Справа № 161/5720/23
Провадження № 2/161/2106/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

27 червня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Швед Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Билайн» про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

10.04.2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначив, що 13.01.2023 року відбулася ДТП, в якій було пошкоджено належний йому транспортний засіб Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 . Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.02.2023 року ОСОБА_2 було визнано винним у вищевказаній ДТП. На момент автопригоди її винуватець перебував у трудових правовідносинах із ТзОВ «Билайн» та керував належним останньому транспортним засобом DAF, д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом із д.н.з. НОМЕР_3 , виконуючи свої посадові обов`язки. Цивільна-правова відповідальність власника зазначеного транспортного засобу на момент ДТП була застрахована ТзДВ «СК «Альфа-Гарант». 06.03.2023 року на підставі його звернення страховик відповідача здійснив страхове відшкодування на загальну суму 60000 грн. Однак, у відповідності до висновку експерта № 056 від 02.02.2023 року вартість відновлювально-ремонтних робіт автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до механічних пошкоджень, отриманих 13.01.2023 року, складає 150962,07 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 76356,47 грн. З огляду на викладене, розмір відшкодування матеріальної шкоди який підлягає відшкодуванню за рахунок ТзОВ «Билайн» становить 79705,33 грн. (74605,33 грн. різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням + 1600 грн. франшизи; 3500 грн. вартість проведення експертизи з визначення розміру збитків). У свою чергу, ДТП та її наслідки, які привели до пошкодження його транспортного засобу, порушили нормальні життєві зв`язки і вимагають від нього додаткових матеріальних затрат. Протягом тривалого часу він не має можливості користуватися власним автомобілем, чим порушено встановлений ритм його життя, обмежилась можливість у задоволенні культурно-побутових потреб, пов`язаних із пересуванням, як його особисто так і членів його сім`ї. Внаслідок пошкодження майна у нього виникла роздратованість, постійні переживання та турботи пов`язані із пошкодженням автомобіля, відмовою у відшкодуванні шкоди відповідачем, а також з необхідністю звернення до суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів. Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на свою користь 79705,33 грн. завданої матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.

До початку судового засідання представник позивача подав заяву, в якій підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити та розгляд справи проводити у його відсутності.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки суду не повідомив, про день, час, місце слухання справи повідомлявся належним чином.

Статтею 280 ЦПК України закріплена можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, у разі належним чином повідомленого відповідача про дату, час та місце судового засідання.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 13.01.2023 року о 12:40, в с. Липини Луцького р-ну по вул. Окружна, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом DAF, д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом із д.н.з. НОМЕР_3 , допустив зіткнення із автомобілем Opel, д.н.з. НОМЕР_4 , який рухався попереду та здійснив зупинку, внаслідок чого останній по інерції допустив зіткнення із автомобілем Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби зазнали механічних ушкоджень.

Постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.02.2023 року в справі про адміністративне правопорушення № 161/879/23 ОСОБА_2 було визнано винним у розглядуваній ДТП. Вказана постанова набрала законної сили.

На момент ДТП автомобіль Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 перебував у власності позивача ОСОБА_1 .

У свою чергу, транспортний засіб DAF, д.н.з. НОМЕР_2 , з причепом із д.н.з. НОМЕР_3 , яким 13.01.2023 року керував ОСОБА_2 , перебував у власності відповідача ТзОВ «Билайн» та на момент автопригоди цивільна-правова відповідальність власника зазначеного транспортного засобу була застрахована ТзДВ «СК «Альфа-Гарант» згідно Полісу ОСЦПВВНТЗ № 210409730, який на момент ДТП був чинним. Згідно даного полісу розмір франшизи становить 1600 грн.

З метою визначення вартості відновлювального ремонту транспортного засобу, ОСОБА_1 звернувся до судового експерта Стасюка О.В., а також сплатив вартість проведення експертизи та підготовки висновку у розмірі 3500 грн. (квитанція №14 від 25.01.2023 року).

Згідно з висновком експерта № 056 від 02.02.2023 року вартість відновлювально-ремонтних робіт автомобіля Volkswagen Passat, д.н.з. НОМЕР_1 , відповідно до механічних пошкоджень, отриманих 13.01.2023 року, складає 150962,07 грн. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 76356,47 грн.

Крім того, з метою отримання страхового відшкодування 16.01.2023 року позивач звернувся до ТзДВ СК «Альфа-Гарант» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду.

06.03.2023 року ТзДВ СК «Альфа-Гарант» здійснило в користь ОСОБА_1 страхову виплату в розмірі 60000 грн., що становить вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу без ПДВ на запасні частини і матеріали.

Оскільки, сума страхового відшкодування є значно меншою загальної вартості відновлювального ремонту без урахування фізичного зносу, позивач звернувся до ТзОВ «Билайн» із листом-претензією про відшкодування йому завданої шкоди, яка на даний час відповідачем задоволена не була.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Як встановлено судом, на момент розглядуваної ДТП водій транспортного засобу DAF, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з відповідачем ТзОВ «Билайн» та керував вказаним транспортним засобом на відповідній правовій підставі (факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем встановлений у постанові Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.02.2023 року у справі № 161/879/23).

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків

Для покладення на роботодавця відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків).

Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором, посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочої о часу.

З аналізу змісту глави 82 ЦК України вбачається, що законодавець розрізняє поняття «особа, яка завдала шкоду» та «особа, яка відповідає за шкоду».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 426/16825/16-й зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП із вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не. безпосередньо винним водієм.

Таким чином звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди саме до ТзОВ «Билайн» відповідає вимогам закону.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права та обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-ІV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом №1961-IV випадках МТСБУ) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом №1961-ІV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Статтями 28, 29 Закону № 1961-IV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди, якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини другої, частини третьої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Системний аналіз ст. 22 ЦК України у її взаємозв`язку з ч. 2 ст. 1192 та ст. 1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу. Вартість відновлювального ремонту без урахування зносу - не ті збитки, які позивач мусить понести для відновлення свого порушеного права та втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а тому на користь позивача підлягає стягненню відшкодування саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу, а саме різниця між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням.

Така правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) та постанові Верховного суду від 02.02.2022 у справі №757/54513/16.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 522/15636/16-ц, провадження 61-1819св17 зазначено, що якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). Враховуючи те, що на відновлення автомобіля позивача окремі вузли підлягали заміні, суд апеляційної інстанції правильно визначив розмір коштів, який необхідний на відновлення пошкодженого автомобіля позивача та дійшов обгрунтованого висновку про стягнення на користь позивача різниці між фактичним розміром шкоди, страховою виплатою і витратами, які необхідні для повного відновлення транспортного засобу

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року, справа № 6-691 цс 15 зазначено, що суд касаційної інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з товариства, працівник якого є винуватцем ДТП, різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Отже, внаслідок завдання позивачу з вини відповідача матеріальної шкоди в результаті ДТП, яка сталася 13.01.2023 року о 12:40, в с. Липини Луцького р-ну по вул. Окружна, в останнього виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача у вигляді різниці між вартістю відновлювального ремонту без урахування зносу та виплаченим відшкодуванням в розмірі 74605,33 грн. (150962,07 грн. 76356,47 грн.), франшизи в сумі 1600 грн., а також вартості проведення експертизи в розмірі 3500 грн.

Наведене свідчить про обґрунтованість заявлених позивачем позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 1167 ЦК України, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні.

Суд вважає доведеним, що внаслідок розглядуваної ДТП, позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у порушенні його повсякденних життєвих зв`язків, необхідності залучення додаткових матеріальних та моральних затрат для стабілізації життєвого ритму, обмеження можливості у задоволенні культурно-побутових потреб, пов`язаних із пересуванням, як його особисто так і членів його сім`ї.

Також, суд приймає до уваги той факт, що ТзОВ «Билайн» у позасудовому порядку не сприяло вирішенню даного спору, що спричинило необхідність звернення до суду з метою захисту порушених прав та законних інтересів.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3000 грн. завданої моральної шкоди.

Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частинами 3 та 4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Так, зокрема, позивач просить стягнути з відповідача понесені позивачем витрати на оплату правничої допомоги у розмірі 10000 грн.

У підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач долучає до матеріалів справи наступні документи: копію договору про надання правової допомоги від 29.03.2023 року; копію Додаткової угоди № 1 від 29.03.2023 року до договору про надання правової допомоги від 29.03.2023 року; копію акта прийому-передачі виконаних робіт від 31.03.2023 року; ордер на надання правової допомоги серії ВЛ № 000, 073989.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Зокрема, у рішеннях у справі «Двойних проти України» від 12.10.2006 року (пункт 80), у справі «Гімайдуліна і інших проти України» від 10.12.2009 року (пункти 34-36), у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 року, у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» та п. 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд виходить з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та складності), розумності їхнього розміру та конкретних обставин справи.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції.

Враховуючи вимоги ст. 137 ЦПК України та з огляду на співрозмірність витрат на оплату послуг адвоката, пов`язаних із захистом прав та представництвом інтересів позивача у даній конкретній справі, враховуючи характер спору, суд, з урахуванням основоположних засад справедливості, виваженості та розумності, вважає обґрунтованим та об`єктивним, і таким, що підпадає під критерій розумності, розмір витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, у сумі 5000 грн.

Згідно ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

Із наведеного слідує, що понесені позивачем та документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору за звернення до суду з даним позовом в розмірі 1048, 25 грн. (пропорційно розміру задоволених вимог), а також витрати на правничу допомогу в сумі 5000 грн., у зв`язку із задоволенням позову, підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 81, 263-265, 280 ЦПК України, на підставі ст.ст. 22, 23, 1166, 1172, 1187 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Билайн» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду сумі 79705 (сімдесят дев`ять тисяч сімсот п`ять) грн. 33 коп. та моральну шкоду у розмірі 3000 (три тисячі) грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Билайн» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1048 (одна тисяча сорок вісім) грн. 25 коп. та витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Билайн», адреса: 03061, м. Київ, пр. Відрадний, 95, .

Повний текст рішення складений 03 липня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук