Справа № 409/2578/17
Провадження № 2-п/0186/3/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2023 року м. Першотравенськ

Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С.С.

при секретарі Кравченко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з заявою, заінтересована особа ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заяви заявниця зазначила, що заочним рішенням Білокуракинського районного суду від 06 серпня 2018 року по справі №409/2578/17 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Вона, дізналась про ухвалене заочне рішення від доньки чоловіка ОСОБА_3 .

Оскільки вона, як сторона по справі не отримала копію заочного рішення, то звернулася до суду про видачу їй копії судового рішення.

За її заявою, було надіслано копію судового рішення на електронну пошту 16.03.2023 року вих. № 1252/23.

У судові засідання, призначені по вищезазначеній справі, вона не могла з`явитись по незалежним від неї причинам, а саме, тому, що не знала про час та місце їх проведення.

На момент розгляду справи, вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На час подання позову та період розгляду справи, м. Луганськ та Лутугінський район були окупованою територією. 17 березня 2015 року Верховна Рада України Постановою № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнала окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей тимчасово окупованою територією.

Через бойові дії та їхні наслідки, з метою не втратити власне майно, вона не мала можливості покинути свій дім та родину, тому з 2014 року, як внутрішньо переміщена особа на території підконтрольній України не реєструвалася.

Увесь час, вона знаходилася, у себе вдома, у тому числі коли справа була в суді. Викликів до суду, вона не отримувала, ніяких документів з суду не надходило, позовної заяви вона також не отримувала і не знала її зміст. Таким чином, вона була позбавлена можливості знати про час і місце розгляду справи, тому що не була повідомлена належним чином.

Відповідно до ухвали від 05.12.2017 року, було відкрите провадження у справі та призначене попереднє судове засідання на 17 січня 2018 року о 13:00 год. Також в ухвалі було зазначено, що явка сторін до суду з паспортами обов`язкова. Крім того, в ухвалі зазначено, що відповідач до зазначеного строку повинен подати свої письмові заперечення із зазначенням доказів, що підтверджують його заперечення.

Ухвалою від 17 січня 2018 року було призначено розгляд справи на 07 березня 2018 року о 10:00 год., з обов`язковою явкою сторін, а вже 06.08.2018 року судом було ухвалене заочне рішення.

Відповідно до резолютивної частини заочного рішення суд встановив, що відповідач у судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи належним чином повідомлена, причин неявки в суду не повідомила.

Але яким саме чином вона як відповідач, була повідомлена про час та дату розглядом судом, не зазначено. Також звертає увагу суду, що в ухвалі від 06.08.2018 року, зазначена інша адреса її реєстрації: АДРЕСА_2 .

Крім того, Укрпошта з 2014 року не відправляє на тимчасово окуповану територію України листи та будь яку іншу кореспонденцію, тому копію позову вона не отримувала, судові повістки їй жодного разу не були вручені, повідомлення з пошти також не надходили, тому вона ніяк не могла знати про те, що її чоловік подав позов на розірвання шлюбу.

Також на території на якій вона зареєстрована, відсутні офіційні інформаційні джерела про стан розгляду справи судів на підконтрольній території України, а також є певні обмеження до інтернет сайтів Української влади у тому числі інтернет-порталу «Судова влада України» та Єдиного реєстру судових рішень. Необхідну інформацію, вона дізналась завдяки доньці чоловіка ОСОБА_3 .

Більше того, її чоловік за час, поки відбувався розгляд справи, жодного разу не повідомив їй про це.

Тому просить визнати причину її неявки у судові засідання поважною.

Що стосується заперечення проти позовних вимог позивача та докази, якими воно ґрунтується, зазначає наступне.

Проти розірвання шлюбу вона заперечує, оскільки з позивачем вона одружена з 2002 року. Вони одружилися у свідомому віці, навіть вінчалися у церкві, вона прийняла його дітей від попереднього шлюбу, з якими у неї склалися дружні відносини, які доповнювали їх сім`ю. Вона підтримує постійний зв`язок і з дітьми і з внуками.

Також, вони спільно виховували внука ОСОБА_4 , як дитину позбавлену батьківського піклування, оскільки рідний батько внука ОСОБА_5 , загинув у 2001 році, а мати внука, рішенням Антрацитівського районного суду Луганської області від 20.04.2011 року була позбавлена батьківських прав.

Розпорядженням голови районної державної адміністрації від 10.05.2011 року №256 передбачено, що дідусь ОСОБА_2 опікується внуком, а малолітня дитина має статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Жодних підстав для розірвання шлюбу на той час вона не бачила, більше того, вважає таку поведінку та бажання чоловіка розірвати їх велику і дружню родину суперечить і його дійсній волі, наскільки їй відомо, копію рішення суду, після того як воно набрало законної сили, він не отримував, жодних записів до РАГСу про розірвання шлюбу не вносив.

До цього позову їх сім`я була дружня і жила в повній злагоді та благополуччі. За час спільного проживання та ведення господарства, вони з чоловіком набули достатню кількість матеріальних благ, а саме: не враховуючи будинок у якому вони мешкали, вони ще спільно придбали 2 будинки, земельну ділянку, придбали автомобіль, мали фермерське господарство. Все це робилося з метою створення комфортних умов для їх сім`ї з дітьми та онуками.

