Справа №443/1532/23
Провадження №2/443/549/23
РІШЕННЯ

іменем України

22 грудня 2023 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання права власності на будинок,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Яременко І.О. подав до суду позовну заяву до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (відповідачі), у якій просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог щодо предмета спору покликається на те, що житловий будинок з приналежними до нього будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 належав колгоспному двору, головою якого була матір позивачки ОСОБА_6 . Станом на 30.06.1990 цей житловий будинок числиться як колгоспний двір за ОСОБА_6 голова двору, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 чоловік; ОСОБА_7 дочка; ОСОБА_8 дочка; ОСОБА_9 дочка; ОСОБА_10 внук, які станом на 15.04.1991 не втратили права на будинок після припинення колгоспного двору, а їхні частки у даному будинку були рівними, умовно по 1/6 частині будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивачки ОСОБА_6 . Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої, окрім іншого, увійшла належна їй 1/6 частина житлового будинку та господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті ОСОБА_6 залишила заповіт від 24.04.2009. Заповіт складений на все майно в рівних долях на ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Спадкоємці за заповітом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а також спадкоємець за законом ОСОБА_2 спадщину після смерті ОСОБА_6 не прийняли, відмовившись від неї відповідними заявами. Натомість, позивачка прийняла спадщину після смерті своєї матері, звернувшись із відповідною заявою в Жидачівську державну нотаріальну контору, внаслідок чого нотаріусом заведено спадкову справу №811/2009, а 19.03.2010 їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки площею 1,0892 га, що розташовані на території Вербицької сільської ради Жидачівського району Львівської області. Відносно спадкової частки у житловому будинку, що знаходиться у АДРЕСА_1 позивачка юридично спадкових прав не оформляла. Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 не претендують на частки у житловому будинку та відмовляються від них на користь позивачки, а тому на даний час вона є фактичним одноосібними власниками вищевказаного будинковолодіння. З метою юридичного оформлення права власності на житловий будинок позивачка 04.07.2023 звернулася в Жидачівську державну нотаріальну контору, однак нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальних дій з тієї причини, що зазначений вище житловий будинок з надвірними спорудами, який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом.

Відповідачі правом на подання відзиву не скористалися.

Позивачка та її представник у судове засідання не з`явилися, однак представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, підтримання позовних вимог в повному обсязі та відсутність заперечень проти ухвалення рішення в підготовчому засіданні.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, визнання позовних вимог, відсутність заперечення проти ухвалення рішення на користь позивачки та розуміння наслідків визнання позову.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Представником позивачки подано заяву про зміну анкетних даних відповідача ОСОБА_10 на ОСОБА_5 (а.с.43), заяву про розгляд підготовчого засідання за відсутності позивачки та її представника, підтримання заявлених вимог в повному обсязі та призначення справи до судового розгляду по суті (а.с.63), заяву про розгляд справи за відсутності позивачки та її представника, підтримання позовних вимог, незаперечення проти ухвалення заочного рішення (а.с.77).

Відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Також, у заяві повідомлено про непретендування на частку у майні колгоспного двору та відмова від своєї частки на користь ОСОБА_1 (а.с.59).

Відповідачкою ОСОБА_4 подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Також, у заяві повідомлено про непретендування на частку у майні колгоспного двору та відмова від своєї частки на користь ОСОБА_1 (а.с.61).

Відповідачкою ОСОБА_3 подано заяву про розгляд справи за її відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Також, у заяві повідомлено про непретендування на частку у майні колгоспного двору та відмова від своєї частки на користь ОСОБА_1 (а.с.69).

Відповідачем ОСОБА_5 подано заяву про розгляд справи за його відсутності, визнання позовних вимог та розуміння наслідків визнання позову. Також, у заяві повідомлено про непретендування на частку у майні колгоспного двору та відмова від своєї частки на користь ОСОБА_1 (а.с.73).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 14.08.2023 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження (а.с.31-32).

Ухвалою підготовчого засідання від 20.10.2023 відкладено підготовче засідання (а.с.50).

Ухвалою підготовчого засідання від 28.11.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.65).

Ухвалою судового засідання від 22.12.2023 постановлено проводити розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.78).

Також, судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/1532/23 відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.56, 57, 58).

Позиція суду.

Суд, з`ясувавши обставини, на які сторона позивачки посилається як на підставу позовних вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до свідоцтва про одруження від 27.06.1970 ОСОБА_2 та ОСОБА_11 одружились 27.06.1970 у Вербицькій сільській раді Жидачівського району Львівської області. Після реєстрації одруження дружині прізвище змінено на « ОСОБА_12 » (а.с.8)

Згідно з свідоцтвом про народження від 06.11.1970 ОСОБА_8 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 і її батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с.9).

ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 і його батьками є ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.05.2004 (а.с.46).

За змістом свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 25.04.1989 цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_6 (а.с.11).

Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 22.08.2023 встановлено, що ОСОБА_13 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 05.07.1991. Прізвище дружини після реєстрації « ОСОБА_15 » (а.с.44).

Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану від 22.08.2023 у прізвище ОСОБА_12 07.12.1994 внесено зміни прізвище змінено на ОСОБА_15 , а прізвище ОСОБА_12 змінено на ОСОБА_15 (а.с.45).

ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 у м.Ходорів Жидачівського району Львівської області, про що свідчить свідоцтво про смерть від 22.08.2023 (а.с.47).

ОСОБА_16 та ОСОБА_8 уклали шлюб 08.02.1992 у Вербицькій сільській раді Жидачівського району Львівської області. Після укладення шлюбу прізвище дружини змінено прізвище на « ОСОБА_17 », про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу від 08.02.1992 (а.с.10).

Відповідно до заповіту, складеного в с. Вербиця Жидачівського району Львівської області 24.04.2009 та зареєстрованого у реєстрі за №17, ОСОБА_6 на випадок своє смерті зробила таке розпорядження: належний їй житловий будинок, надвірні будівлі, що знаходиться в АДРЕСА_1 і все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде ій належами на день її смерті і на що за законом буде мати право заповіла ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 в рівній долі кожній (а.с.24).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Сугрів Жидачівського району Львівської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 17.08.2009 (а.с.23).

За змістом свідоцтва про шлюб від 26.01.2010 ОСОБА_18 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб 09.02.2001 у Піддністрянській сільській раді Жидачівського району Львівської області. Після реєстрації шлюбу дружині прізвище змінено на « ОСОБА_19 » (а.с.48)

З довідки КП Львівської обласної ради «Стрийське МБТІ» від 15.05.2023 №880 та технічного паспорта від 26.04.2023 вбачається, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди в АДРЕСА_1 (колишня АДРЕСА_2 ) станом на 26.04.2023 має наступні характеристики: А-1 житловий будинок, 1987 року побудови, загальною площею 99,9 кв.м., житлова площа 78,0 кв.м. Ж літня кухня, З сарай, І убиральня, Й сарай, №1 огорожа, №2 огорожа, №3 ворота, №4 колодязь питний (а.с.12, 15)

Згідно з випискою з погосподарської книги №1907 від 17.10.2012 та витягу із погосподарської книги с. Вербиця №442 від 07.08.2023 станом на 30.06.1990 будинковолодіння АДРЕСА_3 числиться як колгоспний двір за ОСОБА_6 голова двору, померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_2 чоловік; ОСОБА_7 дочка; ОСОБА_8 дочка; ОСОБА_9 дочка; ОСОБА_10 внук. Станом на 15.04.1991 числиться за цими ж особами (а.с.13, 14, 49).

Заявами, посвідченими секретарем ВК Вербицької сільської ради, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 відмовилися від спадщини своєї матері на корить ОСОБА_1 (а.с.25, 26).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.03.2010, спадкоємцем майна ОСОБА_6 є ОСОБА_1 . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із: земельної ділянки, площею 0,0892 га на території Вербицької сільської ради (а.с.27).

Постановою завідувача Жидачівською ДНК від 04.07.2023 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_6 , оскільки житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 , який є спадковим майном та власністю членів колгоспного двору, частки яких не визначені, а померла не є його останнім членом (а.с.28).

Довідкою Жидачівської ДНК від 27.11.2023 №414/02-14 встановлено, що спадкоємцем всього майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, було видано 19.03.2010 (а.с.64).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивачки права власності на майно у порядку спадкування за заповітом та як члена колгоспного двору і неможливістю належного юридичного оформлення цього права у позасудовому порядку через його невизнання нотаріусом, який відмовив у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину.

Норми права, які застосував суд.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР), Закону України «Про власність» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) (далі Закон № 697-XII) та Цивільного кодексу України (далі ЦК України).

Так, відповідно до статті 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Виходячи зі змісту цієї статті, кожен член колгоспного двору є учасником спільної сумісної власності на все майно двору незалежно від того, чи брав він участь в його придбанні. Нетривале перебування працездатного члена колгоспного двору у складі двору або незначна участь працею та коштами у веденні господарства можуть бути підставою для зменшення його частини.

Згідно з частиною 2 статті 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

15 квітня 1991 року набув чинності Закон № 697-XII, яким було передбачено право спільної власності громадян, гарантії захисту права власності, правомірності володіння майном.

Положення статей 17, 18 Закону № 697-XII щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітні та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Отже, всі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15.04.1991, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Згідно з приписами частини 1 статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За змістом частини 1 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до положень частин 1 та 2 статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Згідно з приписами частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України).

Нормою статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до положень частини 1 та 5 статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Узагальнені фактичні обставини, встановлені судом.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств колгоспний двір. Станом на 30.06.1990 у цьому будинку були зареєстровані ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 . Станом на 15.04.1991 ці особи залишалися членами колгоспного двору.

За життя ОСОБА_6 24.04.2009 зробила особисте розпорядження, склавши заповіт, яким все належне їй на день смерті майно заповіла ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1

ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_6 звернулася із заявою до нотаріуса, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа 811/2009, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом земельні ділянки, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок відмовлено.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовилися від прийняття спадщини, про що подали відповідні заяви.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності підстав для задоволення позову.

Суд зауважує, що з огляду на час смерті ОСОБА_6 спадкування відбулося за правилами, встановленими ЦК України. Позивачка ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом та такою, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, про що свідчить видане на її ім`я відповідне свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Інші спадкоємці за заповітом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 заявили про відмову від спадщини, про що свідчать складені ними заяві, які подані у визначений законом строк та до уповноваженої особи нотаріуса, а відтак вважаються такими, що не прийняли спадщини.

Наведені обставини дозволяють суду виснувати, що позивачка ОСОБА_1 має обґрунтоване право власності на належну спадкодавцю ОСОБА_6 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом.

Також, суд звертає увагу на те, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 хоч і були станом на 30.06.1990 зареєстровані у вказаному житловому будинку і станом на 15.04.1991 значилися як члени колгоспного двору, однак не претендують на майно цього колгоспного двору, про що ствердили у поданих ними заявах. Відтак, ці частки переходять тому з членів колгоспного двору, який не заявляв про не претендування на частку у ньому, а саме: до ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .

Таким чином, з огляду на викладене, ОСОБА_1 має обґрунтоване право власності на цілий житловий будинок, разом з приналежними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , а також як член колгоспного двору, однак позбавлена можливості юридично оформити це право у визначений законом позасудовий спосіб у нотаріуса через відмову останнього у вчиненні нотаріальних дій.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, а також зважаючи на те, що особисте майнове право ОСОБА_1 не визнається, відтак позивачка має законні сподівання на судовий захист цього права в силу приписів статті 16 ЦК України, у зв`язку з чим і звернулася до суду, тому суд, з огляду на обґрунтованість та підставність позову, вважає, що позов слід задовольнити повністю.

На підставі статей 120, 121, 123 Цивільного кодексу Української РСР, статей 392, 1216, 1218, 1223, 1233, 1235, 1236, 1268, 1270, 1273 Цивільного кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: Львівська область, Стрийський район, с.Сугрів), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_5 ), ОСОБА_4 (місце проживання: АДРЕСА_6 ), ОСОБА_5 (місце проживання: АДРЕСА_5 )) про визнання права власності на будинок задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Дата складення повного судового рішення 27 грудня 2023 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів