30.06.2023 Справа № 756/7875/22
Єдиний унікальний номер судової справи 756/7875/22
Номер провадження 2-з/756/106/23
У Х В А Л А

30 червня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Луценка О.М.,

за участю секретаря судового засідання Галелюк Т.О.,

розглянувши заяву представника позивача Ноцького Олександра Вікторовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Ноцького О.В. звернувся до суду з заявою про забезпечення позову у справі №756/7875/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів. Просить суд постановити ухвалу, якою заборонити відчуження нерухомого майна, право власності на яке зареєстроване на ім`я відповідача ОСОБА_3 , і яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги заяви обґрунтовані тим, що у провадженні суду наразі перебуває вказана вище цивільна справа. Підставою позову зазначає наступне. 30.08.2016 між сторонами було укладено усну угоду про укладення договору купівлі-продажу належного ОСОБА_3 автомобіля марки «Тойота Рав 4», чорного кольору з прикріпленими державним номером НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 . У зв`язку із тим, що у відповідача на той час не було можливості виконати всі необхідні формальності для завершення оформлення даної угоди, сторони домовилися, що відповідач надасть позивачу довіреність на право володіння, користування та розпорядження даним автомобілем, а також передасть йому технічний паспорт автомобіля та розписку про отримання грошових коштів, які позивач ОСОБА_2 сплатив за нього. Позивач з відповідачем домовилися, що в будь-який зручний для них обох момент вони завершать оформлення угоди купівлі-продажу вищезазначеного автомобіля, оскільки позивач бажав, щоб машина була оформлена саме на його ім`я, а у відповідності до положень чинного ЦК України довірена особа не може вчиняти правочини із довіреним йому на свою користь. У липні 2021 року позивач виявив бажання завершити угоду шляхом її офіційного укладання та реєстрації права власності на спірний автомобіль за ним, проте відповідачка не виходила на зв`язок.

27.07.2022 Оболонським районним судом м. Києва у справі №756/10550/21 відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу автомобіля «Тойота Рав4», д.н.з. НОМЕР_1 , що укладений 30.08.2016 між ними, а також відмовлено у визнанні права власності за позивачем на цей автомобіль. Зі змісту рішення вбачається, що суд дійшов такого висновку оскільки в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між відповідачем та позивачем укладений не був.

Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, грошові кошти, які були передані ОСОБА_2 відповідачці за розпискою від 30.08.2016 у сумі 27000,00 доларів США, були отримані останньою без достатньої правової підстави та підлягають поверненню.

Враховуючи суть спору та наявність конкретних матеріальних об?єктів, які є спірними між позивачем та відповідачем; зважаючи на ту обставину, що на даний час позивач позбавлений можливості здійснювати ефективний контроль за юридичною долею спірного майна, яке перебуває у формальній власності відповідача; виходячи з того, що відповідач своїми діями, направленими на розпорядження належним їй майном, реалізація якого може забезпечити виконання судового рішення про стягнення коштів шляхом його відчуження, може позбавити позивача можливості реалізувати судове рішення в даній справі в частині стягнення боргу шляхом звернення такого стягнення на спірне майно, заявник вважає, що в даній цивільній справі є необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на належне відповідачу майно, право власності на яке зареєстроване на ім?я відповідача ОСОБА_3 , і яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку, визначеному ч. 1 ст. 153 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах заяви докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути співрозмірними заявленим позовним вимогам, мають бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.

При цьому, співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Таким чином співмірність, зокрема, полягає у тому, щоб засіб забезпечення відповідав предмету позову за вартістю.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Окрім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При поданні заяви про забезпечення позову не достатньо послатись на диспозицію відповідної норми процесуального права. Заява повинна бути належним чином мотивована, а її доводи - підтверджені. Не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, передбачених ЦПК України.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі №922/2163/17 Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, судом установлено, що у провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення безпідставно набутих коштів. Предметом позову є стягнення безпідставно набутих коштів у розмірі 27 000,00 грн.

Представник позивача звертаючись із заявою про забезпечення позову шляхом накладення заборони відчуження на майно, яке належить ОСОБА_3 , вказує підставою застосування можливість відповідача відчужити майно з метою невиконання рішення суду у разі його задоволення.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі договору дарування квартири від 17.11.2010. Загальна площа квартири становить 67,20 кв.м, з яких житлова площа - 47,60 кв.м.

При цьому, ціна позову складає 27 000,00 доларів США.

Однак, представником позивача в обгрунтування вимог заяви не надано жодних доказів, які б свідчили про намір відповідача відчужити належне їй нерухоме майно, що свідчило б про утруднення виконання рішення.

А також не надано доказів орієнтовної чи реальної вартості майна, на яке позивач просить накласти заборону відчуження, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості перевірити співмірність заявлених у справі вимог з запропонованими позивачем заходами забезпечення позову.

З наведених вище мотивів суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149, 150-151, 153, 353-354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви представника позивача Ноцького Олександра Вікторовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 (адреса проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_3 (адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ) про стягнення безпідставно набутих коштів - відмовити.

Ухвала може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О.М. Луценко