Дата документу 03.07.2023 Справа № 333/6128/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/6128/22 Головуючий у 1 інстанції: Піх Ю.Р.
Провадження № 22-ц/807/1216/23 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» липня 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна (далі ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна).

В обґрунтування позову зазначив, що з 27.04.2000 року по 01.07.2021 року він працював на ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна, де з 27.04.2000 року по 10.12.2004 року був термістом прокату та труб калібрувального цеху, з 10.12.2004 року по 21.11.2009 року - завантажувачем термічних печей калібрувального цеху, з 21.11.2009 року по 01.07.2021року - вогнетривником сталеплавильного цеху № 3.

01.07.2021 року, згідно наказу № 386 позивача звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність хронічного професійного захворювання (отруєння) Державної установи «Український науково - дослідний інститут промислової медицини» № 871 від 02.06.2022 року, йому було встановлено професійні захворювання з діагнозом: Пневмоконіоз першої стадії (s/t, 1/1, em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої - другої стадії, група В. Легенева недостатність другого ступеня. Радикулопатія попереково - крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово тонічним та переферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок з вазомоторно трофічними порушеннями на кистях нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня).

Змістом інформаційної довідки про умови праці № 08/03.2-11/8505 від 18.08.2021року, виданої Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, підтверджено, що ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах на ПрАТ ««Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» 21 рік 2 міс.: термістом прокату та труб калібрувального цеху 4 роки 7 міс., а саме: 27.04.2000- 10.12.2004 року; завантажувачем термічних печей калібрувального цеху 4 роки 11 міс., а саме. 10.12.2004-21.11.2009 року; вогнетривником сталеплавильного цеху № 3 11 років 7 міс., а саме: 21.11.2009 - 01.07.2021року.

За державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», які затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 року № 248, загальна оцінка умов та характеру праці на посаді вогнетривник сталеплавильного цеху віднесена до III класу 4 ступеня (особливо шкідливі та особливо важкі), що відповідає критеріям Списку № 1 пільгового пенсійного забезпечення.

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 29.06.2022 року, затвердженого Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області 30.06.2022 року, встановлено, що захворювання у ОСОБА_1 виникло внаслідок тривалої роботи на ПрАТ «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, а також відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів.

Зазначав, що відповідно до п.18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) причиною виникнення у нього хронічного професійного захворювання є наявність на його робочому місці шкідливих виробничих факторів, що призвели до профзахворювання: пилу, переважно фіброгенної дії - 14,7 - 25,9 мг/ м3 при ГДК - 4,0 мг/м3; пилу електрокорундова - 47,7 мг/ м при ГДК - 6,0 мг/м ; пил з вмістом діоксиду кремнію кристалічного від 2% до 10% - 8,5-20,4 мг/м при ГДК - 4,0 мг/м3. Фізичні навантаження: робоча поза, нахили тулубу більше 30 - 308-550 при ГДР 300 та 188-456 при ГДР - 100; статичне навантаження при утриманні вантажу однією рукою - 44 496 при ГДР - 43 001; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками - 105 536 - 12 710 при ГДР - 97 000; знаходження у нахиленому положенні більше 30° - 37,7-60% робочого часу при ГДР - 25%.

Згідно з висновком МСЕК від 18.07.2022 pоку при первинному огляді йому встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, безстроково, ступінь втрати професійної працездатності - 50%, протипоказана тяжка фізична праця, стато-динамічні навантаження, рекомендовано «Д» нагляд у профпатолога, пульмонолога, сімейного лікаря, невролога, стаціонарне лікування.

