Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/6687/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.12.2023 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Роман К.С., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Продан О.В., звернулася до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , який за час свого життя заповіту не залишив. Позивачка вказує, що після смерті батька вона прийняла спадщину, до складу якої входять : дві земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площами 1,45 та 0,67 га, земельна ділянка з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку площею 0,09 га та земельна ділянка з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства площею 0,18 га на території Сасівської сільської ради. Однак після звернення до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. За таких обставин позивачка змушена звернутися до суду із даним позовом про визнання за нею права власності на вказане спадкове майно у порядку спадкування за законом.

Позивачка та її представник у підготовче засідання не з`явилися, однак представник позивачки подала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність.

Відповідачка ОСОБА_2 (мати позивачки) будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в підготовче засідання не з`явилася, але подала до суду письмову заяви згідно якої просить суд розглядати справу у їх відсутність, вимоги позивачки визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення.

Третя особа , яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача: державний нотаріус Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., будучи повідомленою про день, час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, в підготовче судове засідання не з`явилася, заяв, клопотань від неї не надходило.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачкою позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання нею позову прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін та визнання позову відповідачкою, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

У підготовчому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть.

Місцем відкриття спадщини є с. Сасово, Берегівського району. Вказана обставина підтверджується довідкою виконавчого комітету Королівської селищної ради від 27.09.2023 року № 240.

За час свого життя батько позивачки заповіт не залишив.

Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивачки серії НОМЕР_1 від 14.07.1977 року, свідоцтвом про шлюб позивачки серії НОМЕР_2 від 20.09.1997 року.

Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на наступне майно:

- земельну ділянку площею 1,45 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сасівської сільської ради;

- земельну ділянку площею 0,67 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сасівської сільської ради;

- земельну ділянку площею 0,09 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, розташовану на території Сасівської сільської ради;

- земельну ділянку площею 0,18 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Сасівської сільської ради.

Спадкове майно належало спадкодавцю на підставі державних актів на право приватної власності на землю серії ІУ-ЗК №035803 від 15.11.2002 року, серії ІУ-ЗК №030953 від 04.01.2002 року.

Спадкоємцями за законом першої черги, є дочка спадкодавця позивачка ОСОБА_1 , та дружина спадкодавця, матір позивачки - відповідачка по справі ОСОБА_2 .

Відповідачка ОСОБА_2 не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за позивачкою, що стверджується відповідною заявою, поданою до суду.

Суд констатує, що позивачка після смерті свого батька відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, як спадкоємець за законом спадщину прийняла, оскільки на день смерті спадкодавця проживала разом з ним, здійснювала його догляд, обробляла земельну ділянку, а також у встановлений законодавством термін звернулася до державного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини.

Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

В зв`язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті спадкодавця, позивачка звернулася до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори Боричок К.В., де їй було надано відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Разом з тим правовстановлюючі документи на спадкове майно втрачено.

Таким чином позивачка не має можливості оформити спадщину через нотаріальну контору із-за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у підготовчому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачкою вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачкою на законних підставах набуто право власності на земельні ділянки, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 18, 81, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1225, 1268, 1269, 1270, 1274 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , у порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на:

- земельну ділянку площею 1,45 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сасівської сільської ради;

- земельну ділянку площею 0,67 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Сасівської сільської ради;

- земельну ділянку площею 0,09 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку, розташовану на території Сасівської сільської ради;

- земельну ділянку площею 0,18 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території Сасівської сільської ради.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.12.2023.

ГоловуючийТ. Ю. Левко