Справа № 304/978/21 Провадження № 2/304/22/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 рокум. Перечин

Перечинський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Гевці В.М.,

за участі секретаря судового засідання Ковач М.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 304/978/21 за позовом Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

АТ «Укрсиббанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач 1) та ОСОБА_2 (далі відповідач 2) про солідарне стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошових зобов`язань у розмірі 793, 15 дол. США, 6463, 53 шв. франків, а також про звернення стягнення на предмет іпотеки 1/2 частини нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 379/7/05-Р, за умовами якого останній отримав кредит в сумі 20 000 дол США. Вказану суму відповідач 1 зобов`язався повернути до 26 липня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,00%. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 виконував зобов`язання неналежним чином, позивач звернувся до суду для стягнення заборгованості за кредитом. Заочним рішенням Перечинського районного суду від 30.06.2015 позов задоволено та стягнуто на користь позивача 9 054, 91 дол. США за кредитним договором № 0. Позивач вказує на те, що 28.11.2006 між банком та відповідачем 1 було укладено договір № 0, за умовами якого відповідач 1 отримав кредит у сумі 78 000 швейцарських франків, які зобов`язався повернути до 28.11.2021. Враховуючи те, що відповідач 1 виконував свої зобов`язання неналежно, позивач звернувся до суду для стягнення заборгованості у примусовому порядку. Так, рішенням Перечинського районного суду від 09.12.2010 стягнуто з відповідача 1 заборгованість у сумі 555 704, 42 гривень. Позивач зазначає, що Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12.03.2020 у справі № 304/260/19 вирішено визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на 1/2 частки нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за кожним.

Позивач підкреслює, що судове рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання і іпотеки та не позбавляє права звернути стягнення на предмет іпотеки, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 921/107/15-г від 18.09.2018.

Позивач зазначає, що у зв`язку із наданням відповідачем 2 згоди на укладення договору іпотеки, а також у зв`язку із тим, що і кредитні договори, і згаданий договір іпотеки було укладено в інтересах сім`ї, то дружина позичальника ОСОБА_2 (відповідач 2) повинна нести солідарну відповідальність за вказаними договорами, що відповідає Постанові ВС від 07.10.2020 у справі № 205/5882/18.

Позивач також вказує на те, що у зв`язку із невиконанням рішень судів за грошовими зобов`язаннями відповідачі зобов`язані сплатити 3 % річних від простроченої суми, що відповідає положенням статті 625 ЦК України, та становить 6 463,53 шв. франки за кредитним договором № 0 від 28 листопада 2006 року, а також 793,15 дол. США за кредитним договором № 0 від 26 липня 2005 року.

У зв`язку із наведеними обставинами позивач вважає, що його право підлягає захисту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, на 1/2 частки нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, із способом реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог ЗУ «Про іпотеку».

Позовні вимоги обґрунтовано ст. ст. 526, 530, 599, 610, 611, 625, 1050 Цивільного кодексу України, ст. ст. 7, 23, 33, 39, 41, 43 Закону України «Про іпотеку».

Ухвалою суду від 27 серпня 2021 року було відкрито провадження в справі та призначено підготовче судове засідання.

Представником ОСОБА_2 (відповідача 2), адвокатом Батюком О.О., надіслано до суду заяви (від 24.09.2021 та від 29.09.2021) про застосування строків позовної давності, яка мотивована тим, що банк звернувся до суду у 2010 та 2015 роках для дострокового стягнення кредитної заборгованості, відтак банком самостійно змінено строк виконання зобов`язань, а тому строки позовної давності для вимоги щодо звернення стягнення на предмет іпотеки закінчились ще у 2013 та у 2018 роках відповідно. Зазначає, що застосування строків позовної давності є підставою для відмови у позові.

Представником ОСОБА_2 (відповідача 2), адвокатом Батюком О.О., через систему Електронний суд подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить відмовити у позові повністю, у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

Зазначає, що заборгованість за кредитним договором №379/7/05-Р від 26.07.2005 була стягнута достроково заочним рішенням Перечинського районного суду від 19.10.2015, а заборгованість за договором кредиту №11083795 від 28.11.2006 була достроково стягнута рішенням Перечинського районного суду від 09.12.2010 у справі №2-174/10. Тобто, банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості, внаслідок чого кредитні договора слід вважати такими, що припинилися.

Крім того, зазначає, що в межах справи №304/930/14-ц позивач звернувся до суду щодо стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №0 від 26 липня 2005 року, зокрема, направив позовну заяву до суду 05 червня 2014 року. Рішення у справі ухвалено 30 червня 2015 року. Таким чином, на думку позивача, позовна давність за вимогами з виконання зобов`язань за договором №0 від 26 липня 2005 року, закінчилась 05 червня 2017 року. Стосовно заборгованості, що виникла за договором №0 від 28 листопада 2006 року, яка достроково стягнута рішенням суду у справі №2-174/10, то вважає, що хоч і матеріали згаданої справи знищено, що стало йому відомо у відповідь на адвокатський запит, та неможливо встановити момент звернення до суду, проте навіть із дати судового рішення (09 грудня 2010 року), строк позовної давності сплив ще у 2013 році.

Вважає, що у розумінні ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги, позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Тобто, вважає представник, у позові слід відмовити на підставі ч. 4 ст. 267 ЦК України.

Ухвалою суду від 13 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутності сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів у справі, які є належними, допустимими та достатніми у своїй сукупності, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлені такі фактичні обставини.

Двадцять шостого липня 2005 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач у справі, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 379/07/05-Р, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 20 000 дол. США зі строком повернення до 26.07.2012 (п. 1.2.2), з відсотковою ставкою у розмірі 13% річних (п. 1.3.1).

Додатковою угодою №3 від 09 лютого 2009 року сторони погодили зміну кінцевого терміну повернення кредиту - не пізніше 26 липня 2020 року (п. 1.1 угоди).

Двадцять шостого липня 2005 року між позивачем та відповідачем 1 було укладено Договір іпотеки № 379/07/05-Р, посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 784, за умовами якого ОСОБА_1 передав в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором № 379/07/05-Р від 26.07.2005. Предметом іпотеки є нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 305, 2 кв. м. (п. 1.4 договору).

Двадцять восьмого листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є позивач у справі, та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту № 0, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 78 000 шв.франків зі строком кредитування до 28.11.2017 та відсотковою ставкою у розмірі 8.49% річних. Пунктом 2.1 цього договору визначено, що у забезпечення виконання зобов`язань позичальника приймається комерційна нерухомість за адресою: АДРЕСА_1 .

Додатковою угодою № 3 до договору про надання кредиту № 0 від 09 лютого 2009 року сторони погодили зміну кінцевого терміну повернення кредиту - не пізніше 28 листопада 2021 року (п. 1.1 угоди).

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за договором № 0 від 28.11.2006 ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з метою дострокового погашення кредиту та відсотків. Рішенням Перечинського районного суду від 09 грудня 2010 року у справі № 2-174/10, яке набрало законної сили 01.03.2011, задоволено позов повністю та стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 555 704, 42 грн, з яких: 482 018, 68 грн простроченого боргу, 60 460, 09 грн прострочених відсотків, 3 831, 49 грн пені за несплату основного боргу та 8 894, 16 грн пені за несплату відсотків.

Крім того, враховуючи невиконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань за договором № 379/7/05-Р (№0), ПАТ «УкрСиббанк» 05 червня 2014 року звернулося до суду з метою дострокового погашення кредиту та відсотків. Заочним рішенням у справі № 304/930/14-ц від 30 червня 2015 року, а також додатковим рішенням від 19 жовтня 2015 року, які набрали законної сили, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 9 054, 91 доларів США, що за курсом НБУ станом на 18 травня 2015 року становить 187 515,70 грн, з яких: 7 347, 55 доларів США (152 081, 37 грн) - заборгованість за кредитом; 1 707, 36 доларів США (35 339, 35 грн) - заборгованість за відсотками.

Постановою Закарпатського апеляційного суду у справі № 304/260/19 від 12.03.2020, яка залишена без змін Постановою ВС від 04.11.2020, визнано за ОСОБА_2 право власності на ідеальну частку в розмірі 1/2 частини нерухомого майна нежитлових приміщень в АДРЕСА_1 ; визнано за ОСОБА_1 право власності на ідеальну частку в розмірі 1/2 частини нерухомого майна нежитлових приміщень в АДРЕСА_1 .

На підставі наведеного судового рішення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно 19.05.2020 внесено запис про те, що 1/2 частини нерухомого майна нежитлових приміщень в АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2 .

У межах виконавчого провадження № 62492642 на виконання виконавчого листа № 2-174/10, що виданий 27.04.2011, приватним виконавцем Лукечею О.В. 06 квітня 2021 року складено Акт про реалізацію предмета іпотеки, відповідно до якого проведено електронні торги об`єкта за адресою: АДРЕСА_1 . У вказаному Акті зазначено, що предметом продажу є 1/2 частини нерухомого майна нежитлових приміщень в АДРЕСА_1 .

Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 19.03.2021 № 530496 переможцем визнано ОСОБА_2 ; ціна продажу предмета іпотеки становила 352 685, 20 гривень.

Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи та спірним правовідносинам, суд застосовує такі норми права та наводить мотиви їх застосування.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) також викладено правову позицію про те, що після направлення кредитодавцем вимоги про дострокове повернення кредитної заборгованості та, відповідно, припинення дії кредитного договору, права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Проте, наявність судових рішень від 09.12.2010, від 30.06.2015 та від 19.10.2015, які набрали законної сили, та на виконання яких реалізовано предмет іпотеки, свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

Аналогічний правовий висновок викладено у Постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09.12.2019 року справа № 357/5125/16-ц.

Разом з тим представником відповідача ОСОБА_3 подана заява про застосування наслідків спливу строку позовної давності.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки «піддається» впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).

У цьому випадку встановлено, що внаслідок невиконання боржником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитними договорами виникла заборгованість. Разом з тим, як уже встановлено судом, звернення позивача до суду з цивільними позовами у 2010 році, а також 05 червня 2014 року про дострокове стягнення кредитної заборгованості, свідчить про те, що кредитор скористався своїм правом на дострокове повне повернення кредиту, відсотків та інших платежів, що потягло зміну строку виконання основного зобов`язання.

З позовом до суду позивач звернувся у серпні 2021 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Відтак, оскільки з моменту звернення позивача до суду з позовами про дострокове стягнення заборгованості сплив трирічний строк позовної давності, а відповідачем, у свою чергу, подана заява про застосування наслідків спливу строків позовної давності, то в задоволенні вимог ПАТ «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити через сплив строків позовної давності.

На підставі наведеного, керуючись статтями 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: Акціонерне товариство «Укрсиббанк», ; місцезнаходження: 04070, м. Київ, вул. Андріївська, 2/12.

Відповідач 1: ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Головуюча: Гевці В. М.