ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7151/23 Справа № 201/9042/21 Суддя у 1-й інстанції - Федоріщев С. С. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро Дніпропетровської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року у цивільній справі номер 201/9042/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів при стягненні аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2021 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів при стягненні аліментів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 року у справі №201/6927/19 з нього стягнуто аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.06.2019 року на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення нею навчання в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття. 09.12.2019 року Соборним відділом виконавчої служби м. Дніпра на виконання цього рішення відкрито виконавче провадження ВП №60818085.

29.09.2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_3 зазначене рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скасовано та постановлено нове про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.06.2019 року лише на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття, в задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. У зв`язку з цим, 20.10.2020 року виконавче провадження ВП №60818085 за заявою ОСОБА_1 було закрито.

23.11.2020 року Соборним відділом виконавчої служби м. Дніпра на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020 року за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП №63704142, при цьому вона не повідомила державного виконавця про те, що вона вже отримала з ОСОБА_1 аліменти в рамках виконавчого провадження ВП№60818085.

З грудня 2020 року донька сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за

власним бажанням почала проживати з позивачем та знаходиться на його повному утримані, про що було повідомлено Службу у справах дітей Соборної районної адміністрації у місті Дніпрі.

У зв`язку з цим, 28.12.2020 року позивачем було подано позов про припинення стягнення аліментів та відкрито провадження по справі №201/12503/20, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2021 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 з 28 грудня 2020 року.

В рамках виконавчого провадження №63704142 до набрання рішення суду законної сили 10.07.2021 року з позивача було стягнуто, як він вважає - безпідставно, аліменти на користь відповідачки в розмірі 114519,14 грн, 21401,88 грн та 8216,93 грн.

Загальний розмір безпідставно отриманих відповідачкою грошових коштів складає 144137,95 грн.

Позивач просив суд на підставі ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідачки на свою користь грошові кошти в розмірі 144137,95 грн, сплачені ним як аліменти на утримання їх спільних дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Соборний відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів при стягненні аліментів - відмовлено.

З вказаним судовим рішення не погодився позивач ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що оскаржуване рішення суду прийняте при невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеності обставин, що мають істотне значення для справи, неправильному застосуванні норм матеріального права та суттєвими порушеннями норм процесуального права.

Рішенням Дніпровського апеляційного суду рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23 вересня 2019 року №201/6927/19 скасовано, та постановлено нове рішення, відповідно до якого стягнуто аліменти в розмірі частини заробітку (доходу) відповідача, але не менш, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13 червня 2019 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 червня 2021 року (справа №201/12503/20) припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 з 28 грудня 2020 року.

Згадані вище судові рішення про стягнення аліментів виконувалися без зупинок, оскільки, суд відмовив у задоволенні клопотання позивача та не витребував копії виконавчих проваджень, а в матеріалах цивільної справи відсутні відомості з цього приводу.

В рамках виконавчого провадження №63704142 до набрання рішення суду від 10.06.2021 року законної сили, з позивача безпідставно стягнуто аліменти на користь відповідачки в сумі 21401,88 грн та 8216,93 грн. Постанову про припинення стягнення на заробітну плату, стипендію, пенсію та інші доходи боржника державний виконавець Соборного відділу ДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління МЮ винесено 14.07.2021 року. Ці обставини підтверджуються розрахунком, наданим державним виконавцем, відповідно до якого за період з 13.06.2019 року по 01.04.2021 року з позивача було безпідставно стягнуто на користь відповідачки 114519,14 грн. В подальшому під час розгляду справи до набуття рішення законної сили з нього було стягнуто ще 21401,88 грн та 8216,93 грн. Таким чином з позивача стягнуто та безпідставно отримано відповідачкою ОСОБА_2 114519,14 грн+21401,88 грн+8216,93 грн, а всього 144137,95 грн.

Суд першої інстанції позбавив позивача можливості надати докази того, що аліменти, отримані відповідачкою ОСОБА_2 від позивача, були витрачені не на їх спільних доньок, а на власну користь та призвели до її незаконного збагачення, оскільки відмовив у задоволення клопотання про витребування доказів.

Також суд першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допустив неправильне застосування норм процесуального права, оскільки судом не було взято всі фактичні обставини, зокрема примусовий характер виплати коштів відповідачці, відсутність законних підстав, які підлягають врахуванню при застосуванні ст. 1215 ЦК України.

Позивачка була обізнана про те, що з нею не проживає донька з грудня 2020 року, а саме з 28.12.2020 року, однак продовжувала отримувати аліменти на меншу доньку до 14.07.2021 року. Ці дії свідчать про умисний характер її дій з завданню матеріальної шкоди батьку її дітей, які проживають з ним, знаходяться на його утриманні.

Від відповідачки ОСОБА_2 , в інтересах якої діє адвокат Атаманюк Ігор Леонідович, надійшов відзив апеляційну скаргу, в якому вона просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31травня 2023 року по справі №201/9042/21 - без змін.

Аліменти з позивача ОСОБА_1 примусово стягувалися державним виконавцем Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на підставі відкритого виконавчого провадження, а не стягувалися особисто відповідачем ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_1 не звертався до суду або до начальника ВДВС, де працював чи працює державний виконавець, який здійснював стягнення із відповідача ОСОБА_1 аліментів, із оскарження дій та бездіяльності державного виконавця, яким здійснювалося таке стягнення.

Соборним ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (у. м. Дніпро) під час розгляду цивільної справи №201/9042/21 за вимогою суду було надано розрахунок щодо стягнення із позивача ОСОБА_1 аліментів, яким підтверджено обґрунтованість стягнення з нього аліментів, стягнення яких припинено лише 14.07.2021 року, на підставі постанови державного виконавця.

Позивачем ОСОБА_1 не було надано підтверджуючих доказів ні до суду першої інстанції, а також не зазначено i в апеляційній скарзі стосовно обставин щодо зловживання відповідачкою ОСОБА_2 своїми процесуальними правами стосовно написання заяв та скарг до Соборного ВДВС м. Дніпра, на думку позивача ОСОБА_1 , із метою як можливо довшого отримання аліментів на її користь.

Відповідачкою ОСОБА_1 здійснювалося перерахування на банківську карту її доньки ОСОБА_3 аліментів, сплачених її батьком ОСОБА_1 . На підтвердження вказаних обставин відповідачкою надавалися суду першої інстанції копії документів та виписка із платіжної карти.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу не до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Пунктом 1 частини 4 статті 274 ЦПК України передбачено, що в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім, зокрема, спорів про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 року у справі №201/6927/19 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.06.2019 року на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення нею навчання в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття (а.с. 5-8).

09.12.2019 року Соборним ВДВС м. Дніпра на виконання цього рішення за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП №60818085 (а.с. 9-11).

29.09.2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скасовано та постановлено нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.06.2019 року на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а.с. 12-16).

20.10.2020 року виконавче провадження ВП №60818085 за заявою ОСОБА_1 закрито (а.с. 17-18).

23.11.2020 року Соборним ВДВС м. Дніпра на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020 року за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП №63704142 (а.с. 19-24).

З грудня 2020 року донька сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за власним бажанням проживає з позивачем та знаходиться на його повному утримані, про що повідомлено Службу у справах дітей Соборної районної адміністрації у місті Дніпрі (а.с. 25).

28.12.2020 року позивачем подано позов про припинення стягнення аліментів та відкрито провадження по справі №201/12503/20, рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2021 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 з 28 грудня 2020 року (а.с. 26-28).

З виписки по банківському рахунку відповідачки вбачається, що нею переведено 12 разів грошові кошти на банківську картку доньки ОСОБА_3 у період з 10.09.2019 року по 14.08.2020 року на загальну суму 41722,62 грн, а також нею пред`явлені чеки на придбання продуктів харчування та одяг (а.с. 106-115).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №63704142 та письмових пояснень Соборного відділу виконавчої служби м. Дніпра, в рамках виконавчого провадження №60818085 з червня 2019 року по жовтень 2020 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачено аліменти у розмірі 190145,28 грн, а в рамках виконавчого провадження №63704142 з жовтня 2020 року по липень 2021 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачено аліменти в розмірі 54867,94 грн (а.с. 29, 136-139).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності недобросовісності отримувача грошових коштів.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає нормам закону та обставинам справи.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за

рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), обов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли

підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі №753/15556/15-ц дійшла висновку, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати.

Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 року в справі №201/6927/19 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.06.2019 року на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення нею навчання в Дніпропетровському державному університеті внутрішніх справ, але не пізніше, ніж до досягнення нею двадцяти трьох років та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття.

09.12.2019 року Соборним ВДВС м. Дніпра на виконання цього рішення за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП №60818085.

29.09.2020 року постановою Дніпровського апеляційного суду за апеляційною скаргою ОСОБА_3 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська скасовано та постановлено нове рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 в розмірі частини його заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 13.06.2019 року на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття, в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

20.10.2020 року виконавче провадження ВП №60818085 за заявою ОСОБА_1 закрито.

23.11.2020 року Соборним ВДВС м. Дніпра на виконання постанови Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020 року за заявою ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження ВП №63704142.

З грудня 2020 року донька сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає з позивачем та знаходиться на його повному утримані.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.06.2021 року припинено стягнення аліментів з ОСОБА_1 з 28 грудня 2020 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні №63704142 та письмових пояснень Соборного відділу виконавчої служби м. Дніпра, в рамках виконавчого провадження №60818085 з червня 2019 року по жовтень 2020 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачено аліменти у розмірі 190145,28 грн, а в рамках виконавчого провадження №63704142 з жовтня 2020 року по липень 2021 року ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 сплачено аліменти в розмірі 54867,94 грн.

Перевіряючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги про те, що судові рішення про стягнення аліментів виконувалися без зупинок, апеляційний суд виходить з наступного.

Позивач був обізнаним не тільки із наявністю судових рішень про стягнення з нього аліментів, а саме рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 23.09.2019 року у справі №201/6927/19 та постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.09.2020 року у цій же справі, але й з підставами для можливого зупинення їх виконання: у першому випадку це було пов`язано із фактом подачі апеляційної скарги на рішення суду його старшою донькою ОСОБА_3 та відкриттям відповідного апеляційного провадження, у другому із фактом переїзду до нього на проживання молодшої доньки ОСОБА_4 та ініціюванням ним у зв`язку з цим судового провадження № 201/12503/20 про припинення стягнення аліментів. Однак позивач не вжив жодних заходів щодо зупинення виконання судових рішень про стягнення з нього аліментів ані у виконавчому провадженні ВП №60818085, ані у виконавчому провадженні №63704142, або ж відкладення вчинення виконавчих дій в цих провадженнях в порядку, регламентованому Законом України «Про виконавче провадження», а тому згадані судові рішення про стягнення аліментів виконувалися без зупинок.

Стосовно доводів апеляційної скарги про недобросовісність відповідачки при отриманні грошових коштів у вигляді аліментів, апеляційний суд приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем не надано суду належних та достатніх доказів того, що аліменти, отримані відповідачкою ОСОБА_2 від позивача, були витрачені не на їх спільних доньок ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на утримання яких аліменти й були стягнуті, а на власну користь, та призвели до її незаконного збагачення, або на користь інших осіб.

На спростування цього доводу відповідачкою надано суду виписку по банківському рахунку, що підтверджує переведення нею 12 разів грошових коштів на банківську картку доньки ОСОБА_3 у період з 10.09.2019 року по 14.08.2020 року на загальну суму 41722,62 грн, та чеки на придбання продуктів харчування та одяг.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, що обов`язок спростування презумпції добросовісності покладається на суб`єкта, який відповідні дії (правочин) ставить під сумнів. В даному випадку позивачем таку презумпцію не спростовано. Обставини, на які посилався позивач, не підтверджують недобросовісності відповідачки при отриманні аліментів, в той час як аліменти з відповідача стягувалися на законній правовій підставі - судових рішень, що були чинними протягом усього періоду стягнення аліментів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для скасування судового рішення не вбачається.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: