Постанова

Іменем України

28 червня 2023 року

м. Київ

справа № 686/28716/20

провадження № 61-1191св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2022 року у складі судді Чевилюк З. А. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - АТ «УкрСиббанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про застосування наслідків нікчемного правочину.

Позовна заява мотивована тим, що між банком та ОСОБА_1 було укладено договори про надання споживчого кредиту № 0 від 14 січня 2008 року, № 0 від 14 травня 2008 року, № 0 від 20 червня 2008 року, відповідно до яких банк надав ОСОБА_1 кредит в іноземній валюті, а останній зобов`язався повернути надані кредити та сплатити плату за кредит (проценти) у повному в розмірі та порядку, передбаченому кредитними договорами.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 0 від 14 січня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено та нотаріально посвідчений договір іпотеки № 172598 від 14 січня 2008 року, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку житловий будинок з надвірними будівлями (домоволодіння), загальною площею 307,9 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами № 0 від 14 травня 2008 року, № 0 від 20 червня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було також укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки № 75072 від 20 червня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 передав в іпотеку банку житловий будинок з надвірними будівлями (домоволодіння), загальною площею 307,9 кв. м та земельну ділянку площею 0,1604 га, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з нотаріальним посвідченням договорів іпотеки у Державному реєстрі іпотек були зареєстровані обтяження іпотекою за реєстраційними номерами 6393541 від 14 січня 2008 року, 7175923 від 14 травня 2008 року, 7423664 від 20 червня 2008 року та в Реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано заборону на нерухоме майно за реєстраційними номерами 6393318 від 14 січня 2008 року, 7175885 від 14 травня 2008, 7423529 від 20 червня 2008 року.

21 червня 2013 року Хмельницьким міськрайонним судом Хмельницької області у справі №686/5928/13-ц ухвалено рішення про задоволення позову АТ «УкрСиббанк» та звернуто стягнення в рахунок погашення заборгованості на користь АТ «УкрСиббанк» за кредитними договорами № 0 та № 0 на предмет іпотеки - нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з надвірними будівлями), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 , та зазначено, що за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки, мають бути задоволені вимоги за кредитними договорами від 14 травня 2008 року № 0 та від 20 червня 2008 року № 0 на суму 565 862,63 грн.

Разом з тим, рішення суду залишається невиконаним, заборгованість за кредитними договорами не погашена.

Банк посилався на те, що з листа № 6008/19.21-32 від 11 лютого 2020 року Хмельницького районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) стало відомо, що за боржником не зареєстровано жодного нерухомого майна, в тому числі й домоволодіння з надвірними будівлями, на яке необхідно звернути стягнення, тому державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом Хмельницького міськрайсуду № 686/5928/13 від 04 жовтня 2013 року.

Зазначав, що з Інформаційних довідок Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачаються неправомірні дії щодо нерухомого майна: домоволодіння (житловий будинок з надвірними будівлями), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 :

28 квітня 2012 року приватним нотаріусом Новіковою Л. В. з реєстрів були вилучені обтяження іпотекою - реєстраційні номери 6393541, 7175923, 7423664 та обтяження заборони на нерухоме майно - реєстраційні номери обтяжень 6393318, 7175885, 7423529, 7423605.

28 квітня 2012 року ОСОБА_1 нерухомість була відчужена на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Новіковою Л. В.

27 липня 2012 року ОСОБА_2 нерухомість була відчужена та зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Новіковою Л. В. Номер запису про право власності 28502036, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250.

Вказував, що банк згоди на відчуження предмета іпотеки не надавав. Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки не може бути виконано, оскільки записи про вилучення обтяжень заборони на нерухоме майно та іпотеки і про права власності третіх осіб позбавляють позивача можливості задовольнити свої вимоги щодо погашення кредитної заборгованості за рахунок заставного майна.

Вилучення записів про заборону та іпотеку відбулося на підставі листа від 28 квітня 2012 № 30-32216, підписаного ОСОБА_4 . У листі зазначено, що підписант займає посаду заступника начальника відділу примусового стягнення Подільського управління зі стягнення боргів АТ «УкрСиббанк», хоча до листа було долучено довіреність, якою передбачені повноваження для посади провідного юрисконсульта відділу примусового стягнення Подільського управління зі стягнення боргів АТ «УкрСиббанк» без наділення права ініціювати вилучення записів про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна. Крім того, у довіреності прізвище цієї особи зазначено, як « ОСОБА_5 », а в паспорті « ОСОБА_6 ». У листі також було зазначено неправдиві відомості про те, що відбулась примусова реалізація предмета іпотеки і є необхідність зняття заборони відчуження нерухомого майна.

Протиправні дії приватного нотаріуса Новікової Л. В. при вчиненні нотаріальних дій призвели до незаконних вилучень записів про іпотеку і заборону відчуження без наявності до того правових підстав та з порушенням визначеної законом процедури.

Враховуючи викладене банк просив суд:

визнати неправомірним рішення приватного нотаріуса Новікової Л. В. про державну реєстрацію припинення заборони на нерухоме майно(реєстраційний номер обтяження 6399918, 7175885, 7423529, 7423605), відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом здійснення державної реєстрації обтяження заборони відчуження нерухомого майна: домоволодіння (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250, номер об`єкта в ППВН 7174841) та земельної ділянки площею 0,1604 га, кадастровий номер АДРЕСА_2 ;

визнати неправомірним рішення приватного нотаріуса Новікової Л. В. про державну реєстрацію припинення іпотеки(реєстраційний номер обтяження 6393541, 7175923, 7423664), відновити становища, яке існувало до порушення шляхом здійснення державної реєстрації обтяження іпотеки нерухомого майна: домоволодіння (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250, номер об`єкта в ППВН 7174841) та земельної ділянки площею 0,1604 га, кадастровий номер АДРЕСА_2 ;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 ;

визнати право власності на домоволодіння (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250, номер об`єкта в ППВН 7174841) та щодо земельної ділянки площею 0,1604 га, кадастровий номер АДРЕСА_2 за ОСОБА_1 .

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання неправомірним рішення приватного нотаріуса Новікової Л. В. про державну реєстрацію припинення заборони на нерухоме майно, визнання неправомірним рішення приватного нотаріуса Новікової Л. В. про державну реєстрацію припинення іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача ґрунтуються на протиправності дій нотаріуса щодо припинення іпотеки та заборони на нерухоме майно за відсутності правових підстав для цього та порушення визначеної законом процедури, а тому вказані позовні вимоги не звернуті до належного відповідача, яким є приватний нотаріус Хмельницького нотаріального округу Новікова Л. В.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відновлення становища, яке існувало до порушення шляхом здійснення державної реєстрації обтяження заборони відчуження нерухомого майна, державної реєстрації обтяження іпотеки нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності, поновлення державної реєстрації права власності на домоволодіння та земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги заявлені за спливом строку позовної давності.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» задоволено частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про здійснення державної реєстрації обтяження заборони відчуження нерухомого майна, здійснення державної реєстрації обтяження іпотеки нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності, поновлення державної реєстрації права власності змінено, викладено мотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови.

В решті рішення першої інстанції залишено без змін.

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду в частині позовних вимог про здійснення державної реєстрації обтяження заборони відчуження нерухомого майна, здійснення державної реєстрації обтяження іпотеки нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності, поновлення державної реєстрації права власності, виходив із того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, тому місцевий суд помилково відмовив у задоволенні вказаних вимог у зв`язку із пропуском банком строку позовної давності.

В іншій частині апеляційний суд погодився з рішенням місцевого суду, оскільки таке ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У січні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «УкрСиббанк».

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24 березня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ «УкрСиббанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 28 травня 2018 року у справі № 910/73/17, від 16 травня 2019 року у справі № 922/2250/16, від 29 травня 2019 року у справі № 910/4989/18, від 01 квітня 2020 року у справі № 680/214/16-ц, від 23 червня 2020 року у справі № 520/13067/17, від 29 листопада 2022 року у справі № 902/858/15, від 23 листопада 2022 року у справі № 161/3482/21, від 21 вересня 2022 року у справі № 638/18768/19, від 12 жовтня 2021 року у справі № 233/2021/19, у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає порушення норм процесуального права, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції проігнорував доводи позивача про чинність іпотеки та про правові наслідки відчуження предмета іпотеки без згоди іпотекодержателя. Проте, сама оцінка питання чинності іпотеки, а також оцінка договорів купівлі-продажу на предмет їх нікчемності має вирішальне значення для вирішення вказаної справи.

Судами не враховано, що існування невиконаного зобов`язання свідчить про чинність іпотеки.

Заявник, обґрунтовуючи касаційну скаргу, посилається на те, що звертаючись до суду із вказаним позовом, банком обрано належний та ефективний захист порушеного права, проте наведеного суди не врахували.

При цьому висновки судів попередніх інстанцій про те, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки не залучено у якості співвідповідача приватного нотаріуса, є помилковими. Крім того, приватний нотаріус Новікова Л. В. припинила свою нотаріальну діяльність, на підтвердження чого було надано відповідні докази.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У квітні 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу АТ «УкрСиббанк» від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 , у якому вказано, що судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договори про надання споживчого кредиту № 0 від 14 січня 2008 року , №0 від 14 травня 2008 року, № 0 від 20 червня 2008 року, відповідно до яких АТ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 кредити в іноземній валюті в розмірі 20 000 доларів США, 20 000 доларів США та 15 000 доларів США, а останній зобов`язався повернути надані кредити та сплатити плату за кредит (проценти) у повному в розмірі та порядку, передбаченому кредитними договорами.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором №0 від 14 січня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено та нотаріально посвідчено договір іпотеки № 172598 від 14 січня 2008 року за реєстровим номером 167, відповідно до якого передано в іпотеку АТ «УкрСиббанк» житловий будинок з надвірними будівлями (домоволодіння) загальною площею 307,9 кв. м та майнові права на земельну ділянку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також в забезпечення виконання зобов`язань за кредитними договорами № 0 від 14 травня 2008 року, № 0 від 20 червня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 був укладений та нотаріально посвідчено договір іпотеки № 75072 від 20 червня 2008 року за реєстровим номером 2130, відповідно до якого передано в наступну іпотеку банку житловий будинок з надвірними будівлями (домоволодіння) загальною площею 307,9 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Одночасно з нотаріальним посвідченням договорів іпотеки у Державному реєстрі іпотек були зареєстровані обтяження іпотекою за реєстраційними номерами 6393541 від 14 січня 2008 року, 7175923 від 14 травня 2008 року, 7423664 від 20 червня 2008 року, та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано заборону на нерухоме майно за реєстраційними номерами 6393318 від 14 січня 2008 року, 7175885 від 14 травня 2008 року, 7423529 від 20 червня 2008 року.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2013 року у справі № 686/5928/13-ц в рахунок погашення заборгованості на користь АТ «УкрСиббанк» за кредитними договорами № 0 від 14 травня 2008 року та № 0 від 20 червня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно: домоволодіння (житловий будинок з надвірними будівлями), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 , на користь банку та за рахунок коштів, отриманих від реалізації предмету іпотеки, - мають бути задоволені вимоги за кредитними договорами від 14 травня 2008 року № 0 та від 20 червня 2008 року № 0 в сумі 565 862,63 грн.

За вих. № 30-32216 від 28 квітня 2012 заступником начальника відділу примусового стягнення ПУСБ ДСБ АТ «УкрСиббанк» Левицьким В. В. направлено приватному нотаріусу Хмельницького міського нотаріального округу лист «Про зняття заборони», відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» просить зняти заборону відчуження нерухомого майна, а саме домоволодіння та земельної ділянки, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 у зв`язку з примусовою реалізацією предмета іпотеки та припиненням дії договору іпотеки, що посвідчений Нагорною Т. В. приватним нотаріусом Хмельницького нотаріального округу. Крім того, на підтвердження своїх повноважень Левицький В. В. подав нотаріусу довіреність від 11 січня 2012 року, посвідчену приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павліченко Г. В., зареєстровану в реєстрі за № 136.

Відповідно до пункту 4 цієї довіреності Левицькому В. В., як провідному юрисконсульту відділу супроводження виконавчих процедур та аутсорсингу зі стягнення боргів Департаменту зі стягнення боргів АТ «УкрСиббанк», надано повноваження представляти інтереси АТ «УкрСиббанк» в органах нотаріату з питань врахування вимог та прав АТ «УкрСиббанк», як кредитора, відносно спадкодавців, спадкоємців під час відкриття та оформлення спадщини, з питань оформлення спадщини, з питань вчинення виконавчих написів, для чого він був наділений правом подавати до органів нотаріату претензії кредиторів та інші документи, надання яких необхідно для реалізації повноважень, наданих цим пунктом, із правом підписання вказаних документів (п. 4.1); подавати до органів нотаріату заяви про вчинення виконавчих написів щодо звернення стягнення на майно або грошові кошти боржників АТ «УкрСиббанк» (без права підписання) (п. 4.2). Також відповідно до п. 5 здійснювати всі необхідні дії, пов`язані із реалізацією заставленого майна, що передбачені Законами України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» та «Про іпотеку» (п. 5); представляти інтереси АТ «УкрСиббанк» в будь-яких інших державних підприємствах, органах, установах (прокуратура, відділи внутрішніх справ МВС України, органах державної реєстрації прав та ін.) з питань, що пов`язані з реалізацією банком своїх прав кредитора у його відносинах із боржниками за кредитними договорами та іншими угодами, для чого надає йому право підписувати та подавати у вказані органи будь-які заяви, клопотання, запити, звернення, надання яких не заборонено діючим законодавством (п. 6).

28 квітня 2012 року приватним нотаріусом Новіковою Л. В. на підставі письмового повідомлення іпотекодержателя з реєстрів були вилучені обтяження іпотекою - реєстраційні номери 6393541, 7175923, 7423664 та обтяження забороною на нерухоме майно - реєстраційні номери обтяжень 6393318, 7175885, 7423529, 7423605.

28 квітня 2012 року ОСОБА_1 нерухомість була відчужена на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продаж, посвідченого приватним нотаріусом Новіковою Л. В.

27 липня 2012 року ОСОБА_2 нерухомість була відчужена та зареєстрована на праві власності за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Новіковою Л. В. Номер запису про право власності 28502036, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 250.

Згідно з матеріалами службового розслідування банку в рамках наказу П-COMPL-2015 від 14 травня 2015 року встановлено, що без згоди банку було реалізоване іпотечне майно - житловий будинок з надвірними будівлями (домоволодіння), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з листом № 6008/19.21-32 від 11 лютого 2020 року Хмельницького районного відділу ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) повідомлено стягувача, що за боржником не зареєстровано жодного нерухомого майна, в тому числі і домоволодіння з надвірними будівлями, на яке звернуто стягнення, тому державним виконавцем було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом Хмельницького міськрайсуду № 686/5928/13 від 04 жовтня 2013 року.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Так, частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо неналежного суб`єктного складу учасників справи

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, відмовлячи у задоволенні позовних вимог про визнання неправомірним рішення приватного нотаріуса Новікової Л. В. про державну реєстрацію припинення заборони на нерухоме майно, визнання неправомірним рішення приватного нотаріуса Новікової Л. В. про державну реєстрацію припинення іпотеки, виходили із того, що вимоги позивача ґрунтуються на протиправності дій нотаріуса щодо припинення іпотеки та заборони на нерухоме майно за відсутності правових підстав для цього та порушення визначеної законом процедури, а тому вказані позовні вимоги не звернуті до належного відповідача, яким є приватний нотаріус Хмельницького нотаріального округу Новікова Л. В.

Колегія суддів не може погодитись із вказаними висновками судів попередніх інстанцій з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 зробила висновок, що позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 зазначено, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновки судів про те, що приватний нотаріус має бути співвідповідачем у вказаній справі, є помилковими.

Щодо висновків судів попередніх інстанцій про обрання позивачем неналежного способу захисту

Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (див. подібні висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 зроблено висновок, що:

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру не впливає на чинність іпотеки. Іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають;

- у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишилася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішення суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя;

- у справі з належною вимогою (зокрема, про визнання прав іпотекодержателя) суд має враховувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

У справі про визнання права іпотекодержателя позивач не позбавлений права доводити недобросовісність кінцевого набувача предмета іпотеки.

При вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки.

Звертаючись до суду із вказаним позовом, АТ «УкрСиббанк» вказувало, що спірне майно є предметом договору іпотеки, укладеного між банком та ОСОБА_1 20 червня 2008 року. В подальшому спірне майно було відчужено ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , а останнім на користь ОСОБА_3 .

Позивач, вважаючи, що оскільки обтяження спірного майна, що було предметом іпотеки, було вилучено безпідставно, договір іпотеки від 20 червня 2008 року не припинив свою дію, а основне зобов`язання залишається невиконаним, то правочини щодо відчуження спірної квартири в силу статті 12 Закону України «Про іпотеку» є нікчемними. Тому позивач просив суд визнати неправомірними рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації припинення іпотеки та заборони відчуження нерухомого майна, відновити становище, яке існувало до порушення, шляхом здійснення державної реєстрації обтяження заборони відчуження нерухомого майна та здійснення державної реєстрації обтяження іпотеки нерухомого майна, скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на спірне майно, визнати право власності на спірне майно за ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення місцевого суду в частині позовних вимог про здійснення державної реєстрації обтяження заборони відчуження нерухомого майна, здійснення державної реєстрації обтяження іпотеки нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності та поновлення державної реєстрації прав власності, виходив із того, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного права.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами встановлено, що підставою для скасування записів про обтяження спірного майна іпотекою став лист «Про зняття заборони» від 28 квітня 2012 року, поданий від імені АТ «УкрСиббанк» Левицьким В. В. приватному нотаріусу Хмельницького нотаріального округу Новіковій Л. В., відповідно до якого уповноважена особа банку просила зняти заборону відчуження спірного нерухомого мана у зв`язку з примусовою реалізацією предмета іпотеки та припиненням дії договору іпотеки.

У подальшому спірне майно було відчужено ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , а останнім на користь ОСОБА_3 .

У випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання законної сили рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя. При цьому запис про іпотеку не може бути відновлений із моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя.

Виходячи з обставин справи, що переглядається, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та виходить із того, що його право іпотекодержателя порушене, належним способом захисту є звернення до суду з позовом про визнання права іпотекодержателя.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, а отже, відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Аналогічний висновок міститься у пунктах 7.22, 9.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20), у постановах Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року в справі № 369/247/20 (провадження № 61-8229св22), від 08 червня 2022 року в справі № 501/528/18 (провадження № 61-12888св21), від 21 вересня 2022 року в справі № 753/18628/19 (провадження № 61-3423св22), від 18 січня 2023 року у справі № 686/11864/20 (провадження № 61-3037св22).

При цьому слід зазначити, що відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

За змістом цієї норми на особу, до якої перейшло право власності на майно, обтяжене іпотекою, навіть у випадках, коли до її відома не було доведено інформації про обтяження майна іпотекою, переходять всі права та обов`язки іпотекодавця.

Отже, в разі вибуття заставного майна з власності іпотекодавця, законодавством встановлено механізм захисту прав іпотекодержателя шляхом перенесення всіх прав та обов`язків іпотекодавця на особу, до якої перейшло право власності на майно.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-2026цс16 та постанові Об`єднаної палати касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 березня 2021 року у справі № 201/16014/13-ц.

Таким чином, банк не позбавлений права звернутися до суду із заявою про заміну боржника у виконавчому провадженні.

Отже, суди першої та апеляційної інстанцій наведеного вище не врахували та дійшли помилкового висновку про відмову в задоволенні частини позовних вимог у зв`язку із неналежним суб`єктним складом.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про неврахування судами першої та апеляційної інстанцій висновків про застосування положень статей 17, 23 Закону України «Про іпотеку», викладених, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/73/17 (провадження № 12-67гс18), у постановах Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 922/2250/16, від 29 травня 2019 року у справі № 910/4989/18, від 02 червня 2021 року в справі № 715/1984/19, від 23 червня 2020 року в справі № 922/2589/19, від 30 вересня 2020 року в справі № 912/2037/19, від 30 червня 2021 року в справі № 125/274/18, від 13 грудня 2022 року у справі № 922/4587/13, від 07 серпня 2019 року у справі № 456/3923/14 та інших, та у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16 щодо підстав припинення іпотеки та доведення чинності іпотеки та щодо способу захисту порушеного права, оскільки такі висновки зроблені за різних фактичних обставин.

При цьому оскаржувані судові рішення відповідають актуальній (на час постановлення цього рішення) правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) щодо належного способу захисту права іпотекодержателя, коли у відповідному Державному реєстрі немає відомостей про таке обтяження і якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та виходить з того, що його право іпотекодержателя порушене, а отже доводи касаційної скарги про застосування апеляційним судом нерелевантної практики Верховного Суду є помилковими.

З урахуванням викладеного, колегія судді вважає, що висновки апеляційного суду про те, що позивачем обрано неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного права, є правомірними. Зазначення судами попередніх інстанцій як на підставу відмови частини позовних вимог неналежний суб`єктний склад є помилковим, проте, враховуючи вищенаведене, відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 10 лютого 2010 року у справі «Серявін та інші проти України» (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58).

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають.

Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 червня 2022 року у незміненій частині та постанову Хмельницького апеляційного суду від 14 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович