Справа № 204/711/23
Провадження № 2/204/1215/23
УХВАЛА

15 червня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вищевказана цивільна справа.

01 лютого та 27 квітня 2023 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшли аналогічні клопотання представниць відповідача про надання часу на примирення, продовження розгляду справи та неприйняття рішення до закінчення воєнного стану на території України (а. с. 49- та на звороті, 121-122).

В обґрунтування клопотання зазначено, що згідно із Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спав про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів для примирення подружжя. Вказано, що передбачене ч. 1 ст. 111 СК (2947-14) вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однією зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та наданням сторонам строку на примирення (ч. 5 ст. 191 ЦПК) (1618-15). Враховуючи прагнення відповідача зберегти сім`ю, прохає суд надати їм час на примирення строком 6 місяців, бо вважає, що цього строку буде достатньо для налагодження відносин між сторонами та збереження сім`ї. Дружина за цей час зрозуміє, що поквапилась та надасть суду заяву про залишення позовної заяви про розірвання шлюбу між ними без розгляду. Разом з цим, зазначає про те, що 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією рф проти України, Указом Президента України № 64/2022, введено воєнний стан із 5 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 днів, який станом на сьогодні продовжений, а оскільки відповідач та позивачка знаходяться в зоні бойових дій в с. Миролюбівка Покровського району Донецької області, то прохає суд здійснювати розгляд справи за їх відсутності та, не приймати рішення у справі до закінчення воєнного стану на території України.

У відповіді на відзив представник позивачки адвокат Плужний М.В. (а. с. 66-67 та на звороті), проти задоволення клопотання про надання строку на примирення, заперечував, прохав залишити його задоволення, а шлюб між сторонами розірвати.

В обґрунтування зазначав, що позивачкою в позовній заяві було зазначено про те, що з лютого 2022 року між нею та відповідачем припинені всі шлюбні відносини, однак позовна заява була подана лише в січні 2023 року. Тобто у позивачки був майже рік на роздуми та прийняття рішення та, відповідно, у відповідача був час для збереження шлюбних відносин. Однак стосунки з відповідачем не налагодились до моменту подання позовної заяви, тому позивачка була вимушена звернутися до суду із позовом про розірвання шлюбу, бо наявність нездорових стосунків з відповідачем позбавляє позивачку на нормальне та спокійне життя. Стверджує, що під час постійних сварок вона щоразу відчуває з боку відповідача приниження та гноблення. Вказую, що відповідач постійно вчиняв над позивачкою емоційне насильство, ревнував, кричав, сварився, забирав її особисті речі. Відсутня навіть сама елементарна повага до неї як до жінки, до жінки яка виносила і народила йому дітей. Також зазначено про те, що у позивачки відсутні будь-які почуття до відповідача, про що нею було зазначено в позові, а посилання відповідача на те, що остання хоче залишити після розірвання шлюбу його прізвище свідчить лише про те, що їй не потрібні зайві клопоти зі зміною прізвища та в подальшому зміною документів, тим паче, що діти також мають прізвище « ОСОБА_3 », а тому позивачці зручніше мати однакове прізвище разом з її дітьми задля уникнення з боку дітей та оточуючих зайвих питань. Разом з цим, вказує на те, що проживання позивачки в одному будинку з відповідачем свідчить лиш про те, що у позивачки не має свого особистого житла, а її реєстрація місця проживання за іншою адресою жодним чином не підтверджує її володіння іншим майном, тому вона тимчасово вимушена жити разом із відповідачем задля нормального існування своїх дітей в належних умовах. Зазначає про те, що позивачка не згодна і з тим, що сварки та непорозуміння між нею та відповідачем відбувались на фоні того, що вони проживають в зоні бойових дій, постійних стресів через боязнь обстрілів, оскільки бойові дії у Донецькій області відбувались протягом восьми років з 2014 року до повномасштабного вторгнення рф на територію України, при цьому весь цей час позивачка перебувала на території Донецької області, нікуди не виїжджала, та і наданий час знаходиться там, а тому вважає, що для неї обстріли, це вже скоріш звична справа, аніж підстава для сварок та розлючення з чоловіком.

Вказує, що з моменту припинення подружніх стосунків між сторонами у позивачки з`явилась кохана людина, з якою вона в майбутньому планує побратися, а тому їй необхідно отримати свідоцтво про розлучення задля подальшого укладення шлюбу з коханим, тому задоволення вказаного клопотання про надання судом часу на примирення, суперечить її інтересам.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності (а. с. 110 та на звороті), в якій позивні вимоги підтримали в повному обсязі, наполягали на їх задоволенні.

Представниця відповідача в судове засідання не з`явилася, у відзиві на позовну заяву від 27 квітня 2023 року прохала суд про розгляд справи за відсутності позивача (а. с. 119).

Вивчивши заяву та додані до неї додатки, перевіривши наявні в матеріалах заяви докази, суд дійшов висновку про те, що заява не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частина 1 ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Відповідно до вимог ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Приписами ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Нормами ч. 3 ст. 105 СК України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з вимогами ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Частиною 7 ст. 240 ЦПК України передбачено, що у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

У п. 10 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в ст. 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в п. п. «с» ч. 1, «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Верховний Суд у своїй постанові від 26 листопада 2018 року у справі № 761/33261/16-ц зазначив, що тлумачення статті 111 СК України свідчить, що примирення подружжя здійснюється судом лише за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кузнєцов та інші проти рф» зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справа «Серявін та інші проти України», «Проніна проти України») і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час розгляду справи з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому її розгляду.

У разі, якщо суд доходить висновку про необхідність надання подружжю строку для примирення, він відповідно до імперативної вказівки п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України зобов`язаний зупинити провадження у справі.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 254 ЦПК України, провадження у справі поновлюється за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення. Про поновлення провадження у справі суд постановляє ухвалу. З дня поновлення провадження у справі перебіг процесуальних строків продовжується.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 26 липня 2003 року у виконкомі Миролюбівської сільської ради Красноармійського району Донецької області, між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженим у с. Миролюбівка Красноармійського району Донецької області, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженою у м. Новогродівка Донецької області, укладено шлюб, про що складено актовий запис № 1, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 26 липня 2003 року (а. с. 4). Прізвище позивачки після реєстрації шлюбу « ОСОБА_3 ». Сторони є батьками малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 03 жовтня 2013 року (а. с. 6).

Як вбачається з відповіді позивачки на відзив, вона категорично проти відновлення шлюбних відносин з відповідачем, оскільки з лютого 2022 року з останнім шлюбні відносини припинила, та з цього часу має іншого коханого чоловіка, з яким має намір зареєструвати шлюб, натомість надання строку на примирення з відповідачем, суперечить її інтересам, оскільки створить їй у цьому штучні перешкоди.

З огляду на викладене, враховуючи те, що сторони з лютого 2022 року припинили шлюбні відносини, при цьому з даним позовом позивачка звернулася до суду в січні 2023 року, а розгляд даного клопотання здійснюється судом в червні 2023 року, зі спливом майже 6 місяців після надходження вказаного позову до суду, що свідчить про те, що у сторін було достатньо часу для примирення, однак за вказаний період часу вони не дійшли спільної згоди щодо їхнього подальшого подружнього життя, більш того, позивачка наразі має інші відносини з чоловіком, з яким має намір зареєструвати шлюб, враховуючи добровільну природу шлюбу, суд дійшов переконливого висновку про те, що надання сторонам строку на примирення буде суперечити інтересам позивачки, так само, як і продовження розгляду справи та ухвалення судового рішення по ній після припинення воєнного стану на території України, тим більше, що сам факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною причиною для відкладення розгляду справи, а враховуючи те, що відповідач прохає суд здійснювати розгляд справи за відсутності сторін, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи до його закінчення, у зв`язку із чим дане клопотання не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 254, 353 ЦПК України, -

П ОС Т А Н О В И В :

Клопотання представниць відповідача адвокатки Бурдужи Анни Валеріївни від 01 лютого 2023 року та адвокатки Булгакової Ольги Дмитрівни від 27 квітня 2023 року про надання часу на примирення, продовження розгляду справи та неприйняття рішення до закінчення воєнного стану на території України залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.І. Приваліхіна