Дата документу 13.12.2023 Справа № 331/3248/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 331/3248/23 Головуючий у 1-й інстанції: Фісун Н.В.
Провадження № 22-ц/807/2195/23 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Трофимової Д.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Онищенка Е.А.

при секретарі: Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Іванова Андрія Олександровича на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю БКВ ГРУП до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про зняття арешту та заборони на вчинення дій,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року представник ТОВ БКВ ГРУП адвокат Буйний А.О. звернувся до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що у провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебувала справа № 310/4761/19 (провадження № 2/310/80/21) за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ТОВ БКВ Груп про стягнення коштів за Договором № 08-17/К-1 купівлі-продажу частини частки учасника у статутному капіталі ПСП «Агрофірма «Росія».

01.07.2019 року ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Крамаренко А.І. було відкрито провадження в цій справі.

04.07.2019 року у цій справі Бердянським міськрайонним судом Запорізької області постановлена ухвала про забезпечення позову, якою накладено арешт на частку у статутному капіталі Приватного господарського підприємства «Лендфорт Азов» в розмірі 4 950,00 грн., що належить відповідачу та заборонено будь-які дії, направлені на відчуження вказаної частки.

26.03.2020 року суддя Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Дубровська Н.М. прийняла справу до свого провадження.

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.11.2020 року до участі у справі залучено у якості позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які є правонаступниками ОСОБА_3

08.11.2021 року постановлена остання ухвала в цій справі, згідно з якою:

- направлено судове доручення до компетентного суду Республіки Кіпр про вручення відповідачу позову та інших матеріалів справи №310/4761/19;

- провадження у справі зупинено до надходження відповіді про вручення позову та інших матеріалів цієї справи відповідачу;

- проведення наступного підготовчого судового засідання призначено на 11.05.2022 року в приміщенні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області за адресою: м. Бердянськ, вул. Консульська, 64, каб. 506 (резервна дата судового засідання 13.06.2022 року о 09 годині 00 хвилин).

Після 08.11.2021 року жодного судового рішення у справі № 310/4761/19 ухвалено не було, будь-які судові засідання, у т.ч. підготовчі засідання призначені на 11.05.2022 року та 13.06.2022 року, не відбулись. Причиною цього є військова агресія Російської Федерації проти України і окупація міста Бердянська, що підтверджується Переліком територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженим спочатку Наказом Мінреінтеграції від 25.04.2022 № 75, а потім Наказом Мінреінтеграції від 23.12.2022 №309, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за N 1668/39004 (зі змінами).

12.07.2022 року ТОВ БКВ Груп отримано позов та всі інші матеріали справи №310/4761/19 за своїм місцезнаходженням.

05 вересня 2022 року представником ТОВ БКВ Груп, адвокатом Буйним А.О., було подано до Томаківського районного суду Дніпропетровської області заяву про прийняття до свого провадження цивільної справи № 310/4761/19 (розгляд якої не закінчено Бердянським міськрайонним судом Запорізької області) і закриття провадження в ній на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. До заяви було додано позов та інші матеріали справи, що надійшли до ТОВ БКВ Груп через Міністерство юстиції України на виконання судового доручення за ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.11.2021 у справі №310/4761/19.

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року було відмовлено у відкритті провадження. У мотивувальній частині вказаного судового рішення було зазначено, що «..Виходячи зі змісту вимог заяви та уточненої заяви представника відповідача адвоката Буйного Андрія Олександровича, по суті мова йде про відновлення втраченого судового провадження. Згідно з вимогами ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим кодексом. Частиною 4 статті 492 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у разі подання заяви про відновлення судового провадження, втраченого до закінчення судового розгляду..». З врахуванням того, що територія Бердянської міської територіальної громади є тимчасово окупованою територією України, а також зважаючи на те, що протягом тривалого періоду часу матеріали судової справи №310/4761/19 від Бердянського міськрайонного суду Запорізької області так і не надійшли, зважаючи на обставини, встановлені в Ухвалі Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року по справі № 195/1998/22 є підстави вважати, що судове провадження у справі №310/4761/19 було втрачено.

Отже, спір, що виник між сторонами у справі №310/4761/19, може бути вирішено лише за умови, якщо позивачі звернуться до суду із новим позовом. ТОВ БКВ Груп мало статус відповідача у цій справі. Натомість позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вже більше року не виявляють жодної зацікавленості у подальшому вирішенні спору, що став предметом розгляду у цій справі, та не звертаються до суду з новим позовом, як те встановлено положеннями частини 5 статті 492 ЦПК України, хоча мають можливість для реалізації своїх процесуальних прав. Вказане підтверджується наступним.

07.02.2020 року ТОВ БКВ Груп у якості позивача подав до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області позов до ОСОБА_3 про внесення змін до Договору купівлі-продажу частини частки учасника у статутному капіталі ПСП «Агрофірма «Росія» від 08.08.2017 року № 08-17/К-1, що є предметом розгляду у справі №310/4761/19, внаслідок чого було відкрито провадження у справі №310/1483/20. Ухвалою Бердянського міськрайонного суду від 05.02.2021 року до участі у справі №310/1483/20 залучено у якості відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , які є правонаступниками ОСОБА_3 . Таким чином, предметом розгляду у справі №310/4761/19 та справі №310/1483/20 є один і той самий договір, а спір виник між одними і тими ж учасниками справи. Проте, Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 10.02.2022 року провадження у справі № 310/1483/20 було закрито у зв`язку з наявністю між сторонами (ТОВ БКВ Груп, ОСОБА_2 і ОСОБА_1 ) спору про корпоративні права та підвідомчості справи господарському суду. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 27 квітня 2022 відкрито провадження у справі №310/1483/20. З врахуванням того, що територія Бердянської міської територіальної громади є тимчасово окупованою територією України, а також зважаючи на те, що протягом тривалого періоду часу до суду апеляційної інстанції не надіслано витребувану судову справу, що призводить до порушення строків розгляду справи Запорізьким апеляційним судом, наявність підстав припустити, що судове провадження у цій справі було втрачено, Запорізьким апеляційним судом направлено копії матеріалів до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя для вирішення процесуального питання про відновлення втраченого судового провадження. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14.12.2022 року відкрито провадження у справі №331/4833/22 та запропоновано учасникам справи подати всі наявні у них документи, відповідно до яких можна відновити втрачене провадження.

Як вбачається зі змісту ухвал Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №331/4833/22 від 10.01.2023, від 01.02.2023 та від 18.04.2023, відповідачі у справі ОСОБА_2 і ОСОБА_1 були обізнані про те, що відбувається відновлення втраченого судового провадження у справі №310/1483/20, так як їхні представники заявляли клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. З огляду на викладене, громадяни ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , користуються своїми процесуальними правами у справі №310/1483/20 та маючи таку можливість, не виявляють бажання протягом тривалого часу реалізувати свої права, передбачені частиною 5 статті 492 ЦПК України у спорі, що був предметом розгляду у справі №310/4761/19.

Вказані обставини свідчать про порушення прав ТОВ БКВ Груп щодо вільного володіння та користування своєю власністю у вигляді корпоративних прав, на які було накладено арешт у якості забезпечення позову у справі №310/4761/19, порушення принципу правової визначеності щодо них, а також суперечать самим засадам такого правового інституту як забезпечення позову.

Отже, матеріали цивільної справи №310/4761/19 залишились на тимчасово окупованій території України, судове провадження у ній не було закінчено ухваленням рішення та не було закрито, виходячи із положень ст.ст. 488, 492 ЦПК України справа №310/4761/19 не підлягає подальшому розгляду, і по ній не може бути ухвалено остаточного рішення, а позивачі можуть захищати свої права лише шляхом звернення до суду із новим позовом, що стане предметом вже іншої справи.

Таким чином, на думку представника ТОВ БКВ Груп, мета забезпечення, якою керувався Бердянський міськрайонний суд Запорізької області при постановлені ухвали від 04.07.2019 року по справі №310/4761/19 у вигляді виконання майбутнього судового рішення у цій справі, не може бути досягнута та відпала, а процесуальні права сторін у цій справі є такими, що припинилися. Арешт, накладений на майно відповідача вказаною ухвалою, більше не спроможний виконати своє завдання забезпечити позов у справі, а отже має бути знятий.

Звертає увагу, що матеріали цивільної справи №310/4761/19 є втраченими та не знаходяться на розгляді у будь-кого із суддів Жовтневого районного суду м. Запоріжжя, тому ТОВ БКВ Груп не може скористатися процесуальними правами, наданими йому ст. 158 ЦПК України як учаснику цієї справи.

Посилаючись на зазначені обставини, представник позивача просив суд зняти арешт з частки в статутному капіталі Приватного господарського підприємства «ЛЕНДФОРТ АЗОВ» в розмірі 4 950,00 грн., що належить ТОВ БКВ Груп, та заборону з будь-яких дій, направлених на відчуження вказаної частки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2023 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю БКВ ГРУП до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , третя особа - Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, про зняття арешту та заборони на вчинення дій задоволено.

Знято арешт з частки в статутному капіталі Приватного господарського підприємства «ЛЕНДФОРТ АЗОВ» в розмірі 4 950,00 грн., що належить ТОВ БКВ ГРУП та заборону з будь-яких дій, направлених на відчуження вказаної частки.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю БКВ ГРУП судовий збір в сумі 2 684,00 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подали апеляційні скарги, обидві скарги підписані їх представником - адвокатом Івановим А.О., в яких, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просять рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Узагальненими доводами апеляційних скарг є те, що такий спосіб захисту, як зняття арешту та заборони на вчинення дій, які встановлені ухвалою про забезпечення позову, через подання окремого нового позову, не передбачений у частині 2 статті 16 ЦК України. Не встановлює такого способу і жодна домовленість між позивачем та відповідачами.

Інші закони також не передбачають такого способу захисту, крім одного випадку, що визначений у частині 1 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (що не було і не могло бути підставою для позову ТОВ БКВ ГРУП, оскільки виконавче провадження у даному випадку не відкривалося і арешт на майно в межах виконавчого провадження не накладався).

Вказують, що позивач не був позбавлений можливості звернутися до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя з клопотанням про скасування заходів забезпечення позову. Більше того, таке право ним було реалізоване, проте у подальшому позивачем було подано заяву про залишення цього клопотання без розгляду.

Тобто, задовольняючи позов, суд у неналежний спосіб, за зверненням ТОВ БКВ ГРУП, яке було зроблено в неналежній формі та поза межами справи № 310/4761/19, фактично скасував заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.07.2019 року у справі № 310/4761/19.

Вважають, що позовні вимоги не підлягають до задоволення через обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав.

Також зазначають, що суд у рішенні з цього приводу з посиланням на ряд положень рішень ЄСПЛ та практики Верховного Суду фактично стверджує, що спосіб захисту, обраний позивачем, хоча і не передбачений законом, проте є ефективним. Проте, зазначене не відповідає дійсності, адже єдиними ефективними способами захисту права позивача є або подання клопотання про скасування заходів забезпечення позову, або апеляційне оскарження ухвали про забезпечення позову.

Крім того, суд першої інстанції посилається на правові висновки Верховного Суду, що викладені у постанові Великої Палати по справі № 916/1415/19, предметом розгляду в якій був позов особи, яка не є стороною іпотечного договору, про визнання такого договору припиненим. Тобто предмет, підстави, правовідносини та обставини справ № 916/1415/19 та № 331/3248/23 є абсолютно неподібними, відтак посилання суду на ці висновки є недоречними та неправильними. Будь-яких висновків Верховного Суду про те, що такий спосіб захисту, як зняття арешту, накладеного в рамках забезпечення позову по одній справі, через позовну заяву особою, на майно якої накладено арешт, у іншій справі, ніколи не висловлювалося.

Позов ТОВ БКВ ГРУП не містив переліку підстав для забезпечення позову, які б відпали з часу його застосування, або даних щодо зміни обставин, які зумовили застосування забезпечення. Відповідачі підтверджують, що на сьогодні ризики, через які судом було вжито заходів забезпечення позову, не відпали та залишаються. Позивачем так і не сплачено борг за договором, який є предметом розгляду справи № 310/4761/19, такий борг продовжує існувати і на даний час.

Враховуючи, що розгляд справи про стягнення боргу не завершений, судове рішення по суті не прийнято, отже й потреба у забезпеченні позову не відпала, а також з огляду на відсутність змін в обставинах, через які було вжито заходи забезпечення позову, підстави для скасування заходів забезпечення позову відсутні.

Крім іншого, позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження щодо вжиття заходів забезпечення позову відносно його майна та у подальшому просити суд про скасування заходів забезпечення позову. Проте, позивач не звертався до Томаківського районного суду Дніпропетровської області з заявою про відновлення втраченого судового провадження № 2-з/310/40/19, яке завершилося прийняттям ухвали про забезпечення позову, і зазначене питання не було предметом розгляду в межах справи № 195/1998/22.

Позивач не звертався до будь-якого суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження № 2-з/310/40/19 та відсутні будь-які судові рішення щодо вирішення зазначеного питання.

Також, вказують, що суд першої інстанції помилково розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, хоча вона підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.

Від представника ТОВ БКВ ГРУП адвоката Буйного А.О. на адресу апеляційного суду надійшов відзив, у якому він просить залишити апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які підписані їх представником - адвокатом Івановим А.О., без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін. Зазначає, що викладені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду.

Так, практично усі заперечення відповідачів проти рішення суду першої інстанції та позовних вимог ТОВ БКВ ГРУП у цій справі зводяться до застосування норм процесуального права у стандартних випадках, коли у провадженні суду, який застосував заходи забезпечення позову, знаходиться відповідна справа і в учасника справи виникає необхідність у їх скасуванні. Однак відповідачами не надається належної правової оцінки факту того, що матеріали справи №310/4761/19 є втраченими до закінчення судового розгляду у зв`язку із тимчасовою окупацією збройними формуваннями Російської Федерації Бердянської територіальної громади, на якій здійснював судочинство Бердянський міськрайонний суд Запорізької області, який розглядав цю справу.

Окрім цього, відповідачами не вірно витлумачено положення ЦПК України щодо можливості відновлення втраченого судового провадження.

У зв`язку із наведеним, відповідачі в апеляційних скаргах приходять до висновків, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не відповідають фактичним обставинам справи, а також спотворюють дійсний зміст ефективного способу захисту у цій справі.

Так, ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.07.2019 у справі №310/4761/19 про забезпечення позову (провадження №2-з/310/40/19) не є тим судовим рішенням, яке передбачене п.2 ч.1 ст.258 та ст.488 ЦПК України та яким закінчено судовий розгляд у цивільні справі №310/4761/19, і тому судові провадження у ній не підлягають відновленню.

У такому випадку, згідно положень ч.4 та ч.5 ст.492 ЦПК України, для вирішення спору позивач має право звернутися до суду з новим позовом в установленому цим Кодексом порядку.

У спосіб, передбачений ст.158 ЦПК України позивач об`єктивно не може захистити своїх прав, у той час як суд не позбавлений можливості захисти права позивача і не передбаченим законом чи договором способом, у разі якщо він є ефективним.

Як було встановлено судом першої інстанції у справі №331/3248/23, матеріали судового провадження у справі №310/4761/19 є такими, що втрачені. Тому наразі не існує суду, у якому продовжується розгляд справи №310/4761/19, і ТОВ БКВ ГРУП як учасник такої справи у відповідності до ст.158 ЦПК України міг би порушити питання про скасування заходів забезпечення позову.

Тому звернення до Жовтневого суду міста Запоріжжя із клопотанням у порядку ст.158 ЦПК України не призведе до його розгляду належним складом суду, а тому не є ефективним способом захисту ТОВ БКВ ГРУП своїх прав.

Представник ТОВ БКВ ГРУП вважає, що оскільки скасування заходів забезпеченням позову в порядку ст.158 ЦПК України в межах справи №310/4761/19 є неможливим у зв`язку з втратою її матеріалів та неможливістю їх відновлення, а закон чи договір не визначає іншого ефективного способу захисту порушених прав позивача, то позовні вимоги ТОВ БКВ ГРУП про зняття арешту та заборони вчинення дій в межах позовного провадження є ефективними та підлягають захисту обраним позивачем способом з підстав, наведених у позовній заяві.

Враховуючи те, що матеріали цивільної справи №310/4761/19 залишились на тимчасово окупованій території України, судове провадження у ній не було закінчено ухваленням рішення та не було закрито, виходячи із положень ст.ст.488, 492 ЦПК України справа №310/4761/19 не підлягає подальшому розгляду і по ній не може бути ухвалено остаточного рішення, а позивачі можуть захищати свої права лише шляхом звернення до суду із новим позовом, що стане предметом вже іншої справи.

Таким чином, на думку представника ТОВ БКВ ГРУП, мета забезпечення, якою керувався Бердянський міськрайонний суд Запорізької області при постановлені ухвали від 04.07.2019 по справі №310/4761/19 у вигляді виконання майбутнього судового рішення у цій справі не може бути досягнута та вичерпала себе, а процесуальні права сторін у цій справі є такими, що припинилися. Арешт, накладений на майно відповідача вказаною ухвалою, більше не спроможний виконати своє завдання забезпечити позов у цій справі, а отже має бути знятий.

Щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, то оскільки спір у справі №331/3248/23 не віднесено за ч.4 ст.274 ЦПК України до категорії спорів, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, то на підставі ч.2 ст.274 ЦПК України суд першої інстанції мав підстави розглядати цю справу за правилами спрощеного позовного провадження.

При цьому, відкриваючи провадження у справі №331/3248/23 в ухвалі суду від 15.06.2023 відповідачам надавалося право у випадку відсутності згоди на розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження до 13 липня 2023 року подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Відповідачі вказаним правом не скористалися, відповідної заяви у встановлений судом строк та після його спливу не подавали.

Доводи відповідачів відносного того, що справа №331/3248/23 не є малозначною, як і жодною із тих, що передбачені положеннями ч.1 ст.274 ЦПК України, а тому судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення є неспроможними в силу положень ч.2, ч.4 ст.274 ЦПК України та предмету спору у справі, що розглядається.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників справи,перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, тому порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, в провадженні Бердянського міськрайонного суду Запорізької області перебувала цивільна справа №310/4761/19 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ БКВ ГРУП про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу.

01.07.2019 року ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Крамаренко А.І. було відкрито провадження по справі №310/4761/19 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ БКВ ГРУП про стягнення грошових коштів за договором купівлі-продажу (а.с.5).

04.07.2019 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області у складі суді Крамаренко А.І. була постановлена ухвала про забезпечення позову, якою накладено арешт на частку у статутному капіталі Приватного господарського підприємства «Лендфорт Азов» в розмірі 4 950,00 грн., що належить відповідачу та заборонено будь-які дії направлені на відчуження вказаної частки.

26.03.2020 року суддя Бердянського міськрайонного суду Запорізької області Дубровська Н.М. прийняла цю справу до свого провадження (а.с.6).

Ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.11.2020 року до участі у справі залучено у якості позивачів ОСОБА_2 і ОСОБА_1 , які є правонаступниками ОСОБА_3 (а.с.7).

08.11.2021 року ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області направлено судове доручення до компетентного суду Республіки Кіпр про вручення відповідачу позову та інших матеріалів справи №310/4761/19. Провадження у справі зупинено до надходження відповіді про вручення позову та інших матеріалів цієї справи відповідачу (а.с.8).

Окупація міста Бердянська Запорізької області підтверджується Переліком територіальних громад, що розташовані в районах проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), затвердженим спочатку Наказом Мінреінтеграції від 25.04.2022 № 75, а станом на сьогодні Наказом Мінреінтеграції від 23.12.2022 №309, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2022 року за N 1668/39004 (зі змінами).

Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року було відмовлено у відкритті провадження за заявою адвоката Буйного А.О. про прийняття до свого провадження цивільної справи №310/4761/19 та закриття провадження. У мотивувальній частині вказаного судового рішення було зазначено, що «..Виходячи зі змісту вимог заяви та уточненої заяви представника відповідача адвоката Буйного Андрія Олександровича, по суті мова йде про відновлення втраченого судового провадження.. ..Згідно з вимогами ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим кодексом. Частиною 4 статті 492 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у разі подання заяви про відновлення судового провадження, втраченого до закінчення судового розгляду..» (а.с.9-13).

Отже, відновити втрачене судове провадження по цивільній справі №310/4761/19 відповідно до положень ст. 488 ЦПК України неможливо. Доказів щодо звернення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з новою позовною заявою до ТОВ БКВ Груп до суду надано не було.

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

За частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, провадження № 12-46гс19.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19, провадження № 12-84гс20).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Скасувати заходи забезпечення позову суд може у зв`язку зі зміною умов, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову. Заходи забезпечення позову скасовуються судом, який їх застосував, якщо відпали підстави, з якими закон пов`язує можливість застосування таких заходів.

Згідно з роз`ясненнями, які викладені у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

У справі, яка переглядається, за обставинами справи встановлено, що матеріали справи №310/4761/19 є втраченими до закінчення судового розгляду у зв`язку із тимчасовою окупацією збройними формуваннями Російської Федерації Бердянської територіальної громади, на якій здійснював судочинство Бердянський міськрайонний суд Запорізької області, який розглядав цю справу.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

За положеннями п. 1 ч. 4 ст. 492 ЦПК України суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у випадку подання заяви про відновлення судового провадження, втраченого до закінчення судового розгляду.

У випадку, визначеному пунктом 1 частини четвертої цієї статті, суд роз`яснює заявнику право звернутися до суду з новим позовом в установленому цим Кодексом порядку. В ухвалі суду про відкриття провадження в новій справі у зв`язку з втратою незакінченого провадження обов`язково має бути зазначено про цю обставину (ч. 4 ст. 492 ЦПК України).

Ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.07.2019 у справі №310/4761/19 про забезпечення позову (провадження №2-з/310/40/19) не є тим судовим рішенням, яке передбачене п.2 ч.1 ст.258 та ст.488 ЦПК України та яким закінчено судовий розгляд у цивільні справі №310/4761/19.

У вересні 2022 року представником ТОВ БКВ Груп було подано до Томаківського районного суду Дніпропетровської області заяву про прийняття до свого провадження цивільної справи №310/4761/19 (розгляд якої не закінчено Бердянським міськрайонним судом Запорізької області) і закриття провадження в ній на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України у зв`язку з тим, що вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Ухвалою Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2022 року (суддя Колодіна Л.В., справа № 195/1998/22) було відмовлено у відкритті провадження.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду, що враховуючи наявність вищевказаної ухвали Томаківського районного суду Дніпропетровської області, яка набрала законної сили, розгляд клопотання (заяви) про скасування заходів забезпечення позову у справі, розгляд якої не завершений, та процесуальної неможливості суду відновити в такому випадку втрачене судове провадження, не може бути вирішений поза межами відповідної цивільної справи. Суд в даному випадку позбавлений можливості розглянути клопотання про скасування заходів забезпечення позову за відсутності відновленого відповідного судового провадження.

Оскільки скасування заходів забезпеченням позову в порядку ст.158 ЦПК України в межах справи №310/4761/19 є неможливим у зв`язку із втратою її матеріалів та неможливістю їх відновлення, а закон чи договір не визначає іншого ефективного способу захисту порушених прав позивача, суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги ТОВ БКВ ГРУП про зняття арешту та заборони вчинення дій в межах позовного провадження є ефективними та підлягають захисту обраним позивачем способом. При цьому, судом першої інстанції також враховано, що матеріали цивільної справи №310/4761/19 залишились на тимчасово окупованій території України, судове провадження у ній не було закінчено ухваленням рішення та не було закрито, подальший розгляд справи не відбувається, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не скористалися своїм правом на звернення до суду з новим позовом в установленому ЦПК України порядку (у зв`язку з втратою незакінченого провадження); мета забезпечення, якою керувався Бердянський міськрайонний суд Запорізької області при постановлені ухвали від 04.07.2019 року по справі №310/4761/19 (у вигляді виконання майбутнього судового рішення у справі) не може бути досягнута у зв`язку з вищенаведеними обставинами.

Доводи апеляційних скарг щодо обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав, наявності ризиків, через які судом було вжито заходи забезпечення позову, наявності потреби у забезпеченні позову, відсутності змін в обставинах, через які було вжито заходи забезпечення позову, зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка.

Стосовно доводів заявників про те, що позивач не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про відновлення втраченого судового провадження щодо вжиття заходів забезпечення позову відносно його майна, та у подальшому просити суд про скасування заходів забезпечення позову, колегія зазначає, що ухвала Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.07.2019 у справі №310/4761/19 про забезпечення позову (провадження № 2-з/310/40/19) не є тим судовим рішенням, яким закінчено судовий розгляд у цивільній справі № 310/4761/19, отже, судове провадження у ній не підлягає відновленню відповідно до положень ст. 488 ЦПК України. Таким чином, доводи скарг, що судове провадження №2-з/310/40/19, яке було закінчене постановленням ухвали від 04.07.2019 у цивільній справі №310/4761/19, може бути відновлено за заявою ТОВ БКВ ГРУП для подальшого вирішення питання про скасування заходів забезпечення позову в порядку ст.158 ЦПК України, висновків суду не спростовують.

Посилання апеляційних скарг на застосування судом норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у перелічених у скаргах постановах Верховного Суду, безпідставні, оскільки є нерелевантними вказаній справі та такими, що сформовані за інших обставин, ніж у цій справі.

Доводи апеляційних скаргах про те, що суд помилково розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, хоча вона підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, спростовані під час апеляційного розгляду справи.

Так, спір у цій справі не віднесено за ч. 4 ст. 274 ЦПК України до категорії спорів, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження, отже суд першої інстанції відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України мав підстави розглядати цю справу за правилами спрощеного позовного провадження.

Також, відкриваючи провадження у справі в ухвалі від 15.06.2023 року відповідачам було роз`яснено право у випадку відсутності згоди на розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження до 13.07.2023 року подати заяву із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачі вказаним правом не скористалися, відповідної заяви не подавали, як у встановлений судом строк, так і після його спливу.

Інші докази та обставини, на які посилаються заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.

Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи наведене, колегія суддів уважає за необхідне залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення не впливають.

Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвоката Іванова Андрія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19 вересня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 22 грудня 2023 року.

Головуючий Д.А. Трофимова

Судді: В.Ю. Бєлка

Е.А. Онищенко