На підставі викладеного позивач просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 100 000 гривень.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. без урахування утримання податку з доходів і зборів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не врахування судом тривалого періоду, протягом якого він працював на підприємстві відповідача 21 рік та 2 місяці в умовах впливу шкідливих факторів; не взяття судом до уваги встановлену йому ступінь втрати професійної працездатності - 50%, зазначаючи про конституційну значимість здоров`я, як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою; його моральні страждання і переживання, що є наслідком винної поведінки відповідача, який не забезпечив належних умов праці; тяжкість та глибину заподіяних фізичних страждань і моральних переживань, яких він постійно зазнає у зв`язку із хронічними професійними захворюваннями; встановлення позивачу третьої групи інвалідності безстроково; вимушені зміни життєвих умов, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану; вказуючи на обґрунтованість розміру моральної шкоди у 100 000 грн., що є достатнім для розумного задоволення його потреб з метою відновлення фізичного здоров`я і приведення його морального стану в норму, а не приводом для безпідставного збагачення, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьмінаподало відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечило проти доводів та тверджень апелянта.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 травня 2023 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито та ухвалою Запорізького апеляційного суду від 10 травня 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ч. 2 ст. 369 ЦПК України.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходячи з тяжкості і характеру завданих ушкоджень здоров`ю позивача, ступеня втрати його професійної працездатності, який складає 55%, а також виходячи з принципів розумності й справедливості, беручи до уваги конкретні обставини справи та обставини того, що окрім відповідача, позивач працював також і на інших підприємствах, тяжкість ушкодження здоров`я, рівень фізичного болю під час її заподіяння, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що настали, прийшов висновку, що належним розміром відшкодування моральної шкоди та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є сума 30 000 гривень і саме така сума є достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду.

Матеріалами справи підтверджено, що з 27.04.2000 р. по 01.07.2021 р. ОСОБА_1 працював на ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна, де з 27.04.2000 по 10.12.2004 року був термістом прокату та труб калібрувального цеху, з 10.12.2004 по 21.11.2009 року - завантажувачем термічних печей калібрувального цеху, з 21.11.2009 по 01.07.2021року - вогнетривником сталеплавильного цеху № 3 (а.с.6).

01.07.2021 року, згідно з наказом № 386 ОСОБА_1 звільнено за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію (а.с.6, зворот).

Відповідно до медичного висновку, виданого на підставі протоколу засідання лікарсько-експертної комісії високоспеціалізованого профпатологічного закладу охорони здоров`я про наявність хронічного професійного захворювання (отруєння) Державної установи «Український науково - дослідний інститут промислової медицини» № 871 від 02.06.2022 року, позивачу було встановлено професійне захворювання з діагнозом:

1. Пневмоконіоз першої стадії (s/t, 1/1, em), ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої - другої стадії, група В. Легенева недостатність другого ступеня.

2. Радикулопатія попереково - крижова L5, S1 та шийна С6, С7, С8 з вираженими статико - динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово тонічним та переферичним нейросудинним синдромом верхніх кінцівок з вазомоторно трофічними порушеннями на кистях нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів (ПФ другого ступеня) (а.с.7-8).

За даними інформаційної довідки про умови праці № 08/03.2-11/8505 від 18.08.2021 року, виданої Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області, ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах на ПрАТ ««Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» 21 рік 2 міс.: термістом прокату та труб калібрувального цеху 4 роки 7 міс., а саме: 27.04.2000- 10.12.2004 року; завантажувачем термічних печей калібрувального цеху 4 роки 11 міс., а саме. 10.12.2004-21.11.2009 року; вогнетривником сталеплавильного цеху № 3 11 років 7 міс., а саме: 21.11.2009 - 01.07.2021 року (а.с.7).

Актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) форми П-4 від 29.06.2022 року, який затверджено Головним управлінням Держпраці у Запорізькій області 30.06.2022року, встановлено, що захворювання у позивача виникло внаслідок тривалої роботи на ПрАТ «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, а також відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу у зв`язку з відсутністю скарг на стан здоров`я під час проходження хворим періодичних медичних оглядів (а.с.9-11).

Відповідно до п. 18 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) причиною виникнення у ОСОБА_1 хронічного професійного захворювання є наявність на його робочому місці шкідливих виробничих факторів, що призвели до профзахворювання: пилу, переважно фіброгенної дії - 14,7 - 25,9 мг/ м3 при ГДК - 4,0 мг/м3; пилу електрокорундова - 47,7 мг/ м при ГДК - 6,0 мг/м ; пил з вмістом діоксиду кремнію кристалічного від 2% до 10% - 8,5-20,4 мг/м при ГДК - 4,0 мг/м3. Фізичні навантаження: робоча поза, нахили тулубу більше 30 - 308-550 при ГДР 300 та 188-456 при ГДР - 100; статичне навантаження при утриманні вантажу однією рукою - 44 496 при ГДР - 43 001; статичне навантаження при утриманні вантажу двома руками - 105 536 - 12 710 при ГДР - 97 000; знаходження у нахиленому положенні більше 30° - 37,7-60% робочого часу при ГДР - 25% (а.с.10, зворот).

Згідно з висновком МСЕК від 18.07.2022 p. позивачу при первинному огляді встановлена третя група інвалідності за професійним захворюванням, безстроково, ступінь втрати професійної працездатності - 50%, протипоказана тяжка фізична праця, стато-динамічні навантаження, рекомендовано «Д» нагляд у профпатолога, пульмонолога, сімейного лікаря, невролога, стаціонарне лікування (а.с.12-13).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

За приписами ч. 8 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, що набрала чинності з 01 січня 2015 року) відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

До професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності застрахованого та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов`язаних з роботою частина четверта статті 14 Закону (1105-14).

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За приписами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслiдок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку iз знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, iншим майном або в iнший спосiб. Розмiр грошового вiдшкодування моральної шкоди визначається судом залежно вiд характеру правопорушення, глибини фiзичних та душевних страждань, погiршення здiбностей потерпiлого або позбавлення його можливостi їх реалiзацiї, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є пiдставою для вiдшкодування, а також з урахуванням iнших обставин, якi мають iстотне значення. При визначеннi розмiру вiдшкодування враховуються вимоги розумностi i справедливостi.

Згідно зі ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(із відповідними змінами), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 13 вищевказаної постанови, згідно зі ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя i здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

За положеннями ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд у справі «Мельниченко проти України» від 19 жовтня 2004 року зазначив, що моральна шкода має визначатися за автономними критеріями, що випливають з Конвенції, а не на підставі принципів, визначених у національному законодавстві чи практиці відповідної держави.

У даному контексті доречно також зазначити рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шмалько проти України» (2004): «Суд вважає, що заявник може вважатися таким, що зазнав моральних страждань у результаті встановлених порушень, і ці страждання не можуть бути компенсовані лише констатацією порушення».

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Окрім того, згідно зі ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Зазначена норма закріплює право громадянина на належні безпечні та здорові умови праці, не допускає з цього правила будь яких виключень.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач ОСОБА_1 працював на підприємстві відповідача, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 18.07.2022 року йому встановлено III групу інвалідності безстроково зі втратою професійної працездатності 50 %, що підтверджується матеріалами справи.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (Постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що ані у позовній заяві, ані безпосередньо у судовому засіданні ОСОБА_1 не зазначив, з чого саме він виходив, оцінюючи розмір шкоди саме у розмірі 100 000 грн., вказавши лише, що йому не витрачає коштів на лікування, що не є моральною шкодою в розумінні ст. 23 ЦК України, оскільки моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість часткового задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ПрАТ «Електрометалургійний завод «Дніпроспецсталь» ім. А.М. Кузьміна моральної шкоди у розмірі 30 000, 00 грн.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходив з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення тридцяти відсотків втрати професійної працездатності, враховував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Посилання апелянта на постанови Верховного Суду від 05.12.2018 року у справі № 210/5258/16-ц, від 23.01.2019 року у справі № 210/2104/16-ц, від 20.11.2019 року у справі № 210/3177/17 є неприйнятними, оскільки у зазначених справах були суттєво відмінні від справи № 333/6128/22 обставини, що формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм права.

Доводи апеляційної скарги щодо визначення розміру моральної шкоди зводяться до переоцінки доказів.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» («J. K. AND OTHERS v. SWEDEN») зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом обставин щодо тривалого строку праці на підприємстві відповідача, ступеня втрати працездатності, тяжкості моральних і фізичних страждань спростовується змістом рішення суду першої інстанції, яке містить висновки суду з цих питань, з якими погоджується колегія суддів.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 31 березня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складений 03 липня 2023 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова