Справа № 638/6521/19
Провадження № 2/638/266/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2023 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Щепіхіної В.В.

при секретарі Рєзнік І.П.

за участю представника третьої особи - Колісніченко А. С.,

розглянувши в судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя; зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, поділ майна подружжя; за позовом ОСОБА_3 , третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Дзержинського районного суду м. Харкова знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, поділ майна подружжя, в рамках якої ОСОБА_3 , як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, заявила позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 07.11.2023 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, поділ майна подружжя залишено без розгляду.

Позов ОСОБА_3 , яка залучена під час розгляду справи як третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, обґрунтовано наступним. У 2011 році у ОСОБА_3 виник намір придбати автомобіль для особистого та сімейного використання, у зв`язку з чим вона почала підшукувати автомобілі та познайомилася із ОСОБА_1 , який запропонував автомобіль SKODA FABIA, 2007 року випуску, тип легковий комбі-В, номер шасі (кузова, рами (VIN) НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ (техпаспорт) НОМЕР_3 , який було зареєстровано за його дружиною ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 узгодили предмет договору купівлі-продажу автомобіля, ціну договору 70400,00 грн. та порядок та час його укладання (22.12.2011 у м. Харкові) шляхом оформлення генеральної довіреності на вказаний транспортний засіб та передачею усіх документів на нього. Так, позивачем ОСОБА_3 були передані грошові кошти за автомобіль, про що відповідач ОСОБА_2 склала розписку та виписала генеральну довіреність із усіма правами, передавши автомобіль та усі наявні документи. Автомобіль перебуває у фактичній власності ОСОБА_3 , яка здійснює утримання цього майна, його періодичні ремонти, технічні огляди, заходи щодо охорони та збереження. З 22.11.2019 відповідачі не мають жодного відношення та не вчиняли жодних дій щодо володіння, користування, розпорядження чи утримання автомобіля, не цікавилися його долею, не вживали жодних дій на ознайомлення з його станом або юридичним становищем. Від ОСОБА_2 позивач довідалася, що між подружжям існує спір про поділ спільного майна подружжя і ОСОБА_1 заявляє вимоги щодо автомобіля, заперечуючи факт його продажу та намагається визнати його спільним сумісним майном та поділити. Вважає, що сторони мали на меті укласти саме договір купівлі-продажу автомобіля, який оформили довіреністю та розпискою, ОСОБА_3 сплатила вартість предмета правочину у повному обсязі, а продавці виконали свій обов`язок щодо передання їй автомобіля. Позивач наголошує, що ОСОБА_1 , знаючи про всі вищевказані обставини, оскільки продаж організував саме він, та на протязі 2011-2019 років знав або не міг не знати про те, що автомобіль йому та його дружині більше не належить, у володінні та користуванні не знаходиться, пред`явив позов явно з низьких корисливих мотивів, щоб отримати більшу частину майна, що підлягає поділу, шляхом штучного присудження ОСОБА_2 тієї частини майна, яка вже давно відчужена, або отримання грошової компенсації за це майно. Вказаний договір було виконано сторонами повністю, позивач ОСОБА_3 здійснює усі права та обов`язки щодо автомобіля з моменту укладення правочину 22.12.2011 по цей час. З урахуванням наведеного, просить суд визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки та моделі SKODA FABIA, 2007 року випуску, тип легковий комбі-В, номер шасі (кузова, рами (VIN) НОМЕР_1 ), реєстраційний номер НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ (техпаспорт) НОМЕР_3 .

Від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого він просить суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 з огляду на наступне. Так, договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами не укладався, а 22.11.2011 ОСОБА_2 оформила довіреність на ОСОБА_3 . Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічного паспорта). Видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала. Позовна вимога ОСОБА_3 суперечить чинному законодавству та не підлягає задоволенню.

Представник ОСОБА_3 (третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору) адвокат Колісніченко А. С. в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити.

ОСОБА_1 (відповідач за позовом третьої особи), його представник в судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися своєчасно та належним чином.

ОСОБА_2 (відповідач за позовом третьої особи), її представник, які належним чином повідомлені про час, дату та місце судового розгляду, в судове засідання не з`явилися, представником відповідача направлено клопотання про відкладення розгляду справи, яке залишено судом без задоволення.

Суд, дослідивши доводи сторін процесу, викладені у письмових заявах по суті справи, та надані під час судового розгляду, оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом, 22.12.2011 ОСОБА_2 довіреністю уповноважила ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які діють самостійно та незалежно один від одного, бути її представником в органах ДАІ та всіх інших установах, підприємствах та організаціях, незалежно від їх підпорядкування та форм власності з питань, пов`язаних з вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації та продажу (за ціну та на умовах за її (його) розсудом) належного їй на праві власності автомобіля марки та моделі SKODA FABIA, рік випуску 2007, тип легковий комбі-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого РЕВ МВ №1 ДАІ ГУМВС України в Харківській області 03.07.2007 року на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_3 , виданого тим же РЕВ тоді ж. Вказане підтверджується копією довіреності від 22.12.2011, посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Мітякіною С.З., зареєстровано в реєстрі за №2969.

Як вбачається з копії розписки від 22.12.2011, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 гроші у сумі 70400 (сімдесят тисяч чотириста) грн. за автомобіль SKODA FABIA, державний номер НОМЕР_2 , повністю; матеріальних фінансових претензій до ОСОБА_3 не має, розписка написана власноручно.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №522/14890/16-ц (провадження №14-498цс18) викладено висновок, що установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

В позовній заяві позивач ОСОБА_3 зазначає, що нотаріально посвідчена довіреність від 22.12.2011 року приховує інший правочин - договір купівлі-продажу транспортного засобу, а тому спір у справі має бути вирішений із застосуванням норм, що регулюють правочин щодо купівлі-продажу транспортного засобу.

Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина 1 статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин 1, 2 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частинами 1, 4 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Статтею 210 ЦК України передбачено, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

У статті 34 Закону України «Про дорожній рух» встановлено обов`язкову державну реєстрацію, перереєстрацію, облік транспортних засобів та їх власників, що здійснюються відповідними підрозділами Державтоінспекції Міністерства внутрішніх справ України, що забезпечують безпеку дорожнього руху. Власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів.

Правове регулювання відносин, пов`язаних з державною реєстрацією договорів, предметами яких є транспортні засоби, здійснюється на підставі Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року №1388 (далі - Порядок №1388).

Пунктом 8 Порядку №1388 визначено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку:

-договори, укладені на товарних біржах на зареєстрованих в уповноваженому органі МВС бланках;

-укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

-договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений між покупцем та суб`єктом господарювання, який є власником зареєстрованого за ним транспортного засобу і здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, підписаний уповноваженою особою такого суб`єкта господарювання та скріплений печаткою (у разі наявності);

-укладені та оформлені в центрах надання адміністративних послуг у присутності адміністраторів таких центрів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

-нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб;

-договори купівлі-продажу транспортних засобів, що підлягають першій державній реєстрації в сервісних центрах МВС, за якими продавцями виступають суб`єкти господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами, і які підписані від імені таких суб`єктів уповноваженою особою;

-договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та/або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу;

-свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати;

-рішення про закріплення транспортних засобів на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняті власниками транспортних засобів чи особами, уповноваженими управляти таким майном;

-рішення власників майна, уповноважених ними органів про передачу транспортних засобів з державної в комунальну власність чи з комунальної власності в державну власність;

-копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

-довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

-акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, оформлений в електронній формі засобами Єдиного державного реєстру транспортних засобів підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;

-документи, що підтверджують придбання транспортного засобу для необхідності використання його під час проведення оперативно-розшукових, контррозвідувальних, розвідувальних заходів та негласних слідчих (розшукових) дій відповідно до законодавства (крім транспортних засобів, не зареєстрованих у сервісних центрах МВС);

-митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

-договір фінансового лізингу або зазначений у такому договорі окремий договір купівлі-продажу (викупу) предмета лізингу, або інший договір, визначений договором фінансового лізингу;

-акт про проведений електронний аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби або приватним виконавцем.

-рішення про безоплатну передачу конфіскованого майна, винесене комісією, утвореною відповідно до пункту 11 Порядку розпорядження майном, конфіскованим за рішенням суду і переданим органам державної виконавчої служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2002 р. № 985 (Офіційний вісник України, 2002 р., № 29, ст. 1371);

-акт про придбання майна на аукціоні з продажу майна боржників у справах про банкрутство (неплатоспроможність);

-договір купівлі-продажу транспортного засобу, укладений за результатами прилюдних торгів (аукціону) або електронних торгів, за яким продавцем виступає Національне агентство з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, або акт про реалізацію активів на електронних торгах, виданий Національним агентством з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів;

-акт про придбання товару на електронному аукціоні, виданий митним органом у разі продажу транспортних засобів у випадках, передбачених статтею 243 Митного кодексу України;

-договір купівлі-продажу, оформлений в електронній формі засобами електронного кабінету водія або Порталу Дія.

Для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в уповноважених органах МВС, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою уповноваженого органу МВС про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження (крім транспортних засобів, які перейшли у власність спадкоємця на підставі свідоцтва про право на спадщину), передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у уповноважених органах МВС, не допускається.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Порядок здійснення оптової та роздрібної торгівлі засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року №1200 (далі - Порядок № 1200).

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держпродспоживслужбі, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держпродспоживслужбою - свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану. У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, та номерні знаки для разових поїздок (пункт 17 Порядку № 1200).

Враховуючи викладене, законодавцем визначений спеціальний порядок відчуження та набуття права власності на транспортні засоби, який невід`ємно пов`язаний з обов`язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу у відповідних органах. Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Тобто, законом встановлено умови щодо форми укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу, внаслідок якого відбувається правомірний перехід права власності на таке майно.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові, прийнятій 02 листопада 2022 року по справі №589/1343/20, провадження № 61-21127св21. Наведене також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах: від 27 грудня 2019 року у справі № 607/14107/17 (провадження №61-48261св18), 17 жовтня 2019 року у справі №380/11122/16 (провадження №61-30234св18), від 17 квітня 2019 року у справі №761/18330/15-ц (провадження №61-18861св18), від 28 листопада 2018 року у справі №662/397/17 (провадження №61-24913св18), від 26 вересня 2018 року у справі №757/488/16-ц (провадження №61-23233св18), від 20 червня 2018 року у справі №682/2009/16-ц (провадження №61-19946св18).

Серед іншого, суд бере до уваги, що сутність та правова природа цивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 244 ЦК України довіреність - це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (частина перша статті 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносини, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу - це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов`язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

Результат аналізу зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові, прийнятій 27 грудня 2019 року по справі №607/14107/17, провадження №61-48261св18.

Так, матеріалами справи знаходить своє підтвердження та обставина, що після видачі ОСОБА_2 22.12.2011 довіреності на ім`я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , спірний автомобіль марки та моделі SKODA FABIA, рік випуску 2007, тип легковий комбі-В, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , не було знято з обліку в уповноваженому органі МВС України та зареєстровано за ОСОБА_3 та/або ОСОБА_4 .

Доказів на доведення того, що після 22.12.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було оформлено договір купівлі-продажу автомобіля у формі, визначеній законом, матеріали справи не містять, з чого можна дійти висновку, що ОСОБА_3 права власності на спірний транспортний засіб не набула та власником вказаного автомобіля продовжує бути ОСОБА_2 , як про це і вказано у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .

Суд наголошує, що відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, за правилами цієї статті позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем за вимогами про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

Встановивши, що спірний автомобіль не було знято з обліку в уповноваженому органі МВС України та зареєстровано за ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на автомобіль, оскільки продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

З приводу застосування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові №444/848/16, на які посилається сторона позивача, то суд зазначає, що встановлені обставини даної справи не є релевантними у справі, що була предметом розгляду суду касаційної інстанції, а тому підстав для застосування правових висновків до спірних правовідносин немає.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати необхідно залишити за позивачем.

Керуючись статтями 3- 5, 11-13, 76-82, 83, 89, 141, 206, 264-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, ст.ст. 11, 15, 16, 203, 210, 235, 237, 244, 328, 392, 626-628, 655 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_3 , третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності залишити без задоволення.

Витрати по сплаті судового збору залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В. В. Щепіхіна