ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/9148/14-ц Номер провадження 22-ц/814/1770/23Головуючий у 1-й інстанції Гаврилюк С.М. Доповідач ап. інст. Дряниця Ю. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Дряниці Ю.В.

Суддів: Пилипчук Л.І., Чумак О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бардіна Іллі Сергійовича на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 03.03.2011 року між ним та відповідачем укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем 03.03.2011 року було надано розписку.

На виконання договору позики позивач передав, а відповідач прийняв суму позики в розмірі 56000 грн., та зобов`язався повернути кошти позивачеві до 01.05.2011 року.

В серпні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача про стягнення боргу за вищезазначеним договором позики.

За результатами розгляду справи № 2027/12664/2012 рішенням Московського районного суду м. Харкова стягнуто з відповідача суму боргу в розмір 56000 грн., 2189 грн. в рахунок 3% річних, 1288 грн. в рахунок інфляції, 6165 грн. в рахунок відсотків відповідно до облікової ставки НБУ.

В подальшому, ОСОБА_2 23.09.2013 року до Жовтневого районного суду м. Харкова подав позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним вище договором позики в сумі 16376, 33 грн., в тому числі, 10000 грн. штрафу, проценти від суми позики у розмірі 4282,08 грн., інфляційні втрати в сумі 336,00 грн., сума трьох процентів річних у розмірі 1758,25 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року по справі № 639/8220/13-ц у задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за договором позики відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.08.2014 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року змінено, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 4282,08 грн., три процентів річних у розмірі 1758,25 грн., 336,00 грн. суми інфляційних втрат, а всього в розмірі 6376,33 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вказані судові рішення перебувають на виконанні в Жовтневому відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, проте на час звернення позивача до суду у вересні 2014 року з даним позовом виконавче провадження №36584840 не закінчено, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень.

Таким чином, відповідач своїх грошових зобов`язань по сплаті боргу за договором позики не виконав, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутись з вказаним позовом до суду та просить стягнути на його користь зі ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 13057 грн. 74 коп., що складається з процентів за користування відповідачем грошовими коштами в розмірі 4381 грн. 79 коп., з суми інфляційних витрат в розмірі 7065 грн., трьох процентів річних у розмірі 1610 грн. 95 коп. та сплачений судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики у сумі 13057 грн. 74 коп., що складається з процентів за користування грошовими коштами в розмірі 4381 грн. 79 коп., з суми інфляційних витрат в розмірі 7065 грн, трьох процентів річних у розмірі 1610 грн. 95 коп.

Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 243 грн. 60 коп.

Відповідач оскаржив рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та неповне з`ясування обставин, просить рішення районного суду скасувати й ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що місцевий суд дійшов безпідставного висновку щодо стягнення заборгованості, визначеної позивачем у повному обсязі, оскільки вважає, що позивач втратив право на нарахування відсотків за договором після звернення позивача до суду з позовом про стягнення суми боргу.

Звертає увагу на висновки ВП/ВС у постанові від 28.03.2019 справа №444/9519/12 щодо припинення права кредитора нараховувати проценти після припинення строку кредитування.

Крім того, у апеляційній скарзі вказано на порушення місцевим судом норм процесуального права, а саме неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи у суді першої інстанції.

Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, у доводах якого вважає рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, просить суд залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.03.2011 року між сторонами укладено договір позики, на підтвердження якого відповідачем 03.03.2011 року було надано розписку позивачеві.

На виконання договору позики ОСОБА_2 передав, а відповідач прийняв суму позики в розмірі 56000 грн., та яку зобов`язався повернути позивачеві до 01.05.2011 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.09.2012 року стягнуто з відповідача суму боргу в розмір 56000 грн., 2189 грн. в рахунок 3% річних, 1288 грн. в рахунок інфляції, 6165 грн. в рахунок відсотків відповідно до облікової ставки НБУ.

В подальшому, 23.09.2013 року ОСОБА_2 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним вище договором позики в сумі 16376, 33 грн., в тому числі, 10000 грн. штрафу, проценти від суми позики у розмірі 4282,08 грн., інфляційні втрати в сумі 336,00 грн., сума трьох процентів річних у розмірі 1758,25 грн.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року по справі № 639/8220/13-ц у задоволенні позову про стягнення суми заборгованості за договором позики відмовлено. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 05.08.2014 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30.10.2013 року змінено, стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 проценти за користування чужими грошовими коштами у сумі 4282,08 грн., три процентів річних у розмірі 1758,25 грн., 336,00 грн. суми інфляційних втрат, а всього в розмірі 6376,33 грн., в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін ( а.с. 8-14).

Вказані судові рішення знаходяться на виконанні в Жовтневого відділі державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, та на час звернення позивача до суду у вересні 2014 року з даним позовом виконавче провадження №36584840 не закінчено. Таким чином, відповідач своїх грошових зобов`язань по сплаті боргу за договором позики не виконав.

Задовольняючи вимоги позову, районний суд виходив із підстав доведеності існування між сторонами зобов`язання на умовах договору позики. Оскільки позичальник свої зобов`язання щодо сплати грошових коштів у встановлений строк не виконав, тому сума нарахувань 3% річних, інфляційних витрат, що заявлено до стягнення, включно із нарахованими відсотками за користування грошовоми коштами, підлягає стягненню із відповідача на користь позивача.

Апеляційний суд із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може з таких підстав.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частини перша статті 527 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

У відповідності до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12-ц викладено правовий висновок, згідно якого після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

У спірних правовідносинах умовами договору позики визначено строк повернення коштів 01.05.2011 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 03.09.2012 року стягнуто з відповідача суму боргу в розмір 56000 грн., 2189 грн. в рахунок 3% річних, 1288 грн. в рахунок інфляції, 6165 грн. в рахунок відсотків відповідно до облікової ставки НБУ.

Отже, з наведеного слідує, що після ухвалення судом рішення про стягнення з позичальника суми заборгованості за договором позики та відсотків за користування грошовими коштами, права та інтереси позикодавця в правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України

За вказаних обставин колегія суддів доходить висновку, що позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування грошовими коштами не підлягають до задоволення.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги щодо невірного розрахунку суми інфляційних витрат колегія суддів не приймає до уваги, оскільки невірність такого розрахунку відповідачем не доведена, контррозрахунок не наданий.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення місцевим судом норм процесуального права, а саме неналежного повідомлення відповідача про дату та час розгляду справи спростовуються матеріалами справи, а саме рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення судової повістки, що містять відмітку про особисте вручення (а.с. 27, 29, 32)

Враховуючи встановлені обставини, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, ст.376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бардіна Іллі Сергійовича задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року скасувати в частині задоволення позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 4381 грн. 79 коп..

У задоволеннні позовних вимог в цій частині відмовити.

В іншій частині заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 21 листопада 2014 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, у випадках, передбаченихст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач Ю. В. Дряниця

Судді: Л.І. Пилипчук

О.В. Чумак