційну скаргу, тривалістю 3 години, вартістю 9 000,00 грн.

З огляду на вище викладене, просив суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000,00 грн.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву - частина 8 статті 141 ЦПК України.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги - частина 3 статті 137 ЦПК України.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги, та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості.

За положеннями частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до вимог ч.ч.5,6 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З досліджених матеріалів справи вбачається, що 22 вересня 2021 року між Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання професійної правничої (правової) допомоги.

Відповідно до п. 4.1. сторони погодили, що об`єм та вартість послуг адвокатського об`єднання та порядок їх сплати передбачено в додатку (додатках) до цього договору, що є його невід`ємними частинами.

30 березня 2023 року між Адвокатським об`єднанням «Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП «Автопоміч» та ОСОБА_1 було підписано детальний опис робіт (наданих послуг) відповідно до якого адвокатом було надано наступні послуги: підготовка та подання відзиву на апеляційну скаргу, вартість однієї години 3 000,00 грн., кількість годин 3 год., вартість 9 000,00 грн.

Аналізуючи зазначене в сукупності, з урахуванням того, що відповідачем не було надано заперечень на заявлені позивачем витрати на правничу допомогу та з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог (9,47%), колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про часткове задоволення заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Гіщинського Ігоря Юрійовича про відшкодування витрат на правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 852,30 грн.

Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VІвід сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Врахувавши підстави звільнення позивача від сплати судового збору відповідно до закону, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3 080,73 грн. підлягають стягненню на користь відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 11,22, 23, 509, 599, 999, 1166-1168, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 5, 6, 23, 25, 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. ст.ст. 76,81,89,133, 137, 141, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» Білинової Анастасії Вікторівни задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 19 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» про відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) страхове відшкодування пов`язане із понесеними витратами на лікування в сумі 20 479,72 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 1 023,98 грн.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) понесені ним витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 852,30,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант» () 3 080,73 грн. на відшкодування судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 30 червня 2023 року.

Головуючий: Судді