Справа №336/5953/23
Провадження № 2-о/336/310/2023
УХВАЛА

про відмову у відкритті провадження по справі

30 червня 2023 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши подану в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту перебування дитини на утриманні батька, -

ВСТАНОВИЛА:

Представник заявника - адвокат Лихосенко Євген Олександрович, який діє на підставі Ордеру на надання правничої (правової) допомоги б/н від 20.06.2023 сері АР №1110482 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №001269 від 28.04.2017, звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить встановити факт перебування неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на повному матеріальному утриманні (забезпеченні), мешкання та вихованні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття.

В обґрунтування заяви зазначив, що 17.09.2005 між заявником ОСОБА_1 та заінтересованою особою ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народилась дитина - ОСОБА_3 . Вже тривалий час, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мешкають окремо, їх спільна дитина ОСОБА_3 за домовленістю батьків проживає з батьком - ОСОБА_1 , перебуває на його повному утриманні, забезпеченні та вихованні. 09.05.2023 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали Договір про визначення місця проживання дитини, умов її утримання та участі батьків у її вихованні, який був посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Вовк Іриною Іванівною (зареєстровано в реєстрі за № 1117). Відповідно до умов зазначеного договору, батьки домовились між собою, що місцем постійного проживання дитини є місце проживання батька. Також, відповідно до договору батьки погодили що проживання дитини разом із батьком вважається тим, що батько самостійно здійснює свої права і обов`язки та що батько буде самостійно виховувати дитину та належно виконувати свої обов`язки. ОСОБА_1 з 2006 року є офіційно працевлаштованою особою на посаді підсобного робітника у ФОП ОСОБА_5 та має постійний дохід. Встановлення цього факту необхідно заявникові для здійснення заходів щодо лікування дитини, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дитиною по країні, можливу зміну місця мешкання тощо. Заявник змушений звернутися до суду для встановлення факту перебування дитини на його повному утриманні, вихованні та мешкання з ним.

До заяви додано копії наступних документів: копія паспорта громадянина України та РНОКПП на ім`я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.09.2005; свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 від 26.04.2007; договору про визначення місця проживання дитини умов її утримання та участі батьків у її вихованні, посвідченого 09.05.2023 приватним нотаріусом ЗМНО Вовк І.І.; трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 ; довідки про доходи ОСОБА_1 від 09.05.2023; Ордер та Свідоцтво на повноваження адвоката.

Дослідивши матеріали заяви та долучені до неї письмові докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст. 294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Положеннями ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч.2 стт.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

Так, звертаючись до суду з вказаною заявою адвокат Лихосенко Є.О. просить встановити факт того, що дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуває на повному матеріальному утриманні (забезпеченні), мешканні та вихованні свого батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Судом визначено, що вимога про встановлення будь-якого факту в рамках позовного або окремого провадження має переслідувати певну юридичну мету та безпосередньо призводити до ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача/заявника. Суд не може встановлювати певний факт в резолютивній частині рішення лише для констатації самого факту, без юридичної мети його встановлення.

Так, метою звернення з вказаною заявою до суду, адвокат Лихосенко Є.О. зазначив те, що встановлення цього факту необхідно заявникові для здійснення заходів щодо лікування дитини, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дитиною по країні, можливу зміну місця мешкання, тощо.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що дитина потребує такого лікування, оздоровлення і мати (заінтересована особа) чинить цьому перешкоди або позбавлена можливості (свідомо не бажає) спільно з батьком здійснювати такі дії та виконувати свої батьківські права по відношенню до дочки.

Також, адвокатом не надано доказів того, що заявник позбавлений можливості вільно/безперешкодно пересуватись з дитиною по країні чи за її межами.

Вимоги та обґрунтування заяви, навпаки, спростовуються умовами посвідченого приватним нотаріусом 09.05.2023 Договору, укладеного між заявником та заінтересованою особою.

Так, у вказаному договорі чітко визначено Предмет договору (п.1) - відносини щодо встановлення місця проживання дитини, виховання дитини батьками, забезпечення умов його жита та утримання дитини батьками на випадок їх розлучення та/або окремого проживання; Місце проживання дитини (п.2) - сторони домовилися між собою, що місцем постійного проживання дитини є місце проживання батька; Батьки домовились, що дитина може брати участь у поїздках та дозвіллі (вихідні, святкові дні, відпустка, освітні заходи), якщо це сприяє розвитку особистості, екологічному та освітньому розвитку. Батько може брати дитину в поїздки як в середині країни так і за кордоном (п.2.3); Батьки погодили, що у випадку виїзду батька на постійне проживання за кордон, місцем проживання дитини є місце проживання батька за кордоном (п.2.4); Порядок виховання дитини (п.3) - Батьки домовилися між собою, що батько буде самостійно виховувати дитину.

З урахуванням того, що заявником не надано доказів того, що з встановленням вищевказаного факту будуть якимось чином змінені його права щодо виконання своїх батьківських обов`язків, вимога про встановлення факту перебування дитини на утриманні батька перестала впливати на можливість захисту будь-яких прав чи інтересів заявника. Посилання адвоката як представника заявника на необхідність встановлення вказаного факту з метою подальшого здійснення заходів щодо лікування дитини, оздоровлення, безперешкодного переміщення з дитиною по країні, можливу зміну місця мешкання тощо, суд вважає неспроможним, оскільки встановлення судом фактів на майбутнє з метою обґрунтування звернення особи до державних установ, тощо, не входить до завдань цивільного судочинства (або будь-якого іншого виду судочинства).

Разом з тим, суд наголошує на тому, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина 1 статті 44 Цивільного процесуального кодексу України). Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені частиною 3 статті 44 Цивільного процесуального кодексу України.

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

При цьому складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний висновок містяться в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 лютого 2019 року в справі № 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

Визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право (Постанова Верховного Суду № 61-18462ск18 від 15.11.2018 року, Постанова Верховного Суду № 61-34884св18 від 14.11.2018 року).

Тобто, факт, що встановлюється судом у порядку окремого провадження, повинен мати юридичне значення та породжувати юридичні наслідки.

За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що необхідно відмовити у відкритті провадження у справі, оскільки заявником не доведено задля чого йому необхідно встановлення факту перебування дитини на його утриманні, що є предметом розгляду в порядку позовного провадження.

На підставі викладеного, керуючись статтями 260, 268, 294, 315 ЦПК України, суддя -,-

ПОСТАНОВИЛА:

Відмовити у відкрити провадження у справі за поданою в порядку окремого провадження заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту перебування дитини на утриманні батька.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Веб-адреса сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, за якою учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи, що розглядається http://court.gov.ua/fair.

Суддя: Н.С. Звєздова