Провадження № 22-ц/802/582/23 Доповідач: Осіпук В. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Осіпука В. В.,

суддів - Матвійчук Л. В., Федонюк С. Ю.,

з участю секретаря судового засідання Савчук О. В.,

представників позивача Тарасенка О. В., Степанюка О. Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального сервісного центру №0741 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області, ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом.

Покликалась на те, що 20 березня 2019 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі за її позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, встановлено факт проживання однією сім`єю з відповідачем у період з січня 2004 року по березень 2015 року та здійснено поділ майна, в тому числі автомобіля «Mercedes-Benz E200», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який залишено у її власності, шляхом припинення права власності на нього ОСОБА_2 . Рішення набрало законної сили.

19 листопада 2019 року, на підставі виданих Луцьким міськрайонним судом Волинської області виконавчих листів у вище наведеній справі, приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Ярушевською Т. І., з метою примусового виконання рішення суду, були відкриті виконавчі провадження №60656584та №60561463.

03 квітня 2020 року цим же приватним виконавцем винесено постанови про завершення виконавчих проваджень у зв`язку із фактичним виконанням рішення суду в повному обсяз.

Крім того, позивач зазначала, що перереєстрація автомобіля «Mercedes-Benz E200» на неї Сервісним центром МВС не була проведена по тій причині, що відповідач ОСОБА_2 вивіз транспортний засіб за кордон, ще до набрання законної сили рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області у справі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та його поділ, і не надав достовірної інформації про місцезнаходження даного транспортного засобу, тим самим позбавив її можливості користування цим автомобілем.

Ураховуючи наведене позивач просила суд: зобов`язати територіальний сервісний центр №0741 Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС у Волинській області на підставі рішення суду від 20 березня 2019 року здійснити реєстрацію автомобіля марки «Mercedes-Benz E200», 2011 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 за нею, скасувавши реєстрацію за ОСОБА_2 та видати їй свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 автомобіль марки «Mercedes-Benz E200», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі до замка запалення вищевказаного автомобіля, шляхом його передачі ОСОБА_1 та стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_2 понесені нею судові витрати.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 березня 2023 року позов задоволено частково.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_2 майно: автомобіль марки «Mercedes-Benz E200», 2011року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 вартістю 438 770 гривень; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу; ключі до замка запалення вищевказаного автомобіля, шляхом передачі власнику ОСОБА_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати: судовий збір у розмірі 2 193 грн 85 коп.; витрати пов`язані з проведенням оцінки автомобіля 650 гривень.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, то представником відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 було подано заяву про ухвалення додаткового рішення, а саме про стягнення на користь ОСОБА_2 понесених останнім судових витрат на правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2023 року у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення у даній справі відмовлено.

Вважаючи ухвалу суду першої інстанції незаконною і необгрунтованою, представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на неналежну оцінку судом обставин справи та наданих доказів, порушення норм матеріального та процесуального права, просив оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове додаткове рішення, яким задовольнити вимогу про відшкодування витрат на правничу допомогу в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскільки позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у частині заявлених позовних вимог, то, пред`явивши не обгрунтований позов з власної ініціативи, остання зобов`язана відшкодувати підтверджені документально судові витрати на правничу допомогу понесені відповідачем.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подавала.

Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн, суд першої інстанції, виходив з того, що оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 заявлені саме до ОСОБА_2 судом були задоволені повністю, понесені останнім судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Такий висновок суду є правильний.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною третьою вказаної статті цього Кодексу визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Аналіз наведених норм процесуального права та встановлених судом обставин справи, які стосуються вирішення розглядувального ним питання, свідчить про те, що судом першої інстанції вірно було враховано положення статті 141 ЦПК України про розподіл судових витрат між сторонами цивільного процесу щодо пропорційності їх розміру задоволеним позовним вимогам. Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 було задоволено саме до відповідача ОСОБА_2 , то і судові витрати покладаються судом на нього та позивачем йому не відшкодовуються.

Таким чином, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши фактичні обставини справи та врахувавши норми процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову відповідачу ОСОБА_2 у стягненні з позивача судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 50 000 грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, оскаржувана ухвала, на думку колегії суддів, відповідає вимогам закону й підстави для її зміни чи скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду та не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді