Справа № 216/2879/22
Провадження № 2/211/608/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за участі

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Лубінець Дмитро Валерійович, про визнання незаконним контролю за діями працівника на робочому місці, зобов`язання вчинення дій, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 , який в послідуючому уточнив, до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Лубінець Дмитро Валерійович, про визнання незаконним контролю за діями працівника на робочому місці, зобов`язання вчинення дій, стягнення моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 06.04.2011 р. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу охоронником II розряду служби безпеки та охорони ПАТ «Енергія».

У Центрально-Міському районному суді міста Кривого Рогу Дніпропетровської області розглядалась позовна заява ОСОБА_1 про поновлення його на роботі ( справа № 216/1431/19). Де під час допиту свідка ОСОБА_3 т.в.о начальника Служби безпеки і охорони ПрАТ «ІВП «Енергія», а з грудня 2018 р. - т.в.о начальника Режимно-секретного відділу ПрАТ «ІВП «Енергія» 13.07.2022 р., було встановлено, що ОСОБА_3 щодня, коли вона в ранці приходить на роботу і у приміщенні Служби безпеки і охорони на проходній, переглядає камери відеоспостереження. ОСОБА_3 таким чином за допомогою камер відео спостереження здійснює контроль за всіма працівниками охорони. Так вона за допомогою цих відео спостережень дізналося, що ОСОБА_1 у 08.10.2018 р. та 12.11.2018 р. запустив у приміщення Служби безпеки і охорони на проходній сторонніх осіб. І тому вона на підставі цих відеоспостережень склала докладну на ім`я Генерального директора «ІВП «Енергія», і на ОСОБА_1 наклали дисциплінарні стягнення у вигляді «доган» (НАКАЗ № 118 від 22.10.2018 р.; НАКАЗ № 132 від 20.11.2018 р.).

13.07.2022 р. ОСОБА_1 дізнався, що ОСОБА_3 дивилася камери відеоспостереження 24.01.2019 р. і 28.01.2019 р., і прийшла до висновку, що ОСОБА_1 порушив трудову дисципліну. Вона написала докладні записки, де вказувала, що він порушив трудову дисципліну, і Генеральний конструктор-генеральний директор ПрАТ «ІВП «Енергія» ОСОБА_5 видав НАКАЗ № 9 ВІД 07.02.2019 р., де вказав: «На підставі доповідної записки виконуючого обов`язку начальника Служби безпеки і охорони ОСОБА_3 , пояснювальної записки інспектора Режимно-секретного відділу ОСОБА_6 , перегляду записів камер відеоспостереження встановлених по маршруту пересування охорони по території підприємства за період з 8:00 23.01.2019р. по 8:00 24.01.2019 р. були виявлені порушення п.а. 3.5. 3.7 «Посадової інструкції охоронця» охоронцем Служби безпеки і охорони ОСОБА_1 ... На підставі записів камер відеоспостереження за період з 8:00 23.01.2019р. по 8:00 24.01.2019 р. виявлено, ще охоронець ОСОБА_1 обхід території кожні 40 хвилин не здійснював, чим порушив н.п. 3.5,3.7 «Посадової інструкції охоронця», та ст.ст. 30,139, 142 КЗпП України».

08.02.2019 р., тобто на другий день після наказу № 9 від 07.02.2019 р. Генеральний конструктор-генеральний директор ПрАТ «ІВП «Енергія» ОСОБА_5 видав НАКАЗ № 9к «Про звільнення охоронця Служби безпеки і охорони ОСОБА_1 », де було вказано: «У зв`язку з систематичним невиконанням охоронцем Служби безпеки і охорони ОСОБА_1 без поважних причин обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією, трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також враховуючи те, що до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, керуючись п. З ст. 40 Кодексу законів про працю України»

У мотивувальній частині наказу № 9к від 08.02.2019 р. вказувалось: «На підставі доповідних записок виконуючого обов`язку начальника Служби безпеки і охорони ОСОБА_3 , пояснювальних записок інспектора Режимно-секретного відділу ОСОБА_6 , перегляду записів камер відео спостереження встановлених по маршруту пересування охорони по території підприємства за період з 27.01.2019р. по 28.01.2019р. були виявлені порушення п.п. 3.5, З.7., 3.8 «Посадової інструкції охоронця» та Розпорядження № 5 від 10.11.17р. «Про виконання припису служби охорони праці № 18 від 10.11.17р. охоронцем Служби безпеки і охорони ОСОБА_1 . А саме, згідно п.п. 3.5,3.7 зазначеної інструкції, у період з 8:00 27.01.2019р. по 8:00 28.01.2019р. охоронець ОСОБА_1 зобо`вязаний був через кожні 40 хвилин обходити територію підприємства по затвердженому маршруту, згідно Схеми території підприємства та маршруту я руху охорони, та з яким ОСОБА_1 був ознайомлений особисто під підпис. На підставі записів камер відеоспостереження за період з 8:00 27.01.2019р. по 8:00 28.01.2019р. виявлено, що охоронець ОСОБА_1 обхід території кожні 40 хвилин не здійснював, чим порушив п.п. 3.5, 3.7. «Посадової інструкції охоронця», та ст.ст. 30,139, 142 КЗпП України. Відповідно до п. 3.8 «Посадової інструкції охоронця» охоронцю забороняється спати на робочому місці. Відповідно до розпорядження № 5 від 10.11.17р. «Про виконання припису Служби охорони праці № 18 від 10.11.17р.», забороняється експлуатація електрообігрівальних приладів у побутовому приміщення СБЮ (дерев`яна споруда). З зазначеним розпорядженням ОСОБА_1 був ознайомлений особисто під підпис. На підставі записів камер відеоспостереження за період з 20:30 27.01.2019 р. по 5:40 28.01.2019 р. виявлено, що охоронець ОСОБА_1 в період часу 22:04 27.01.19р. вийшов із прохідної підприємства на територію підприємства, звернув в сторону дерев`яної споруди та до 05:32 28.01.19р. на прохідну не повертався. Також виявлено у дерев`яній споруді обладнане спальне місце та дерев`яна споруда опалювалася електрообігрівальними приладами. Охоронець Служби безпеки і охорони ОСОБА_1 по факту виявлених порушень п.3.5, 3.7, 3.8 Посадової інструкції, Розпорядження № 5 від 10.11.17р. «Про виконання припису Служби охорони праці № 18 від 10.11.17р.» відмовився надати пояснювальні записки, що було зафіксовано комісією та складено відповідні акти. Розпорядженнями № 4, 5 від 04.02.19р. додатково було запропоновано охоронцю ОСОБА_1 надати пояснення щодо зазначених вище порушень, але від надання пояснень ОСОБА_1 відмовився. Подібні порушення трудової дисципліни охоронець ОСОБА_1 неодноразово вчиняв і раніше, за що відповідно до Наказів № 118 від 22.10. 2018р., № 132 від 20.11. 2018р, № 9 від 07.02. 2019р. до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани».

13.07.2022 р. у судовому засіданні у справі № 216/1431/19 також було встановлено, що камери відеоспостереження переглядала не тільки ОСОБА_3 , але ще декілька працівників ПрАТ «ІВП «Енергія», при цьому без згоди ОСОБА_1 про це свідчать: акт перегляду записів камер відеоспостереження по маршруту руху охоронця ОСОБА_1 від 28.01.2019 р., який підписали у складі спеціальної комісії: Москалець Л.В. т.в.о начальника Служби безпеки і охорони ПрАТ «ІВП «Енергія», ОСОБА_7 , начальник відділу кадрів ПрАТ «ІВП «Енергія», ОСОБА_8 , голова профкому ПрАТ «ІВП «Енергія», ОСОБА_9 , провідний інженер відділу праці ПрАТ «ІВП «Енергія».

ОСОБА_1 вважає, що суд повинен звернути увагу на використання камер як відеоспостереження за роботою працівників ПАТ «ІВП «ЕНЕРГІЯ», так як це є втручання в його особисте життя, і згідно українського законодавства особи, які здійснюють стеження за працівниками за допомогою камер відеоспостереження, повинні нести відповідальність, у тому числі і кримінальну.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що ОСОБА_3 була зацікавлена в контролі за поведінкою працівника на робочому місці, для того щоб керівництво ПрАТ «ІВП «Енергія» бачила в неї цінного працівника, і призначила її на посаду начальника СБ і О, так як вона з 2015 р. була т.в.о СБ і О. Однак, це є невірним переконання ОСОБА_5 і ОСОБА_3 , що приватне життя співробітника закінчується з моменту приходу його на роботу. Адже згідно з постанови Європейського суду із прав людини від 24 червня 2004 р. кожна людина має свою особисту зону інтересів, що є недоторканною навіть у робочий час. З даних вимог законодавства випливає, що відеоспостереження працівників на робочому місці можливе лише за згодою особи на його проведення. В іншому випадку воно є незаконним. Також треба враховувати, що, влаштовуючись або вже працюючи на певній посаді, працівник має право на повну достовірну інформацію про умови праці та вимоги на робочому місці (ст.29 КЗпПУ), до них також можна віднести способи контролю щодо його виробничої діяльності.

ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що з цих підстав Генеральний конструктор-Генеральний директор не мав право притягувати до дисциплінарної відповідальності, і тим паче звільнити з посади ОСОБА_1 на підставі перегляду записів камер відеоспостереження, також за цими підставами не можна проводити перегляд записів камер відеоспостереження третіми особами без згоди ОСОБА_1

ОСОБА_1 вважає, що ще одним важливим питанням є захист персональних даних працівників, отриманих у ході відеоспостереження, з метою уникнення розголошення приватної інформації. Відеоспостереження підпадає під норми Зокону України «Про захист персональних даних», і працівник, за яким ведеться спостереження, має бути про це проінформований і дати свою згоду.

У зв`язку з чим, просив суд визнати контроль ОСОБА_3 т.в.о начальника Служби безпеки і охорони ПрАТ «ІВП «Енергія» за діями на робочому місці охоронця ОСОБА_1 за допомогою відеоспостереження, що призвело до звільнення з його з роботи протиправним та встановити , що спостереження за охоронцем ОСОБА_1 за допомогою камер відеоспостереження, а також збір, зберігання та розповсюдження персональних данних ОСОБА_3 без згоди ОСОБА_1 є незаконним. Зобов`язати ОСОБА_3 знищити усі відеоматеріали, які свідчили б про спостереження та контроль за роботою ОСОБА_1 у наступні дні: 08.10.2018 р., 12.11.2018 р.,

23.01.2019 р. по 24.01.2019 р., 27.01.2019 р. по 28.01.2019 р.

Крім того, діями ОСОБА_3 йому завдана моральна шкода, так як він є інвалідом війни 3 групи, яку він отримав під час військових зборів з ліквідацією аварії на ЧАЕС у 1987 р., і тому він 2-3 рази на рік вимушений проходити курс поновлення здоров`я у медичних закладах, але після незаконного звільнення з роботи на підставі доповідних записок ОСОБА_3 про порушення трудової дисципліни, які були здобуті у результаті спостереження за його роботою камерами відеоспостереження, у нього погіршився стан здоров`я, і він вимушений був звертатися за медичною допомогою, що підтверджується відповідними медичними документами та 05.07.2022 р. йому було безстроково встановлено II групу інвалідності, що призвело до не можливості працювати.

Таким чином, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 т.в.о начальника Служби безпеки і охорони ПрАТ «ІВП «Енергія», а з грудня 2018 р. - т.в.о начальника Режимно-секретного відділу ПрАТ «ІВП «Енергія» Потупа О.Г. втратив можливість на працевлаштування, і отримання додаткового заробітку до пенсії, і тому він вважає, що ОСОБА_3 повинна сплатити йому моральну шкоду у сумі - 100000 грн.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.09.2022 року справу направлено за підсудністю до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.09.2022 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.10.2022 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику сторін) цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Лубінець Дмитро Валерійович, про визнання незаконним контролю за діями працівника на робочому місці, зобов`язання вчинення дій, стягнення моральної шкоди в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом сторін).

Відповідач ОСОБА_3 скористалась своїм правом на подання відзиву на позовну заяву, та 07.11.2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву. Просила в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю, оскільки вона діяла відповідно до своєї посадової інструкції та до норм трудового законодавства. Крім того, просила застосувати строк позовної давності, як до трудових правовідносин.

У зв`язку зі звільненням ОСОБА_10 з посади судді Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у відставку, 28.02.2023 року проведено повторний автоматичний розподіл даної справи та передано судді Сарат Н.О.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, просив задовольнити. Зазначив, що в його обов`язки входило перегляд за територією, та по монітору.

Представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, надавши пояснення по змісту позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, зазначила, що камери проглядала раз в 3 дні. Це входило до її посадових обов`язків. Вона дивилась за територією, за працівниками вона не спостерігала. Доповідні писала на підставі проглянутих відео. Камери на підприємстві розмішені по периметру, видно в`їзд та виїзд. Охоронник на моніторі бачив теж, що і вона. ОСОБА_1 неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності. Всі попередження були в усній формі. Від інших працівників, також були доповідні записки, що він не виконує свої посадові обов`язки.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнала, надавши пояснення по змісту відзиву на позовну заяву. Зазначила, що відповідач виконувала свої обов`язки, згідно посадової інструкції. Жодного втручання в особисте життя, зі сторони відповідача не було. Крім того, правомірність дій виконувача обов`язків начальника служби безпеки і охорони ПрАТ «ІВП «Енергія» Москалець Л.В. вже досліджувалися Центрально-міським районним судом м. Кривого Рогу по справі № 216/1431/19 та їм вже надавалась правова оцінка.

Третя особа Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Лубінець Дмитро, у судове засідання не з`явився, до суду надав клопотання про розгляд справи у його відсутність за наявними у справі матеріалами.

Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні умови для доведення останніми своїх правових позицій, надання ними доказів, які, на їх думку, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.

Так в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ІВП «Енергія» з 06.04.2011до 08.02.2019, що не заперечується відповідачем.

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2022 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Інжинірінгово виробниче підприємство «Енергія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовлено ( а.с. 118-124).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 07.03.2023 року рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.11.2022 року залишено без змін ( а.с. 125-129).

Положенням ч.4 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, обставини, встановлені в постанові суду додатковому доказуванню не підлягають.

Даними рішеннями були встановлені наступні обставини, які не підлягають доказуванню.

Рішенням Наглядової ради (протокол № 6 від 03.12. 2018року) відповідачем було прийняте рішення про скорочення штату працівників і затверджено Наказ № 2 від 15.01. 2019 року «Про зміни в організації виробництва і праці» .

Зазначеним наказом з 25.03. 2019 року на підприємстві Відповідача скасовується Служба безпеки і охорони (СБІО), як структурна одиниця. У Службі безпеки і охорони (СБІО) на дату затвердження Наказу № 2 від 15.01. 2019р. працювало два охоронника, одним із яких був Позивач, а другим інший працівник,

ОСОБА_11 .4.1. Наказу № 2 від 15.01.19р., передбачалося попередження працівників СБІО охоронників ОСОБА_1 та ОСОБА_11 про ліквідацію Служби безпеки і охорони, як структурної одиниці, і як наслідок про скорочення їх посад та наступне звільнення персонально під розпис не пізніше чим за 2 місяці до скасування підрозділу. П.4.2. Наказу, передбачалося пропонування скорочуваним працівникам вакантних посад згідно штатного розкладу. Якщо такі відсутні, а також через відмову від запропонованих посад, працівників звільнити за п.1 ст.40 КЗпП України по закінченню 2-х місяців після попередження.

ОСОБА_1 був персонально попереджений про зміни в організації виробництва і праці, а саме про ліквідацію Служби безпеки і охорони ПАТ «ІВП «Енергія», повне скорочення штату та чисельності працівників Служби безпеки і охорони, про скорочення посади яку Позивач обіймав та про наступне звільнення з посади охоронника Служби безпеки і охорони ПАТ «ІВП «Енергія» з 25.03. 2019. Одночасно Позивачу була запропоновано переведення на іншу роботу на підприємстві, яку останній може виконувати відповідно до своєї кваліфікації та стану здоров`я, а саме на 5 вільних на підприємстві вакансій: прибиральник виробничих приміщень (дільниця); прибиральник виробничих приміщень (баня); прибиральник території 0,5 ставки; фрезерувальник; електрогазозварник.

Відповідно до Акту про відмову від переведення, складеного комісією у складі - начальника служби кадрів ОСОБА_7 , провідного економіста з праці ОСОБА_12 , заступника головного конструктора-генерального директора з допоміжного виробництва ОСОБА_8 було встановлено, що позивачу повторно було запропоновано переведення на вільні вакантні посади від чого останній відмовився.

Позивач по справі був прийнятий охоронником у Службу безпеки і охорони ПАТ «ІВП «Енергія 6 квітня 2011 року на підставі Наказу № 25-к від 05.04.2011р.

