ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року

м.Черкаси

Справа № 703/1357/23
Провадження № 22-ц/821/1779/23
категорія: 310020000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Василенко Л.І.,

суддів: Гончар Н.І., Карпенко О.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Скрипчука Микити Євгеновича на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, у складі головуючого судді Криви Ю.В.,-

в с т а н о в и в :

29 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаним позовом.

Подана заява мотивована тим, що з відповідачем по справі вона спільно проживала у незареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну малолітню дитину - доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з позивачем та перебуває на повному її утриманні

Вказує, що відповідач кошти в рахунок аліментів, на утримання дитини хоча і надає, однак не в повній мірі, при цьому останній працевлаштований, отримує щомісячні виплати та має стабільний дохід. На будь-які зауваження з приводу виконання останнім батьківських обов`язків по матеріальному забезпеченні дитини не реагує. Належних висновків з своєї поведінки не робить та ставлення до забезпечення своєї дитини не змінює.

На підставі наведеного, позивачка просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх спільної малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 073, 60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідач є особою працездатного віку та є військовослужбовцем, не перебуває на обліку в центрі зайнятості, а значить не потребує державної допомоги у працевлаштуванні та отриманні допомоги як безробітний.

Судом враховано, що зазначений позивачем розмір аліментів на одну дитину чинним законодавством фактично визначений як сталий, оскільки передбачає можливість видачі судового наказу у безспірному порядку саме в тому розмірі, що просить позивач, що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

Враховуючи пріоритетність прав дитини на достатнє забезпечення її потреб та бажання позивачки отримувати аліменти на утримання дитини у частці від доходу її батька, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення вимог.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 адвокат Скрипчук М.Є., посилаючись на те, що оскаржуване рішення необґрунтоване, прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, просив суд рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2023 року скасувати, а позовні вимоги задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, починаючи з 29.03.2023 і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом при прийнятті рішення не було враховано, що батьки відповідача не мають власного доходу, що підтверджується відповідними довідками з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також той факт, що мати відповідача має проблеми зі здоров`ям, що підтверджені медичними документами.

Крім того, суд першої інстанції не врахував, що єдиним джерелом доходу дружини є допомога від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у розмірі 6 700 грн на місяць.

Вказує, що на даний час у відповідача знаходиться на утриманні донька від іншого шлюбу і вказана обставина відповідно до вимог сімейного законодавства повинна бути врахована при визначенні розміру аліментів.

Також просив суд прийняти докази, які не були подані до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Скрипчука М.Є. залишити без задоволення, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2023 року залишити без змін.

В обгрунтування відзиву зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення суду першої інстанції є необґрунтованими і не відповідають фактичним обставинам справи.

Звертає увагу апеляційного суду, що відповідач замовчує, що він не єдиний син у батьків. Відповідач має рідного брата, тому посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що лише він утримує батьків є недостовірним і не підтверджується жодним письмовим доказом, що наданий стороною відповідача.

Посилання скаржника щодо не врахування довідок з Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування, що видані батькам відповідача, вважає необґрунтованими, оскільки зміст даних довідок не є самостійним і безумовним доказом того, що батьки відповідача потребують матеріальної допомоги й таку допомогу їм надає їх син, а інший син самоусунувся від такої допомоги.

Вважає, що долучені до апеляційної скарги довідки, не можуть слугувати доказами на спростування висновків місцевого суду в контексті відсутності у матеріалах справи доказів на перебування на утриманні відповідача його батьків.

Вказує, що доказами наданими стороною відповідача, не підтверджено погіршення майнового стану у зв`язку із проживанням разом із ним його другої дитини, а зміна його сімейного стану народження другої дитини, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, стягнутих оскаржуваним судовим рішенням, з 1/4 до 1/8 частини для доньки ОСОБА_4 .

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом встановлено, що відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 25 квітня 2017 року Козелецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7).

Згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 01 квітня 2022 року Смілянським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Черкаському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , остання після державної реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_7 » (а.с. 10).

Як вбачається із довідки виконавчого комітету Ротмістрівської сільської ради № 78 від 28 березня 2023 року ОСОБА_1 , 1985 року народження разом з чоловіком ОСОБА_6 та дітьми: дочкою ОСОБА_8 , 2006 року народження та дочкою ОСОБА_2 , 2017 року народження, проживають за адресою: АДРЕСА_1 , (а.с.9).

Згідно Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 20 лютого 2020 року Вишногородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 (а.с. 37 зворотна сторона).

У відповідності до довідки військової частини НОМЕР_4 від 09 липня 2023 року відповідно до особової справи старший лейтенант ОСОБА_10 , 1985 року народження має склад сім`ї: чоловік ОСОБА_2 , син ОСОБА_11 , 2009 року народження та донька ОСОБА_12 , 2020 року народження (а.с. 38).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам виходячи з наступного.

Між сторонами у справі виникли правовідносини щодо утримання неповнолітньої дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст. ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Як вбачається із матеріалів справи, сторони не дійшли згоди щодо сплати коштів на утримання спільної дитини.

Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що він є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд першої інстанції, дійшов висновку про те, що аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімум для дитини відповідного віку, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати дитину, є достатніми та відповідають інтересам дитини.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується з огляду на таке.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами 1 та 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що відповідач є працездатним, являється військовослужбовцем та отримує заробітну плату та вважає, що судом вірно враховано, що зазначений позивачем розмір аліментів на одну дитину чинним законодавством фактично визначений як сталий, оскільки передбачає можливість видачі судового наказу у безспірному порядку саме в тому розмірі, що просить позивач, що передбачено п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України.

Не варті уваги посилання скаржника у апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не врахував, що єдиним джерелом доходу його дружини є допомога від Київського міського центру по нарахуванню та здійсненню соціальних виплат у розмірі 6 700 грн на місяць, оскільки предметом даного розгляду є стягнення аліментів на дитину ОСОБА_3 . Доводи скаржника, що на даний час у нього знаходиться на утриманні донька від іншого шлюбу і вказана обставина відповідно до вимог сімейного законодавства повинна бути врахована при визначенні розміру аліментів не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази на підтвердження надання матеріальної допомоги чи стягнення на користь цієї дитини аліментів.

Крім того, матеріали справи не містять копії про народження доньки відповідача ОСОБА_12 , а наявна в матеріалах справи довідка військової частини містить лише посилання на рік її народження 2020, що позбавляє суд можливості встановити точний вік дитини на час розгляду даної справи.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Вирішуючи спір, враховуючи наведені норми матеріального права, у повному обсязі встановивши фактичні обставини справи, які мають істотне значення для її вирішення, суд першої інстанцій, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки такий розмір відповідає положенням ч. 5 ст. 183 СК України.

При цьому матеріали справи не містять належних доказів матеріального становища відповідача, які б свідчили про те, що останній не має можливість сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом першої інстанції, а саме 1/4 частини від усіх видів його доходів.

Крім того, слід зазначити, що сторони не позбавлені можливості в подальшому звернутися до суду із позовом про збільшення або зменшення розміру аліментів в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом України ( ст. 192 СК України).

Доводи скаржника, що судом при прийнятті рішення не було враховано, що батьки відповідача ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 не мають власного доходу, що підтверджується відповідними довідками з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також той факт, що мати та батько відповідача мають проблеми зі здоров`ям, що підтверджені медичними документами, не варті уваги і були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом вірно зазначено, що відповідачем не надано жодного належного доказу на підтвердження того, що його батьки потребують матеріальної допомоги і, що саме відповідач несе витрати по їх утриманню.

Щодо долучених відповідачем доказів до апеляційної скарги.

Згідно з ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.

У п. 6 ч. 2 ст. 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення змісту п. 6 ч. 2 ст. 356, ч. ч. 1, 2 та 3 ст. 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги ч. 1 ст. 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

До апеляційної скарги скаржником було надано копії консультативного висновку спеціаліста від 12.09.2023, електронне направлення від 12.09.2023, копія чеків про витрати на лікування батьків та картка хворого денного стаціонару поліклініки.

Проте вказані докази не приймаються судом апеляційної інстанції, оскільки вони не були подані до суду першої інстанції, зокрема до поданого відповідачем відзиву, та не були предметом розгляду, при цьому вказані витрати відбулися після ухвалення рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, однак на результати розгляду справи не впливають.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглянувши справу у відкритому судовому засіданні, правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування за наведених доводів апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Скрипчука Микити Євгеновича - залишити без задоволення.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 29 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Текст постанови складено 26 грудня 2023 року.

Головуючий Л.І. Василенко

Судді: Н.І. Гончар

О.В. Карпенко