За час їх перебування в шлюбі, змін у поведінці чоловіка, вона не помітила. Зі свого будинку він не пішов, речей не забирав, він продовжував вести звичайний спосіб життя.

У 2005 році вони купили будинок у м. Луганську, вона займалась ремонтом у цьому будинку, тому інколи там перебувала для зручності, але чоловік був не проти і стосовно цього суперечок між ними не було. Навіть сам запропонував у 2016 році прописатися у цьому будинку та мешкати більшу частину в ньому, оскільки цей будинок знаходиться на межі обласного міста, тому інфраструктура там краща, а він більше часу приділяв фермерському господарству, також він дуже віруючий тому часто був у роз`їздах по святим місцям.

Разом з чоловіком вони мали фермерське господарство у веденні якого приймали участь разом. Разом вели спільне домашнє господарство, разом допомагали дітям та онукам.

Крім того, у вищезазначеній справі, суд не надав їм час на примирення, тим самим вважає, що судом у цій частині було порушено її права.

Оскільки вона, як відповідач, не була належним чином повідомлена про розгляд справи, не мала змоги надати свій відзив на позов, у якому б могла спростувати позовні вимоги позивача та надати клопотання про час на примирення сім`ї, щоб не допустити розлучення, тому вважає, що в даному випадку судом не з`ясовано фактичні взаємини подружжя, не з`ясовано дійсні причини позову про розірвання шлюбу та не з`ясовано інші обставини життя подружжя.

Таким чином вбачається, що заочне рішення ухвалене з порушенням процедури передбаченої ЦПК України, а отже за таких обставин є протиправним та тягне за собою наслідки у вигляді порушення її цивільних та сімейних прав, оскільки шлюб розірвано без її відома, та згоди. Вона була позбавлена реалізації її права на захист, наданого процесуальним законодавством України, яке охороняється Конституцією та положеннями Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка ратифікована Україною в законному порядку, що надає право людині на справедливий судовий розгляд і законний захист прав.

У зв`язку з чим, вважає, що заочне рішення суду підлягає скасуванню.

Просить суд скасувати заочне рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року в справі №409/2578/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі та прохала суд їх задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на Інтернет порталі «Судова влада України».

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи 06 серпня 2018 року Білокуракинським районним судом Луганської області було ухвалено заочне рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, яким позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено та розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 22 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Лутугінського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис №84.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації по відношенню до України, розпорядженням Голови Верховного Суду від 06.03.2022 року за №1/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Білокуракинського районного суду Луганської області на Першотравенський міський суд Дніпропетровської області.

16 березня 2023 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з заявою про отримання копії заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року у справі №409/2875/17. Копія зазначеного заочного рішення була направлена судом на електронну пошту заявниці 16 березня 2023 року.

20 березня 2023 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з заявою про перегляд заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року у справі №409/2578/17.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2023 року було ініційовано розгляд справи про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі Білокуракинського районного суду Луганської області, справа №409/2578/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, та ухвалу суду було передано до канцелярії Першотравенського міського суду Дніпропетровської області для реєстрації цивільної справи про відновлення втраченого судового провадження вищезазначеної цивільної справи.

Ухвалою Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 15 травня 2023 року було частково відновлено втрачене судове провадження в цивільній справі за єдиним унікальним номером 408/2578/17, номер п2/409/268/18, за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Відновлено тексти процесуальних документів: - ухвали Білокуракинського районного суду Луганської області по справі №409/2578/17 від 05 грудня 2017 року про відкриття провадження в справі, від 17 січня 2018 року про призначення справи до розгляду, від 06 серпня 2018 року про заочний розгляд справи; заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області №409/2578/17 від 06 серпня 2018 року.

Статтею 288 ЦПК України визначено підстави за яких заочне рішення підлягає скасуванню, а саме, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З огляду на роз`яснення, надані в абз. 5 п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року №2, суд скасовує заочне рішення, якщо визнає, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Зі змісту вказаної вище статті та роз`яснень Пленуму ВСУ вбачається, що скасування заочного рішення судом, який його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом таких обставин одночасно: відповідач не з`явився в судове засідання, в якому ухвалено заочне рішення, та не повідомив про причини неявки з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить до висновку, що будь-яких доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість прийнятого судового рішення, до заяви не долучено. Доводи, викладені відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення, зводяться до незгоди з ухваленим рішенням суду по суті.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи в розумний строк незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону спору про громадянські права та обов`язки цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи та постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий, лише коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами (пункт 46 рішення у справі «Рябих проти Росії»).

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], №28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Виходячи з вищенаведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

В даній ситуації суд виходить з того, що оскільки підставами скасування заочного рішення є не належне повідомлення відповідача про судове засідання, та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності суд не має законних підстав для скасування заочного рішення.

Також суд зазначає, що оскільки обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є фактично непогодженням з винесеним рішенням по суті, що є підставою для апеляційного оскарження рішення суду, тому у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.260, ч.3 ст.284, п.2 ч.3 ст.287, ч.1 ст.288 ЦПК України, - суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 06 серпня 2018 року по цивільній справі №409/2578/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, відмовити.

Роз`яснити заявниці, що відповідно до ч.4 ст.287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДЯ: С.С. КРИВОШЕЯ.