рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/6296/22

Номер провадження 2/495/1197/2023

05 червня 2023 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород - Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Саханові О.А.,

за участю позивачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , адвокат Нікіпелова К.Є., яка діє в інтересах відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Білгород-Дністровський в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист ділової репутації юридичної особи та спростування недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача.

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової репутації до ОСОБА_3 в якому просить суд:

-визнати, що поширені Відповідачем ОСОБА_3 зокрема, але не виключно, відомості про те, що: Позивач-1 ОСОБА_2 та Позивач-2 ОСОБА_1 перебувають у цивільному шлюбі; Позивач-2 ОСОБА_1 є цивільним чоловіком Позивача-1 ОСОБА_2 ; Позивач-3 ОСОБА_4 має цивільного чоловіка « ОСОБА_5 »; розіслані відомості з мережі Інтернет щодо Позивача-3 ОСОБА_4 ; інші неправдиві відомості, які будуть отримані судом на підставі додатково отриманих витребуваних) доказів, - не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію Позивача-1 ОСОБА_2 , Позивача-2 ОСОБА_1 , Позивача- 3 ОСОБА_4 ;

-зобов`язати Відповідача ОСОБА_3 припинити розповсюдження недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію Позивача-1 ОСОБА_2 , Позивача-2 ОСОБА_1 , Позивача- 3 ОСОБА_4 .

-зобов`язати Відповідача ОСОБА_3 спростувати розповсюджену нею недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію Позивача-1 ОСОБА_2 , Позивача-2 ОСОБА_1 , Позивача- 3 ОСОБА_4 шляхом відкликання поданих нею заяв до Фонду державного майна України, Національного агентства з питань запобігання корупції України, Національного антикорупційного бюро України, Управління СБУ в Одеській області.

В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначають наступне.

Позивач-1 ОСОБА_2 працює на посаді в.о. директора державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» з 09 червня 2021 року по теперішній час.

Позивач-2 ОСОБА_1 працює на посаді в.о. першого заступника директора ДП «БДМТП» з 15 червня 2021 року по теперішній час.

Позивач-3 ОСОБА_4 працює на посаді в.о. начальника служби юридичної та договірної роботи ДП «БДМТП» з 13 квітня 2022 року по теперішній час.

Відповідач ОСОБА_3 з 22 червня 2021 року по 31 березня 2022 року працювала на посадах в.о. заступника директора з економіки та інвестицій, в.о. головного бухгалтера ДП «БДМТП». Звільнилась за власним бажанням згідно заяви за ч.1 статті 38 КзПП України.

При прийнятті на роботу Відповідач ОСОБА_3 18.06.2021 року особисто підписала зобов`язання про нерозголошення комерційної таємниці ДП «БДМТП», ознайомилась з переліком відомостей, які становлять комерційну таємницю та була попереджена про відповідальність за таке розголошення.

У позові зазначено, що після звільнення з ДП «БДМТП» Відповідач, маючи намір створити умови, спрямовані на звільнення Позивача-1 ОСОБА_2 із займаної посади в.о. директора ДП «БДМТП» та інших Позивачів з їх посад, почала поширювати серед компетентних органів, правоохоронних органів недостовірну інформацію щодо Позивачів, тобто таку, яка не відповідає дійсності та негативно впливає на рівень ділової репутації Позивачів, ганьбить їх честь та гідність, перешкоджає Позивачам повно і своєчасно використовувати своє особисте немайнове право на відповідний соціальний рівень авторитетності у суспільстві.

Так, 14 червня 2022 року ОСОБА_3 звернулась письмовим листом до Національного агентства з питань запобігання корупції, Національного антикорупційного бюро України, Управління СБУ в Одеській області, Фонду державного майна України з заявою щодо проведення перевірки можливих порушень Закону України «Про запобігання корупції».

У заяві ОСОБА_3 навела інформацію, яку позивачі вважають неправдивою, відносно Позивача-1 ОСОБА_2 та Позивача-2 ОСОБА_1 , а саме, що Позивач-2 ОСОБА_1 є цивільним чоловіком Позивача-1 ОСОБА_2 , вказувала окремі персональні дані щодо адреси проживання зокрема Позивача-1 ОСОБА_2 , без її згоди, стверджувала, що вони проживають в громадянському шлюбі з посиланням на публікації фото в мережі Інтернет ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

В цих зверненнях Відповідач ОСОБА_3 також використовує без дозволу позивачів персональні дані Позивача-3 ОСОБА_4 , а саме - ідентифікаційний податковий номер Позивача-3 ОСОБА_4 , яка не давала згоди на такі дії Відповідачу ОСОБА_3 . Стверджує існування у Позивача - 3 ОСОБА_4 цивільного чоловіка « ОСОБА_5 » (без прізвища), наводить інформацію, що Позивач-3 ОСОБА_4 проживає з якимось « ОСОБА_6 ». До заяви Відповідач ОСОБА_3 додає компрометуючи ОСОБА_4 сумнівну інформацію з мережі Інтернет без жодної ідентифікації Позивача-3 ОСОБА_4 щодо цієї інформації і без будь-яких нормативних документів, зокрема судових рішень на підтвердження цього факту.

20 червня 2022 року Відповідач ОСОБА_3 надіслала до попередньої заяви від 14.06.2022 року доповнення, яке друкує на фото з мережі Інтернет із зображенням Позивача-1 ОСОБА_2 , Позивача-2 ОСОБА_1 , та їх колеги працівника ДП «АМПУ».

20 червня 2022 року Відповідач ОСОБА_3 надіслала письмовий лист на адресу ДП «БДМТП», в особі в.о. директора - Позивача-1 ОСОБА_2 та в копії на Фонд державного майна України, в безпосередньому підпорядкуванні якого знаходиться Позивач-1 ОСОБА_2 , в якому у вкрай принизливій формі висловилась по відношенню до Позивача-1, в частині її компетентності як керівника підприємства та фахівця, що негативно вплинуло на рівень ділової репутації Позивача-1 ОСОБА_2 безпосередньо перед керівною організацією.

Позивачі вказують, що за наявною непідтвердженою інформацією, Відповідач ОСОБА_3 протягом квітня - серпня 2022 року (зокрема 29 квітня 2022 року та 12 липня 2022 року) неодноразово (постійно) письмово зверталась до Фонду державного майна України, як уповноваженого органу управління майном ДП «БДМТП», у безпосередньому підпорядкуванні якого знаходиться Позивач-1 ОСОБА_2 як в.о. директора ДП «БДМТП», інших державних органів, в яких завідомо розповсюджувала неправдиві відомості щодо Позивачів.

У цих зверненнях Відповідач ОСОБА_3 , з метою дискредитації Позивача-1 ОСОБА_7 та Позивача-2 ОСОБА_1 умисно навела низку фактів у стверджувальній формі, які є неправдивими і не відповідають дійсності щодо їх фактичних шлюбних відносин, а також те, що замість виплати заробітної плати оплачує господарські витрати, відрядження собі та своєму цивільному чоловіку, інші дискредитуючи Позивача-1 ОСОБА_2 та Позивача-2 ОСОБА_1 факти у формі пліток.

Також у цих та інших заявах Відповідач ОСОБА_3 поширює дискредитуючі Позивача-3 ОСОБА_4 факти шляхом розповсюдження сумнівної інформації з мережі Інтернет без жодної ідентифікації особи та належного підтвердження зазначеної інформації та використовуючі образливі вислови.

Позивачі вважають, що наслідком поширення неправдивої інформації щодо особистих відносин між Позивачем-1 ОСОБА_2 та Позивачем-2 ОСОБА_1 стало необґрунтоване, умисне створення Відповідачем ОСОБА_3 я у посадових осіб уповноваженого органу управління - Фонду державного майна України. хибного уявлення про існування приватних відносин на ДП «БДМТП» між цими особами, наслідком чого стали численні запити та перевірки ДП «БДМТП» з боку уповноваженого органу управління Фонду державного майна України цих фактів. Позивач-1 ОСОБА_2 , Позивач-2 ОСОБА_1 , Позивач-3 ОСОБА_4 вимушені витрачати робочий та особистий час на надання пояснень органам національної поліції та Службі безпеки України правоохоронним органам. Наслідком незаконної поведінки Відповідача ОСОБА_3 є суттєве зниження рівня довіри до кожного з Позивачів, в межах їх соціального рівня з боку їх безпосереднього керівництва та партнерів по господарській діяльності, а також суттєве зниження їх ділової репутації.

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , обґрунтовуючи позов вказують, що дії Відповідача ОСОБА_3 порушують честь, гідність та ділову репутацію Позивачів їх особисті немайнові права, завдають шкоди відповідним особистим немайновим правам Позивачів, перешкоджають Позивачам в повному обсязі і своєчасно здійснювати свої особисті немайнові права.

На момент звернення до суду, Відповідач ОСОБА_3 продовжує свою протиправну діяльність та розповсюдження хибної інформації і пліток, що змусило Позивачів звернутись до суду за захистом власної честі, гідності та ділової репутації.

На підставі наведеного позивачі просять задовольнити позов.

Процесуальні дії.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 24 серпня 2022 року провадження по справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

31.10.2022 року до суду надійшов відзив на позов, наданий адвокатом Нікіппеловою К.Є., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 , у якому відповідач та її представник просять відмовити позивачам ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 у задоволенні позову у повному обсязі мотивуючи свою процесуальну позицію тим, що дана позовна заява стосується вимог про захист честі, гідності та ділової репутації виключно фізичних осіб ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 . При цьому, ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» взагалі не є суб`єктом господарювання, який висуває до Відповідача будь-які вимоги, в тому числі вимоги щодо захисту ділової репутації державного підприємства чи спростування розповсюдженої недостовірної інформації щодо нього. Зобов`язання нерозголошення комерційної таємниці зі сторони Відповідача взагалі не відноситься до предмету даного спору у зв`язку із однозначним законодавчим визначенням поняття «комерційної таємниці» Відомості, які можуть бути віднесені до комерційної таємниці підприємства, повинні мати такі ознаки: не містити державної таємниці; не наносити шкоди інтересам суспільства; відноситись до виробничої діяльності підприємства; мати дієву або потенційну комерційну цінність та створювати переваги в конкурентній боротьбі; мати обмеження в доступі тощо. Тексти заяв та звернень Відповідача до державних органів гарантовано не містять комерційну інформацію щодо фізичних осіб Позивачів. У тексті позовної заяви міститься інформація про те, що Відповідач почала поширювати серед компетентних органів, в т.ч. правоохоронних органів, певну начебто недостовірну інформацію щодо Позивачів. Проте, жодних конкретних цитат, фраз та словосполучень за авторством Відповідача, що підпадають під ознаки такої недостовірної інформації, у тексті позову взагалі не наведено. Крім того, у тексті позовної заяви не зазначено спосіб такого поширення усна форма, письмова форма, приватні бесіди з посадовими особами, форма заяв чи в порядку звернення громадян тощо. Заяви за авторством Відповідача на які посилаються Позивачі, а саме заява до правоохоронних органів, заява до Національного агентства з питань запобігання корупції, Національного антикорупційного бюро України, Управління СБУ в Одеській області, Фонду державного майна України не можуть вважатися належними та допустимими доказами у цій справі з підстав того, що відповідно до абз. 5 п. 3 Рішення КСУ від 10.04.2003 року у справі №1-9/2003 (справа за конституційним зверненням громадянина України ОСОБА_9 ), Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи. Таким чином, Відповідач вважає, що звернення до поліції та інших контролюючих органів є способом реалізації права Відповідача на звернення до відповідних органів, а не розповсюдження завідомо неправдивої інформації, тому у задоволенні позовних вимог Позивачів немає правових підстав. До даної позовної заяви не долучено жодної фотографії ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , тому незрозумілим є про розповсюдження яких саме світлин йде мова. Проте, навіть у випадку використання Відповідачем фотографій ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в своїх зверненнях та заявах гарантовано заявляємо, що такі світлини було взято з публічних джерел соціальних мереж, зокрема з соціальної мережі «Фейсбук». Таким чином розміщення Позивачами на власних сторінках соціальної мережі «Фейсбук» своїх власних фотозображень є їх особистою зоною відповідальності щодо захисту конфіденційності та приватності свого життя, а також вважається «мовчазною» згодою на оприлюднення таких фотографій. Долучена до позовної заяви роздруківка статті «СБУ: затримана на отриманні великого хабара чиновниця зізналася, що виконувала доручення заступника міністра АПК Олени Ковальової» з особистою фоторгафією ОСОБА_4 не є статтею чи публікацією за авторством Відповідача. Більше того, вищезазначена стаття є загальнодоступною та розміщена у мережі Інтернет за посиланням https://infokava.com/uk/43798-sbu-zaderzhannaya-na-poluchenii-krupnoy-vzyatki-chinovnica-priznalas-chto-vypolnyala-poruchenie-zamministra-apk-eleny-kovalevoy.html.

Посилання Позивачів на «наявну непідтверджену інформацію» про начебто звернення Відповідача протягом квітня-серпня 2022 року до Фонду державного майна України має ознаки переслідування, цькування та булінгу щодо Відповідача. Крім того, ця інформація не підтверджена жодними доказами, ймовірно вона отримана неконституційним та/або неофіційним шляхом (чутки, приватне спілкування між співробітниками), також ця інформація вводить суд в оману щодо реального фактичних обставин справи. Твердження про зниження рівня довіри до Позивачів зі сторони керівництва та партнерів по господарській діяльності не підтверджені жодними доказами. Позивачі не скористалися своїм правом на заявлення клопотання про виклик свідків за умовами ст. 91 ЦПК України на підтвердження вищезазначених обставин. Не додано доказів, що б підтверджували скасування, розірвання чи перенесення будь-яких господарських угод з підстав направлення доданих до позовної заяви звернень Відповідача до державних та контролюючих органів. Посилання Позивачів на зниження їх ділової репутації також не підтверджується жодними доказами. Під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. До позовної заяви не долучені змінені негативні характеристики Позивачів, показання свідків, догани, які б могли свідчити про шкоду для їх ділової репутації.

16.11.2022 року позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_8 надали відповідь на відзив, у якій зазначили, що представником Відповідача у Відзиві на позовну заяву багато уваги приділено питанню підписання ОСОБА_3 зобов`язання про нерозголошення комерційної таємниці. Водночас, Позивачі зазначили про цю обставину у позовній заяві виключно з метою підтвердження того факту, що ОСОБА_3 тривалий час мала доступ до конфіденційної інформації державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» (надалі ДП «БДМТП», підприємство), яка стосується, в тому числі особисто Позивача-1 та Позивача-2, в частині керівництва цими Позивачами підприємством в процесі ведення господарської діяльності. Маючи доступ до конфіденційної інформації, зокрема це переговорні процеси на підприємстві, відрядження (пересування) Позивача-1 та Позивача-2, їх робочі партнерські відносини, наявність матеріальної бази підприємства, витрати підприємства, т. і., ОСОБА_3 використала цю обізнаність у незаконний спосіб, спотворила та перекрутила фактичні дані щодо Позивача-1 та Позивача-2, і таким чином умисними діями дискредитувала, зокрема Позивача-1 та Позивача-2 перед посадовими особами уповноваженого органу управління Фонду державного майна України (надалі ФДМУ). ОСОБА_3 на ім`я Позивача-1 ОСОБА_2 було направлено лише лист один від 20.06.2022 року, копія якого була направлена також на адресу ФДМУ, і копія якого додана Позивачами до позовної заяви, в якому ОСОБА_3 називає відповідь на її запит, підписаний ОСОБА_2 «ахінєєю» та «маячнею», в принизливій формі переходить на особистості, висловлюється про некомпетентність ОСОБА_2 як керівника ДП «БДМТП» та фахівця, чим ганьбить останню перед її безпосереднім керівництвом. Решту численних звернень ОСОБА_3 протягом квітня-серпня 2022 року неодноразово направляла, як зазначалось в позовній заяві, до Фонду державного майна України, Національного антикорупційного бюро України, органів Національної поліції України, Служби безпеки України, Національного агентства з питань запобігання корупції України, із додаванням до них, в тому числі світлин, із зображенням Позивачів. Окремі звернення, як зазначалось в позовній заяві, ОСОБА_3 друкувала безпосередньо на роздрукованих світлинах ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та інших осіб, які були зображені разом з ними на цих світлинах. Спростування та оскарження Позивачем-3 ОСОБА_4 будь-якої інформації, яка наявна в мережі «Інтернет» щодо неї, є правом ОСОБА_4 , а не її обов`язком, при цьому ОСОБА_3 , розповсюджуючи інформацію щодо ОСОБА_4 шестирічної давності, ідентифікує та ототожнює Позивача-3 з компрометуючою інформацією в мережі «Інтернет», без жодних належних для цього підстав, додає фото Позивача-3 до цієї інформації, з метою дискредитації, як ОСОБА_4 , так і ОСОБА_2 , оскільки остання, перебуваючи на посаді в.о. директора ДП «БДМТП» у 2021 році співпрацювала з ОСОБА_4 як з адвокатом, про що ОСОБА_3 було відомо, як носію конфіденційної інформації ДП «БДМТП». В квітні 2022 року, у зв`язку з введенням воєнного стану на території України та реєстрацією ОСОБА_4 в м. Білгород-Дністровському як внутрішньо-переміщеної особи, вона була прийнята її на роботу в ДП «БДМТП» на посаду в.о. начальника служби юридичної та договірної роботи, на якій вона працює по теперішній час. При цьому, Позивач-3 ОСОБА_4 ледь знайома з ОСОБА_3 , ніколи в житті її не бачила, лише один раз розмовляла з ОСОБА_3 по телефону з робочих питань в грудні 2021 року.

21.11.2022 року від адвоката Нікіпелової К.Є., яка діє в інтересах відповідача ОСОБА_3 , до суду надійшло заперечення на відзив, у якому остання, окрім доводів, викладених у відзиві на позов, вказує також, що в рамках даного провадження повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час, як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Ухвалою суду від 27.02.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та Позивачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі, наполягали на повному задоволенні вимог.

Позивач ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, 05.06.2023 року надала до суду заяву, у якій просить суд справу розглянути без її участі та зазначає, що вимоги позову підтримує.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Фактичні обставини справи.

Судом було встановлено, Позивач-1 ОСОБА_2 працює на посаді в.о. директора державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» з 09 червня 2021 року по теперішній час.

Позивач-2 ОСОБА_1 працює на посаді в.о. першого заступника директора ДП «БДМТП» з 15 червня 2021 року по теперішній час.

Позивач-3 ОСОБА_4 працює на посаді в.о. начальника служби юридичної та договірної роботи ДП «БДМТП» з 13 квітня 2022 року по теперішній час.

Відповідач ОСОБА_3 з 22 червня 2021 року по 31 березня 2022 року працювала на посадах в.о. заступника директора з економіки та інвестицій, в.о. головного бухгалтера ДП «БДМТП». Звільнилась за власним бажанням згідно заяви за ч.1 статті 38 КзПП України.

Як вбачається з матеріалів справи, Відповідач ОСОБА_3 звернулась з письмовим листом від 14 червня 2022 року до Національного агентства з питань запобігання корупції, Національного антикорупційного бюро України, Управління СБУ в Одеській області, Фонду державного майна України з заявою щодо проведення перевірки можливих порушень Закону України «Про запобігання корупції» відносно ОСОБА_2 та інших посадових осіб ДП «БДМТП». Також у вказаному листі ОСОБА_3 зазначає, що ОСОБА_1 являється цивільним чоловіком ОСОБА_2 , свої відносини вони не приховують, та про цей ат відомо усім працівникам підприємства, проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в двокімнатному номері ТЦ Рута Plaza, мають спільний побут, відпочивають разом, такі відносини тривалі у часті і є постійними. До вказаної заяви Відповідач ОСОБА_3 додає фото, отримані нею з особистої сторінки Фейсбук, яка знаходиться у вільному доступі з публікаціями ОСОБА_2 та інформацію стосовно ОСОБА_4 з фото останньої, з мережі Інтернет: https://infokava.com/43798-.html.

Крім того, у червні 2022 року ОСОБА_3 звернулася з листом до ДП «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт», копію якого також було направлено нею до Департаменту управління державними підприємствами Фонду державного майна України, в якому вживала по відношенню до Позивача-1 ОСОБА_2 зокрема наступні фрази: «Мені Вас шкода, що Ваше самолюбство перевищує Ваш розум»; «Намагаюся Вам нагадати, оскільки у Вас проблеми з пам`яттю. Підніміть накази РВ ФДМУ по Одеській та Миколаївській областях та подивіться хоча б, коли пишете «ахінею…»; «у 2019 році Ви, пані ОСОБА_10 бали участь десь у 11 чи 12 конкурсах на посаду у ФДМУ, але чомусь не перемогли чи досвіду не вистачило, чи практики, а можливо знань в частині застосування Законів України, я не розумію за якими критеріями Вас призначили на дану посаду, швидше за все то дивний збіг обставин».

Також під час розгляду справи судом в межах ухвали про витребування доказів від 31.10.2022 року було витребувано від Білгород-Дністровського відділу поліції Одеської області матеріали перевірки за скаргами ОСОБА_3 щодо керівника та працівників ДП «Білгород-Дністровський морський торгівельний порт». Згідно наданої Білгород-Дністровським відділом поліції Одеської області відповіді вбачаться, що 19.04.2022 року до чергової частини Білгород-Дністровського РВІІ ГУНІІ в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_3 , мешканки м. Білгород-Дністровський, щодо заборгованості по заробітній платі в ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт». Зазначене звернення зареєстровано до ЄО №4713 від 19.04.2022 року, та долучено до матеріалів кримінального провадження №0000653 від 25.12.2022 року за ознаками ст. 175 ч. 1 КК України.

Також повідомляється, що, 15.07.2022 року до чергової частини Білгород-Дністровського РВП ГУНІ в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_3 , щодо проведення перевірки за фактом корупційних дій з боку ОСОБА_11 . Зазначене звернення зареєстровано до ЄO № 9178 від 15.07.2022 року, та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

25.07.2022 року до чергової частини Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_3 , щодо проведення перевірки за фактом корупційних дій з боку ОСОБА_11 . Зазначене звернення зареєстровано до ЄO № 9750 від 25.07.2022 року, та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

17.08.2022 року до чергової частини Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_3 , з приводу можливих неправомірних дій керівника та окремих посадових осіб в ДІ «Білгород-Дністровський морський торговельний порт». Зазначене звернення зареєстровано до ЄО№ 11173 від 17.08.2022 року, та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

22.08.2022 року до чергової частини Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_3 , з приводу можливих неправомірних дій керівника та окремих посадових осіб в ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт». Зазначене звернення зареєстровано до ЄО №11430 від 22.08.2022 року, та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

01.09.2022 року до чергової частини Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_3 , з приводу проведення перевірки відносно ОСОБА_12 в ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт». Зазначене звернення зареєстровано до ЄО № 11998 від 01.09.2022 року, та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

14.09.2022 року до чергової частини Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_3 , з приводу можливих неправомірних дій керівництва та окремих посадових осіб ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт». Зазначене звернення зареєстровано до ЄО № 12616 вілд 14.09.2022 року, та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

03.10.2022 року до чергової частини Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області надійшло звернення ОСОБА_3 , з приводу неправомірних дій керівника та окремих посадових осіб ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт». Зазначене звернення зареєстровано до ЄО №13449 від 03.10.2022 року, та розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян».

Копії матеріалів перевірки за заявами ОСОБА_3 , зареєстровані в ЄО №11430 від 22.08.2022 року, №11173 від 17.08.202 року, №11998 від 01.09.2022 року, №12616 від 14.09.2022 року, №13449 від 03.10.2022 року направлені Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області на адресу суду. Також повідомляється, що копії матеріалів перевірки за заявами ОСОБА_3 , зареєстровані в ЄО №4713 від 19.04.2022 року, № 9178 від 15.07.2022 року та №9750 від 25.07.2022 року долучено до матеріалів кримінальних проваджень.

Надіслані на адресу суду копії матеріалів перевірки за заявами ОСОБА_3 , зареєстровані в ЄО №11430 від 22.08.2022 року, №11173 від 17.08.202 року, №11998 від 01.09.2022 року, №12616 від 14.09.2022 року, №13449 від 03.10.2022 року досліджені судом під час розгляду справи.

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Предметом даного спору є захист честі, гідності й ділової репутації Позивачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.4 статті 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право, зокрема, на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у спосіб наближений до того, у який вона була поширена.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної та юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Аналогічні висновки викладено у Постанові КЦС у складі ВС від 30.10.19, у справі №307/2803/16-ц.

Як вже зазначалося вище, у червні 2022 року відповідач ОСОБА_3 звернулась з письмовим листом до Національного агентства з питань запобігання корупції, Національного антикорупційного бюро України, Управління СБУ в Одеській області, Фонду державного майна України з заявою щодо проведення перевірки можливих порушень Закону України «Про запобігання корупції» з боку керівника державного підприємства «Білгород-Дністровський морський торговельний порт» ОСОБА_2 та інших посадових осіб підприємства. У заяві ОСОБА_3 навела інформацію, яку позивачі вважають неправдивою, відносно Позивача-1 ОСОБА_2 та Позивача-2 ОСОБА_1 , а саме, що Позивач-2 ОСОБА_1 є цивільним чоловіком Позивача-1 ОСОБА_2 , вказувала окремі персональні дані щодо адреси проживання зокрема Позивача-1 ОСОБА_2 , без її згоди, стверджувала, що вони проживають в громадянському шлюбі з посиланням на публікації фото в мережі Інтернет ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ..

Окрім того встановлено, що впродовж 2022 року ОСОБА_3 неодноразово зверталася до чергової частини Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області щодо заборгованості по заробітній платі в ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт»; з приводу можливих неправомірних дій керівника та окремих посадових осіб в ДІ «Білгород-Дністровський морський торговельний порт»; з приводу перевірки за фактом корупційних дій з боку ОСОБА_11 ; з приводу проведення перевірки відносно ОСОБА_12 в ДП «Білгород-Дністровський морський торговельний порт».

Суд вважає необхідним зазначити, що заяви за авторством Відповідачки, на які посилаються Позивачі, а саме заява до правоохоронних органів, заява до Національного агентства з питань запобігання корупції, Національного антикорупційного бюро України, Управління СБУ в Одеській області, Фонду державного майна України не можуть вважатися належними та допустимими доказами у цій справі з наступних підстав.

На підставі ч.1 ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

А у відповідності до ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до абз. 5 п. 3 Рішення КСУ від 10.04.2003 року у справі №1-9/2003 (справа за конституційним зверненням громадянина України ОСОБА_9 ), Конституційний Суд України вважає, що звернення громадян до правоохоронного органу, що містять певні відомості про недодержання посадовими або службовими особами, передаються чи повідомляються не з метою доведення таких відомостей до громадськості чи окремих громадян, а з метою їх перевірки уповноваженими на це законом іншими посадовими особами. Тому такі звернення не можуть вважатися поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам посадової чи службової особи.

Відповідно до абз. 7-9 Рішення КСУ, наявність у зверненнях до правоохоронного органу завідомо неправдивих відомостей тягне за собою дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну або кримінальну відповідальність згідно з законодавством України.

Зокрема, Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за поширювання неправдивих чуток, що можуть викликати паніку серед населення або порушення громадського порядку та за повідомлення завідомо неправдивих відомостей органам реєстрації актів громадянського стану (ст. 173-1).

Відповідно до Кримінального кодексу України встановлюється кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, підпалу або інших дій, які загрожують загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками (стаття 259), завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому або органу дізнання про вчинення злочину (стаття 383).

В резолютивній частини Рішення КСУ робиться висновки про те, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов`язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам осіб.

Відповідно до висновку Касаційного цивільного суду Верховного Суду, викладеного в постанові у цивільній справі № 727/5418/17 від 21.03.2019 року: «у випадку, коли особа звертається до органів державної влади із заявою, у якій міститься та чи інша інформація, і якщо цей орган компетентний перевіряти таку інформацію та надавати відповідь, проте під час перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама собою бути підставою для задоволення позову, оскільки мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.»

Отже, всі звернення Відповідача до поліції, Служби безпеки України, Фонду державного майна України та інші заяви носять характер звернень та скарг, що подані у відповідності до норм діючого законодавства та їх категорично не можна вважати незаконним способом захисту законних прав та інтересів Відповідача.

Таким чином, звернення до поліції та інших контролюючих органів є способом реалізації права Відповідача на звернення до відповідних органів, а не розповсюдження завідомо неправдивої інформації, тому у задоволенні позовних вимог Позивачів в частині зобов`язання Відповідача ОСОБА_3 спростувати розповсюджену нею недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію Позивача-1 ОСОБА_2 , Позивача-2 ОСОБА_1 , Позивача- 3 ОСОБА_4 шляхом відкликання поданих нею заяв до Фонду державного майна України, Національного агентства з питань запобігання корупції України, Національного антикорупційного бюро України, Управління СБУ в Одеській області, немає правових підстав.

Щодо розповсюдження Відповідачем компрометуючої інформації про ОСОБА_4 .

Суд зазначає, що долучена до позовної заяви роздруківка статті «СБУ: затримана на отриманні великого хабара чиновниця зізналася, що виконувала доручення заступника міністра АПК Олени Ковальової» з особистою фоторгафією ОСОБА_4 не є статтею чи публікацією за авторством Відповідача.

Більше того, вищезазначена стаття є загальнодоступною та розміщена у мережі Інтернет за посиланням https://infokava.com/uk/43798-sbu-zaderzhannaya-na-poluchenii-krupnoy-vzyatki-chinovnica-priznalas-chto-vypolnyala-poruchenie-zamministra-apk-eleny-kovalevoy.html.

Вищезазначена інформація була опублікована на ресурсі «INFOKAVA.COM» та відноситься до журналістського розслідування та діяльності ЗМІ. Дата вищезазначеної публікації 09.08.2016 року.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Твердження позовної заяви стосовно зниження рівня довіри до Позивачів зі сторони керівництва та партнерів по господарській діяльності не підтверджені жодними доказами під час розгляду вказаної справи. Не додано доказів, що б підтверджували скасування, розірвання чи перенесення будь-яких господарських угод з підстав направлення доданих до позовної заяви звернень Відповідача до державних та контролюючих органів.

Посилання Позивачів на зниження їх ділової репутації також не підтверджується жодними належними та допустимими доказами.

Також позивачі вказують, що 20 червня 2022 року Відповідач ОСОБА_3 надіслала письмовий лист на адресу ДП «БДМТП», в особі в.о. директора - Позивача-1 Кіктенко О.В. та в копії на Фонд державного майна України, в безпосередньому підпорядкуванні якого знаходиться Позивач-1 ОСОБА_2 , в якому у вкрай принизливій формі висловилась по відношенню до Позивача-1, в частині її компетентності як керівника підприємства та фахівця, що негативно вплинуло на рівень ділової репутації Позивача-1 ОСОБА_2 безпосередньо перед керівною організацією.

З цього приводу суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. У свою чергу, частина перша статті 34 Конституції України кожному гарантує право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 277 Цивільного кодексу України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що поширені оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою ст. 277 Цивільного кодексу та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію», оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права.

Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Таким чином, слід відрізняти деякі висловлювання, які хоч і мають характер образи, однак в цілому контексті є оцінюючими судженнями з урахуванням вживаних слів та виразів з використанням мовно-стилістичних засобів.

Судження - це те саме, що й думка, висловлення. Воно являє собою розумовий акт, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, пов`язаними із такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування.

Крім того, у пункті 21 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати, зокрема, рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. У зазначеній Резолюції визначено, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі). Згідно такого пояснення особа Позивача-1 та Позивача-2 однозначно також належить до вищезазначеної категорії осіб.

Зміст всіх заяв, звернень та скарг Відповідача не містить нецензурних слів, свою суб`єктивну думку Відповідач не висловлювала в брутальній, принизливій чи непристойній формі, а отже долучені до позовної заяви звернення Відповідача не можна вважати такими, що принижують гідність, честь чи ділову репутацію Позивачів.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «Інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (Карпюк та інші проти України №30582/04, 32152/04 від 06 жовтня 2015 року).

Враховуючи вищенаведене, інформація використана Відповідачем у своїх заявах, зверненнях та скаргах і носить виключно оціночний характер, а тому підстав для задоволення позову немає.

Разом з тим, необхідно зазначити, що під час розгляду справи суд не знайшов підтвердження фактам, викладеним у скаргах та зверненнях відповідача ОСОБА_3 , а саме, що: «Позивач-1 ОСОБА_2 та Позивач-2 ОСОБА_1 перебувають у цивільному шлюбі; Позивач-2 ОСОБА_1 є цивільним чоловіком Позивача-1 ОСОБА_2 ; Позивач-3 ОСОБА_4 має цивільного чоловіка « ОСОБА_5 ».

За таких обставин та вимог закону, суд знаходить вимоги Позивачів щодо зобов`язання Відповідача ОСОБА_3 припинити розповсюдження недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію Позивача-1 ОСОБА_2 , Позивача-2 ОСОБА_1 , Позивача- 3 ОСОБА_4 обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно з пунктами 2, 8 Постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення по цивільній справі, рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року ), постанови КЦС ВС від 07.10.2020 року у справі №465/3586/17, від 08.10.2020 у справі №712/22134/12, від 05.10.2020 у справі № 347/637/18, від 27.10.2020 у справі №243/11349/18.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення…Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), постанови КЦС ВС від 20.10.2020 у справі №756/536/19, від 15.10.2020 у справі № 759/14004/15-ц, від 15.10.2020 у справі №157/398/15-ц, від 13.10.2020 № 161/4641/17, 20.10.2020 у справі № 213/112/19, від 12.10.2020 у справі № 585/2958/17, від 12.101.2020 у справі №521/7401/15, від 09.10.2020 у справі №161/7515/15-ц.

Враховуючи наведене та характер даного рішення, суд вважає за можливе не наводити відповіді на кожен аргумент Позивачів. Більше того, наведення відповідних відповідей суд вважає неможливим з огляду на те, що такі відповіді, які не мають жодного значення для вирішення даної справи, можуть обмежити у встановленні певних обставин суд в межах вказаної справи.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що вимоги Позивачів в частині щодо зобов`язання Відповідача ОСОБА_3 припинити розповсюдження недостовірної інформації, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію Позивача-1 ОСОБА_2 , Позивача-2 ОСОБА_1 , Позивача- 3 ОСОБА_4 підлягають задоволенню.

Суд вважає, що задоволення вимог позову в цій частині є достатньою сатисфакцією для відновлення порушених прав Позивачів в цілому.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 90, 258, 259, 263, 265, 268, 293 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист ділової репутації юридичної особи та спростування недостовірної інформації задовольнити частково.

Зобов`язати відповідача ОСОБА_3 припинити розповсюджувати недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 .

В іншій частині вимог відмовити у задоволенні.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: О.О.Боярський