ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9346/23 Справа № 185/7804/23 Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу

за апеляційною скаргою представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Колотило Богдана Володимировича

на ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року про повернення позовної заяви

у справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4 , приватний нотаріус Павлоградського районного нотаріального округу Іщик Микола Васильович, приватний нотаріус Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Гущина Олена Іванівна, про визнання правочинів недійсними та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто позивачам на підставі положень ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивачі не виконали вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху та не усунули в установлений строк зазначені недоліки позовної заяви, не надали до суду докази, що підтверджують викладені обставини, на яких ґрунтується позовні вимоги та докази щодо наявності спору між сторонами у справі.

Не погодившись з такою ухвалою, представник позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Колотило Б.В. звернувся з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачами дотримані вимоги норм діючого законодавства при подачі позовної заяви до суду, а також надані докази, що підтверджують викладені обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про повернення заяви позивачеві розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 червня 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_3 , про визнання правочинів недійсними та визнання права власності, в якій просили суд визнати недійсними договір довічного утримання від 13 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , а також договір дарування від 08 липня 2018 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху з підстав не зазначення відомостей про те, чим підтверджується порушення, невизнання або оспорювання права позивачів, не надання належних доказів на підтвердження обставин, на яких ґрунтуються заявлені позовні вимоги, що не відповідає положенням ст.185 ЦПК України.

10 серпня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на виконання вимог ухвали суду від 23 червня 2023 року надали до суду позовну заяву зі змінами та доповнення відповідно до вимог ухвали суду від 23 червня 2023 року на підставі ст.185 ЦПК України.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 визнано неподаною та повернуто останнім, з посиланням на те, що останні не усунули недоліки позовної заяви та не надали докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та докази наявності спору між сторонами у справі.

Однак, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 статті 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За приписами статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Право на ефективний судовий захист регламентовано також статтею 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року та статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року в справі №372/51/16-ц, провадження №14-511цс18, зроблено висновок, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Європейський Суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 09 грудня 2010 року у справі Буланов та Купчик проти України, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але і право отримати вирішення спору судом (рішення у справі Кутій проти Хорватії (Kutit v Croatia), №48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своїй практиці, а саме, рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Наталія Михайленко проти України (пункт 32), визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Рішеннями Європейського Суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права (рішення у справі Белле проти Франції від 04 грудня 1995 року та Нун`єш Діаш проти Португалії від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення Європейського Суду з прав людини у справі Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії від 28 жовтня 1998 року).

Також необхідно зазначити, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року в справі №523/9076/16-ц, провадження №14-61цс18, викладено висновок, що встановлення обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Приписами п.5 ч.3 статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Звертаючись до суду першої інстанції, позивачі зазначили підстави звернення до суду та обґрунтували свої позовні вимоги, а встановлення обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження у справі.

Суд першої інстанції не врахував дані обставини і вищезазначені вимоги процесуального закону та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для повернення позовної заяви.

Відповідно до п. 1 ст. 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій Конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правого захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Право на судовий захист передбачається ст. 55 Конституції України, ст. 4 ЦПК України.

У низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, лише якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права.

У справі «Bellet v. France», Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ухвалу про повернення позовної заяви судом постановлено з порушенням норм процесуального права, що перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України порушення норм процесуального права, яке призвело до помилковості ухвали є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвоката Колотило Богдана Володимировича - задовольнити.

Ухвалу Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 серпня 2023 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Суддя: В.С. Городнича

І.А.Єлізаренко