З посадовою інструкцією охоронника ПАТ «ІВП «Енергія», схемою території підприємства та маршруту руху охорони позивач особисто ознайомлений під підпис, який міститься на зворотній стороні зазначених документів.

За час роботи на підприємстві Відповідача неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності, а саме.:

- Наказом № 118 « Про порушення трудової дисципліни» від 22.10. 2018

- Наказом № 132 «Про порушення трудової дисципліни» від 20.11. 2018

- Наказом № 9 «Про порушення трудової дисципліни» від 07.02. 2019 року

Позивач особисто під підпис був ознайомлений із наказами № 118 від 22.10.18р., № 132 від 20.11.18р. Від особистого підпису щодо ознайомлення з наказом № 9 від 07.02. 2019 року Позивач відмовився, про що комісією у складі працівників Відповідача (начальника служби кадрів ОСОБА_7 , провідного економіста з праці ОСОБА_12 , заступника головного конструктора-генерального директора з допоміжного виробництва ОСОБА_8 ) був складений 08.02. 20198 року Акт щодо ознайомлення Позивача з наказом, та зафіксовано, що Позивач відмовився поставити особистий підпис на Наказі № 9 від 07.02.2019р.

При цьому накази «Про порушення трудової дисципліни» № 118 від 22.10.18р, № 132 від 20.11.18р., № 9 від 07.02.19р. не були оскаржені Позивачем у встановлені законодавством строки.

Відповідно до п. 3.5. Посадової інструкції охоронника передбачено під час чергування охоронник зобов`язаний нічим не відволікатися, пересуватися строго по затвердженій схемі маршруту пересування охоронника, уважно оглядати доступи до огорож, воріт виробничих приміщень. П.3.7 передбачається, що через кожні 40 хвилин охоронник зобов`язаний обходити територію підприємства по маршруту пересування охоронника, в інший час виконувати зовнішнє відеоспостереження за територією підприємства по моніторам, які встановлені у кімнаті СБіО на КПП. П.3.8 забороняється охороннику спати під час чергування, не відступати від схеми маршруту охоронника.

Згідно із статтею 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

За положеннями частин 1, 2 статті 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте й сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України; не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно із частинами1-3статті 301ЦК України,фізична особа має право на особисте життя. Фізична особа сама визначає своє особисте життя і можливість ознайомлення з ним інших осіб. Фізична особа має право на збереження у таємниці обставин свого особистого життя.

Відповідно до ч.1ст.302ЦК України, фізична особа має право вільно збирати,зберігати,використовувати і поширювати інформацію. Збирання, зберігання, використання і поширення інформації про особисте життя фізичної особи без її згоди не допускаються, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Частинами 1та 3статті 307 ЦК України визначено, що фізична особа може бути знята на фото-,кіно-,теле-чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-,кіно-,теле-чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці, на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Правові відносини, пов`язані із захистом і обробкою персональних даних, і спрямований на захист основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на невтручання в особисте життя, у зв`язку з обробкою персональних даних врегульовані Законом України «Про захист персональних даних».

Так, відповідно до ст.2 вказаного Закону визначено значення вжитих термінів, а саме:

- згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди;

- обробка персональних даних - будь-яка дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача), знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем;

- персональні дані - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

За положеннями частин 1, 3, 5 статті 6 Закону, мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях,установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про ахист персональних даних. Обробка персональних даних здійснюється відкрито і прозоро із застосуванням засобів та у спосіб, що відповідають визначеним цілям такої обробки.

Склад та зміст персональних даних мають бути відповідними, адекватними та ненадмірними стосовно визначеної мети їх обробки.

Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до п.п.1, 5-7 ст.8 Закону, суб`єкт персональних даних має право знати про джерела збирання, місцезнаходження своїх персональних даних, мету їх обробки, місцезнаходження або місце проживання (перебування) володільця чи розпорядника персональних даних або дати відповідне доручення щодо отримання цієї інформації уповноваженим ним особам, крім випадків, встановлених законом; пред`являти вмотивовану вимогу володільцю персональних даних із запереченням проти обробки своїх персональних даних; пред`являти вмотивовану вимогу щодо зміни або знищення своїх персональних даних будь-яким володільцем та розпорядником персональних даних, якщо ці дані обробляються незаконно чиє недостовірними; на захист своїх персональних даних від незаконної обробки та випадкової втрати, знищення, пошкодження у зв`язку з умисним приховуванням, ненаданням чи несвоєчасним їх наданням, а також на захист від надання відомостей, що є недостовірними чи ганьблять честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи.

Підстави для обробки персональних даних визначені у статті 11 Закону.

Такими підставами є згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних; дозвіл на обробку персональних даних, наданий володільцю персональних даних відповідно до закону виключно для здійснення його повноважень; укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних; захист життєво важливих інтересів суб`єкта персональних даних; необхідність виконання обов`язку володільця персональних даних, який передбачений законом; необхідність захисту законних інтересів володільця персональних даних або третьої особи, якій передаються персональні дані, крім випадків, коли потреби захисту основоположних прав і свобод суб`єкта персональних даних, у зв`язку з обробкою його даних переважають такі інтереси.

У рішенні від 20.01.2012 року №2-рп/2012 Конституційний суд України ухвалив, що в аспекті конституційного подання положення частин першої,другої статті 32,частин другої,третьої статті 34Конституції України слід розуміти так:

- інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною;

- збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди державою, органами місцевого самоврядування, юридичними або фізичними особами є втручанням в її особисте та сімейне життя. Таке втручання допускається винятково у випадках, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

У пункті 3.1 вказаного рішення зазначено, що особистим життям фізичної особи є її поведінка у сфері особистісних, сімейних, побутових, інтимних, товариських, професійних, ділових та інших стосунків поза межами суспільної діяльності, яка здійснюється, зокрема, під час виконання особою функцій держави або органів місцевого самоврядування.

Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя узгоджується із міжнародно-правовими актами.

Статтею 12 Загальної декларації прав людини передбачено, що ніхто не може зазнавати безпідставного втручання у його особисте і сімейне життя, безпідставного посягання на недоторканність його житла, тайну його кореспонденції або на його честь і репутацію. Кожна людина має право на захист закону від такого втручання або таких посягань.

У статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права йдеться про те, що ніхто не повинен зазнавати свавільного чи незаконного втручання в його особисте чи сімейне життя, свавільних чи незаконних посягань на недоторканість його житла або таємницю його кореспонденції чи незаконних посягань на його честь чи репутацію.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до ч. 1ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У пункті 55 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Антовіч і Міркович проти Чорногорії» (від 28 листопада 2017 року) зазначено, що у цій справі суд вже розглянув, що відеоспостереження за працівником на робочому місці, будь то приховане чи ні, повинно розглядатися як значне вторгнення в приватне життя співробітника, і, отже, він вважає що воно являє собою втручання за змістом статті 8. Будь-яке втручання може бути виправдане тільки відповідно до статті 8 § 2, якщо воно відповідає закону, переслідує одну з законних цілей, до якої відноситься це положення, і є необхідним в демократичному суспільстві для досягнення такої мети (див. Vukota-Bojiж v. Switzerland, № 61838/10, § 60, 18 жовтня 2016 року).

У даному рішенні встановлено порушення статті 8 Конвенції з огляду на те, що у відповідному законодавстві явно встановлено певні умови, які повинні бути виконані до того, як буде застосований нагляд за аудиторіями, і що в даному випадку ці умови не були виконані і з урахуванням рішення Агентства в цьому відношенні (за відсутності будь-якого розгляду цього питання національними судами), суд не може не зробити висновок, що вказане втручання не відповідає закону, у зв`язку з чим питання про дотримання інших вимог пункту 2 статті 8 не розглядалося.

З рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лопез Рібалда та інші проти Іспанії» (рішення Великої палати від 17 жовтня 2019 року) вбачається, що задля з`ясування обґрунтованості відеоспостереження національні суди мали б з`ясувати, чи були працівники поінформовані про відеоспостереження; визначити ступінь контролю та втручання; чи були надані законні причини для застосування такого спостереження; можливість застосування менш жорстких (інтрузивних) заходів; проаналізувати наслідки спостереження для працівників, надання відповідних гарантій, таких як відповідна інформація або можливість подачі скарги.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Барбулеску проти Румунії» (рішення Великої Палати від 5 вересня 2017 року) встановлено порушення ст.8 Конвенції, оскільки внутрішньодержавні суди не змогли встановити, зокрема, чи отримав заявник попереднє повідомлення від свого роботодавця про ймовірність того, що його листування за допомогою програми обміну миттєвими повідомленнями компанії Yahoo може переглядатися, також вони не взяли до уваги той факт, що заявник не був повідомлений про ступінь і характер спостереження або про ступінь втручання в особисте життя або в його кореспонденцію. Крім того, суди не визначили, по-перше, особливі причини, що виправдовують застосування заходів спостереження, по-друге, чи міг роботодавець використовувати заходи, пов`язані з меншим ступенем втручання в особисте життя і кореспонденцію заявника, і, по-третє, чи могло листування заявника бути оцінене без його відома (див. §§ 120-121 цього рішення).

Отже, для вирішення цього спору суду необхідно з`ясувати законну підставу та обґрунтовану мету спостереження, чи були працівники поінформовані про систему відео спостереження; визначити ступінь контролю та втручання; чи були надані законні причини для застосування такого спостереження; можливість застосування менш жорстких (інтрузивних) заходів; проаналізувати наслідки спостереження для працівників.

У період часу з 02.03. 2015 року по 25.03.2019 року відповідач ОСОБА_3 виконувала обов`язки начальника служби безпеки і охорони ПрАТ «ІВП «Енергія» ( а.с. 72).

З метою збереження майна підприємства та у зв`язку із неодноразовими крадіжками майна ПрАТ «ІВП «Енергія», 12.01. 2017року на підставі наказу ПАТ «ІВП «Енергія» Наказом № 7 підприємством було прийнято рішення розмістити по території підприємства зовнішні камери відеоспостереження, для того, щоб мати змогу контролювати своє майно, та у випадку крадіжки або проникнення сторонніх осіб мати змогу їх ідентифікувати та звернутися до правоохоронних органів (Наказ № 7 від 12.01. 2017р. «Про організацію зовнішнього відеоспостереження за майном ПАТ «ІВП «Енергія») ( а.с. 71) .

Відповідно до п.п. 2.4- 2.5 посадової інструкції начальника служби безпеки та охорони, відповідач повинна була постійно працювати над підвищенням кваліфікації працівників служби, здійснювати контроль над усіма працівниками служби безпеки та охорони стосовно трудової дисципліни, правил внутрішнього трудового розпорядку. На підставі п.3.3 посадової інструкції вона мала право клопотати про накладення дисциплінарних стягнень підпорядкованих мені працівників. Згідно п.3.10 посадової інструкції, вона мала право використовувати систему відеоспостереження на підприємстві та її матеріали з метою контролю порядку в приміщеннях підприємства та забезпечення безпеки (посадова інструкція - додається). З метою контролю за збереженням майна ПрАТ «ІВП «Енергія» нею використовувались зовнішні камери відеоспостереження відповідно до посадової інструкції ( а.с. .73-74).

В ході судового розгляду прослуховувався також диск ( а.с. 48) запис судового засідання Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області по справі № 216/1431/19, пояснення свідка ОСОБА_3 , однак вказаний запис жодним чином не підтверджує незаконного контролю ОСОБА_3 . Вона діяла відповідно до посадової інструкції.

Будь-якого втручання (або стеження) в особисте та сімейне життя Позивача та будь- якого порушення його прав відповідачем не здійснювалося.

Враховуючи наведене, за таких правових підстав, наданих позивачем доказів, а також доказів, наданих відповідачем на спростування позовних вимоги позивача, суд вважає, що вимоги позивача не доведені, обставини, викладені в позовній заяві не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, відтак законні підстави для задоволення позову судом не встановлені, адже кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).

Оскільки судовим розглядом не встановлено будь - яких порушень відповідачем прав позивача, то вимоги про відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Суд не застосовує за заявою відповідача до спірних правовідносин строк позовної давності з підстав необґрунтованості, зазначених у цьому рішенні, позовних вимог.

Так, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Саме такої позиції дотримуються суді при розглядів спорів (зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц тощо).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст.81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Беручи до уваги вищевказані положення чинного законодавства, надані докази

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.).

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати розподілу не підлягають.

Керуючись ст. 2, 5, 10-13, 18, 81,141,258-259, 263-265Цивільного процесуального кодексу України, Суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Уповноважений Верховної Ради України з прав людини Лубінець Дмитро Валерійович, про визнання незаконним контролю за діями працівника на робочому місці, зобов`язання вчинення дій, стягнення моральної шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03 липня 2023 року.

Суддя: Н. О. Сарат