Ухвала

27 червня 2023 року

місто Київ

справа № 753/7014/20

провадження № 61-8405ск23

Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 травня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, Правління Фонду соціального страхування України, треті особи: Кабінет Міністрів України, ОСОБА_2 , про визнання незаконними та такими, що не відповідають дійсності факти та результати, встановлені в інформації тимчасової комісії, визнання незаконними та скасування наказу, постанови правління, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

І. ФАБУЛА СПРАВИ

Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 у 2020 році звернулася до суду із позовом до Фонду соціального страхування України, Правління Фонду соціального страхування України, треті особи: Кабінет Міністрів України, ОСОБА_2 , у якому просила:

- визнати незаконною та скасувати постанову Правління Фонду соціального страхування України від 22 квітня 2020 року № 5 «Про створення тимчасової комісії Фонду соціального страхування України»;

- визнати незаконними та такими, що не відповідають дійсності факти, та результати, встановлені в інформації тимчасової комісії Фонду соціального страхування України з вивчення питання щодо дотримання директором Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України ОСОБА_1 законодавства про працю та загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 31 січня 2020 року до 22 квітня 2020 року;

- визнати незаконним та скасувати наказ Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України від 10 вересня 2020 року № 40-к «Про виплату сум, належних при звільненні ОСОБА_1 »;

- поновити ОСОБА_1 на посаді директора Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 15 травня 2020 року;

- стягнути з Фонду соціального страхування України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу при звільненні.

Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням від 05 серпня 2022 року Дарницький районний суд міста Києва відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постановою від 03 травня 2023 року Київський апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2023 року - без змін.

ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

ОСОБА_1 02 червня 2023 року із застосуванням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Дарницького районного суду міста Києва від 05 серпня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 03 травня 2023 року, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визначення заявником підстав касаційного оскарження

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.

Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.

Заявник зазначила, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального права та порушили норми процесуального права, як підстави касаційного оскарження цього судового рішення визначили те, що:

- (1) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 813/8801/14, від 15 жовтня 2019 року у справі № 908/1090/18, від 26 листопада 2019 року у справі № 922/643/19, від 26 листопада 2019 року у справі № 902/201/19, від 10 грудня 2019 року у справі № 910/6356/19, від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, від 19 грудня 2019 року у справі № 916/1041/17, відповідно до яких преюдиційними є факти, установлені судовим рішення, що набрало законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ;

- (2) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 205/5260/16, від 03 травня 2018 року у справі № 314/3916/15-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 658/1795/17-ц, від 18 липня 2018 року у справі № 758/824/17, від 01 серпня 2018 року у справі № 306/3460/14-ц, від 22 серпня 2018 року у справі № 623/2000/15-к, від 17 вересня 2018 року у справі № 796/138/18, від 20 лютого 2019 року у справі № 1512/2-234/11, від 19 червня 2019 року у справі № 759/501/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 320/4225/17, від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/17, від 13 січня 2021 року у справі № 199/9888/18, від 03 березня 2021 року у справі № 759/14741/19, від 04 серпня 2021 року у справі № 161/19560/18, від 22 вересня 2021 року у справі № 453/1459/14-ц, щодо застосування статей 367, 382 ЦПК України;

- (3) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2019 року у справі № 921/36/18, від 04 лютого 2020 року у справі № 915/540/16, від 16 червня 2021 року у справі № 344/4709/20, від 15 вересня 2021 року у справі № 127/7780/20, щодо застосування статті 99 ЦК України;

- (4) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2021 року у справі № 757/9133/18-ц, за змістом яких оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться;

- (5) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 26 серпня 2020 року у справі № 501/2316/15-ц, згідно з якими вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалося порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника;

- (6) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 19 квітня 2023 року у справі № 761/8294/21, щодо захисту трудових прав викривачів в Україні;

- (7) суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 13 липня 2021 року у справі № 664/2551/18, відповідно до яких невиконання судового акта є бездіяльністю, що полягає в незастосуванні заходів, які потрібні для його виконання, за умови, якщо суб`єкт був зобов`язаний і мав реальну можливість виконати судовий акт.

Отже, серед підстав касаційного оскарження рішення суду апеляційної інстанції заявник зазначила ті підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що свідчить про виконання нею вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.

ІІІ. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯКасаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження.

Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у справі.

Витребувати із Дарницького районного суду міста Києва цивільну справу № 753/7014/20 за позовом ОСОБА_1 до Фонду соціального страхування України, Правління Фонду соціального страхування України, треті особи: Кабінет Міністрів України, ОСОБА_2 , про визнання незаконними та такими, що не відповідають дійсності факти та результати, встановлені в інформації тимчасової комісії, визнання незаконними та скасування наказу, постанови правління, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу при звільненні.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в двадцять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.

Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

І. Ю. Гулейков

О. В. Ступак