Справа № 215/1113/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Камбул М.О.,

при секретарі судового засідання Савельєвої Л.А.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

представника заінтересованої особи: Марети Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1 м. Кривого Рогу за правилами окремого провадження за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в особі Тернівського відділу в місті Кривому Розі, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції заявника.

07 березня 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, в якій просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991, включно.

В обґрунтування заяви вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 у м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, Української РСР. 04.07.1998 мати змінила його прізвище з « ОСОБА_4 » на « ОСОБА_5 », та було отримано нове свідоцтво про народження. В м. Кривому Розі заявник відвідував дитячий дошкільний заклад №13, розташований за адресою АДРЕСА_1 , з 13.11.1989 по 30.08.1991. В період з вересня 1991 по червень 1995 заявник навчався в Криворізькій загальноосвітній школі № 110 м. Кривого Рогу Дніпропетровської області. Паспорт громадянина України заявник не отримував у зв`язку з тим, що разом з батьками в 1998 виїхали за кордон до Польщі, має карту побуту Польщі. Зазначає, що встановлення факту постійного проживання на території України необхідне для отримання паспорту громадянина України та громадянства.

Стислий виклад позиції заінтересованої особи.

12.05.2023 через канцелярію суду надійшли пояснення представника заінтересованої особи ОСОБА_6 , в я кому він просить відмовити в задоволенні заяви, оскільки в матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували факт постійного безперервного проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991 р., а з доданими письмовими доказами він не погоджується, так як додані довідки є вторинним доказом, які в свою чергу повинні співпадати із записами в документах.

Заяви, клопотання учасників справи.

Заявник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Представник заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні заяву підтримав, просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи Марета Н.О. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні заяви, оскільки заявник не надав підтверджуючих документів для встановлення факту. Зазначає, що для встановлення даного факту необхідно підтвердити проживання батьків на території України станом на 24.08.1991 року, оскільки заявник на той час був неповнолітнім.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.04.2023 заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи на 11-30 год. 17.05.2023, за правилами окремого провадження з викликом сторін.

Інші процесуальні дії (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) не застосовувались.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Як вбачається із заяви та доданих до заяви матеріалів встановлено, ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Кривому Розі, Тернівському районі, Дніпропетровської області, республіки УРСР, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого 23.10.1987, згідно якого в книгу реєстрації актів про народження 14.05.1985 внесено актовий запис №574, в якому батьками зазначаються: батько ОСОБА_7 національність українець, мати ОСОБА_8 національність українка (а.с. 9).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 04.07.1998 відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Тернівської районної ради с. Кривого Рогу Дніпропетровської області, України, змінено прізвище заявника та видано свідоцтво на ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, згідно актового запису №574 від 14.05.1985, в якому батьками зазначаються: батько ОСОБА_7 національність українець, мати ОСОБА_10 - національність українка (а.с. 10-11).

Згідно довідки від 06.02.2023 №5 виданої директором КЗ ДО ясла-садок №260 КМР, зазначено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідував дитячий дошкільний заклад №13, розташований за адресою м. Кривий Ріг, вул. Доватора, 5А, з 13.11.1989 по 30.08.1991 (а.с. 12).

Відповідно до довідки від 30.01.2023 №12 виданої ОСОБА_11 директора гімназій О.Царенко, встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з вересня 1991 по червень 1995 навчався в Криворізькій загальноосвітній школі № 110 м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, України.

З довідки від 15.02.2023 №12/02-01-21/435 вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 09.02.1988 по 22.07.1997 (а.с 14)

До матеріалів заяви додано фото документу, без перекладу, з відсутністю даних які б встановлювали особу заявника (а.с. 15).

Судом не було відхилено жодного доказу наданого заявником.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, визнавши їх достатніми для вирішення справи, суд вважає необхідним в задоволенні заяви відмовити.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 1 статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законом передбачена можливість встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться і факти постійного проживання на території України, що можуть мати значення для виникнення права особи на набуття громадянства України.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У статті 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

Статтею 4 Конституції України визначено, що в Україні існує єдине громадянство. Підстави набуття і припинення громадянства України визначаються законом.

Факт постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону, відповідно до яких громадянами України є громадяни колишнього Союзу Радянських Соціалістичних Республік (далі - СРСР), які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки, є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Згідно з пунктом 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, у разі відсутності передбачених Порядком документів подається відповідне судове рішення, що підтверджує факт постійного проживання особи на території України, яка стала територією України відповідно до ЗУ «Про правонаступництво України» від 12 вересня 1991 №1543-ХІІ станом на 24 серпня 1991(13 листопада 1991).

Так, заявником додано свідоцтва про народження ОСОБА_2 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, України, з внесеним актовим записом №574 від 14.05.1985, довідки, що підтверджують факт відвідування дитячого садка в період з 13.11.1989 по 30.08.1991, школи в період з вересня 1991 по червень 1995 та довідки, яка підтверджує реєстрацію заявника в період з 09.02.1988 по 22.07.1997, що підтверджують факт народження та перебування на території України станом на 24 серпня 1991 року (а.с. 9-14).

Однак, ухвалення рішення про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року - є одним із складових, необхідних для отримання заявником громадянства України.

Одночасно суд зазначає, що з доданого до матеріалів фото документу, а.с.15, неможливо ідентифікувати який це саме документ та не можливо встановити особу заявника, так як подано без перекладу з польської мови, фотокартка особи розмита, та відсутні будь-які дані, які можуть ідентифікувати особу заявника.

Також слід звернути увагу на копію свідоцтва про народження, а.с.9, яке складено російською мовою та завірено печаткою Всеволожского района Ленінградської області від 23.10.1987, що ставить під сумнів твердження заявника про виїзд лише до Польщі , оскільки копія свідоцтва про його народження подавалася до росії та 23.10.1987 завірялася компетентними органами рф, але заявник не доводить з якою метою.

Дослідивши фото документу, що знаходиться на аркуші 15, та на яке посилається представник заявника в судовому засіданні та зазначає, що це карта побуту Польщі, слід звернути увагу, що вказаний документ виданий в 2022 році, з низу документу зазначено "RUS", що ставить під сумнів не отримання заявником громадянства іншої держави.

Крім того слід зазначити, що на час отримання карти побуту в 2022 році , заявник вже був повнолітнім, тому не міг надавати лише свідоцтво про народження для її отримання.

В поданій заяві, ОСОБА_2 вказує, що паспорт громадянина України не отримував у зв`язку з тим, що разом з батьками в 1998 року виїхали за кордон до Польщі, та має карту побуту, громадянства інших держав заявник не отримував, однак до заяви не долучено доказів, які б підтверджували відсутність у заявника громадянства іншої держави.

Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Аналізуючи викладені норми права та надані докази, також враховуючи, що встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявнику для отримання паспорту громадянина України та громадянства України, суд вважає, що заявником не надано достатніх доказів, які у своїй сукупності дають суду змогу дійти висновку про постійне та безперервне проживання заявника на території України станом на 24 серпня 1991,тому правові підстави для задоволення заяви відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4 КУ, ст.ст. 4, 10, 12, 19, 141, 263, 265, 293, 294, 315, 316, 319 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в особі Тернівського відділу в місті Кривому Розі, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено та підписано 03 липня 2023 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Заявник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП відсутній, місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 .

Заінтересована особа: Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, в особі Тернівського відділу в місті Кривому Розі, місцезнаходження за адресою: 50079, м. Кривий Ріг, вул. Черкасова, 21, .

Суддя: