Справа № 199/5309/23
справа №199/5309/23
провадження № 2/199/2142/23
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Подорець О.Б.
секретаря судового засідання Терентієвої Я.О.
учасники справи:
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації та визнання недійсним договору купівлі-продажу, -
У червні 2023 року позивач через свого представника адвоката Патика А.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації та визнання недійсним договору купівлі-продажу.
Даним рішенням суду було встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 17.11.2012 за реєстром № 2-2591 ОСОБА_1 є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_2 . Власником іншої 1/2 частини домоволодіння є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 17.11.2012 за реєстром № 2-2589 .
Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, виділеній ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішень виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 22.01.1999 № 8/5 та 373/2 від 24.05.1991.
Ухвалою суду від 28 липня 2023 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по справі, визначено проводити розгляд справи у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 29 серпня 2023 року закрито підтовче провадження.
Адвокатом Патика А. представником позивача ОСОБА_1 надано до суду заяву з проханням розглядати дану справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 повідомлялися судом про наявність цивільної справи на розгляді у суді, стороною якої вони є, шляхом направлення поштової кореспонденції суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання.
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі №911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, в даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17, постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі №24/260-23/52-б).
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про місце, дату та час судового розгляду справи сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомили, не надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, не скористалися правом надання відзиву на позов, у зв`язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 17.11.2012 за реєстром №2-2591 ОСОБА_1 є власником 1/2 частини домоволодіння АДРЕСА_2 . Власником іншої 1/2 частини домоволодіння є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Четвертою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 17.11.2012 за реєстром № 2-2589 .
Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, виділеній ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішень виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради «депутатів трудящих м. Дніпропетровська від 22.01.1999 № 8/5 та 373/2 від 24.05.1991.
Підставою виникнення права власності відповідача ОСОБА_2 на житловий будинок АДРЕСА_1 було розпорядження про присвоєння адреси, видане Дніпропетровським міським головою від 29.12.2012 № 854-р; акт від 02.06.2016, виданий інженером з інвентаризації нерухомого майна ФОП ОСОБА_5 ; технічний паспорт, виданий інженером з інвентаризації нерухомого майна ФОП ОСОБА_5 ; рішення про виділення земельної ділянки ОСОБА_4 та присвоєння адреси будинку, видане виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська № 373/2 від 24.05.1991.
Проте відповідно до листів Департаменту забезпечення діяльності виконавчих органів Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради жодному об`єкту нерухомого майна на території міста адреса АДРЕСА_1 не присвоювалася, розпорядження Міського голови від 29.12.2012 за № 854-р «Про присвоєння адреси житловому будинку адресою - АДРЕСА_1 », не видавалося.
Постановою колегії суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2022 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2021 року залишено без змін.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають з договорів та інших правочинів.
За змістом статті 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Тим самим, Цивільний кодекс України визначає правочин як правомірну, тобто не заборонену законом вольову суб`єкта цивільних правовідносин, спрямовану на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 628 зазначеного Кодексу зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав (частина друга статті 656 ЦК України).
Положення частини другої статті 16 Цивільного кодексу України передбачає такий спосіб захисту порушеного права як визнання недійсним правочину.
Статтею 203 Цивільного кодексу України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
У статті 215 Цивільного кодексу України унормовано, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, правочин може бути визнаний судом недійсним.
У розумінні наведених положень законодавства оспорювати правочин у суді може одна із сторін правочину або інша заінтересована особа. За відсутності визначення поняття "заінтересована особа" такою особою є кожен, хто має конкретний майновий інтерес в оспорюваному договорі.
Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину.
Власний інтерес заінтересованої особи полягає в тому, щоб предмет правочину перебував у власності конкретної особи чи щоб сторона (сторони) правочину перебувала у певному правовому становищі, оскільки від цього залежить подальша можливість законної реалізації заінтересованою особою її прав.
Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Частиною 3 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). …»
Судом також встановлено, що ОСОБА_3 ніколи не користувалася домоволодінням (садибою) по АДРЕСА_1 , а тому не може бути добросовісним набувачем, адже користувачами домоволодіння є і продовжують бути ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і не вибувало з їх володіння.
За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, а отже і його задоволення у повному обсязі.
Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 1073,60 грн. з кожного з відповідачів.
Керуючись ст.ст.12,13,19,141,259,263, 264,265,268,272,273,280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації та визнання недійсним договору купівлі-продажу - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі по 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп. з кожного з відповідачів.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складено 27 грудня 2023 року.
Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_3 .
Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_3 .
Відповідач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання - АДРЕСА_4 .
Суддя О.Б.Подорец