Ухвала

Іменем України

27 червня 2023 року

м. Київ

справа № 369/6493/22

провадження № 61-8797ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у справі за позовом Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про скасування права власності та повернення майна

з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про скасування права власності та повернення майна з чужого незаконного володіння.

Разом із позовною заявою представником Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, адвокатом Паламарчуком І. І., було подано заяву про забезпечення позову, яка обґрунтована тим, що предметом судового спору є скасування права власності, повернення майна з чужого незаконного володіння, а саме земельних ділянок із кадастровими номерам: :04:003:5440 та :04:003:5441, власником яких була ОСОБА_3 . За інформацією з Державного реєстру речових прав

на нерухоме майно від 18 листопада 2022 року спірні земельні ділянки було відчужено та їх власником став ОСОБА_1 . Представником Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області Паламарчуком І. І. у заяві про забезпечення позову також вказано, що оскільки з метою подальшого ухилення від виконання рішення відповідач може відчужити земельні ділянки третім особам ще до вирішення справи, що унеможливить виконання рішення

у цій справі, є необхідність у забезпеченні позову шляхом накладення арешту на земельні ділянки.

Враховуючи викладене, представник Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області, адвокат Паламарчук І. І., просив накласти арешт на земельні ділянки з кадастровими номерам: :04:003:5440

та :04:003:5441, власником яких є ОСОБА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,6631 га, кадастровий номер :04:003:5441, яка розташована за адресою: Київська область, Фастівський район, с. Віта-Поштова, яка належить ОСОБА_1 .

Накладено арешт на земельну ділянку площею 0,5000 га кадастровий номер :04:003:5440, яка розташована за адресою: Київська область, Фастівській район, с. Віта-Поштова, яка належить ОСОБА_1 .

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що між сторонами дійсно виник спір та існує ризик відчуження нерухомого майна, яке є предметом позову, на користь третіх осіб. При цьому накладення арешту на спірне майно до вирішення спору

по суті не призведе до обмеження прав відповідачів на володіння

та користування майном, а слугуватиме заходом запобігання можливих порушень прав позивача.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишено без задоволення, ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення її позову.

13 червня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року

у вищевказаній справі.

Касаційна скарга мотивована тим, що заява про забезпечення позову подана

не повноважним представником, який не мав права її подавати від імені Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області.

Колегія суддів Верховного Суду вважає, що висновки судів попередніх інстанцій є обґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених

чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся

або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача

від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод

та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до положень статті 150 ЦПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать

або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник

із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві

чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності

на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;

8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода

на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до частини п`ятої статті 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема,

в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася

з такою заявою, позовним вимогам.

У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін,

а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема,

чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення

в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку

із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб,

що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) сформульовано висновок

про те, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками,

які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову,

суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи,

які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Окрім цього, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд також

має здійснити оцінку обґрунтованості доводів протилежної сторони (відповідача) щодо відсутності підстав та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову з урахуванням зокрема того, чи порушує вжиття відповідних заходів забезпечення позову (у вигляді заборони третім особам вчиняти певні

дії щодо предмета спору тощо) права відповідача або вказаних осіб, а відповідно чи порушується при цьому баланс інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу та яким чином; чи спроможний відповідач фактично (реально) виконати судове рішення в разі задоволення позову, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав та чи спроможний позивач захистити їх в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду, якщо захід забезпечення позову не буде вжито судом.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, Гатненська сільська рада Фастівського району Київської області, в особі представника адвоката Паламарчука І. І., просила накласти арешт на спірні земельні ділянки, у зв`язку

з тим, що після відкриття провадження у цій справі, ОСОБА_3 відчужила спірні земельні ділянки ОСОБА_1 . Зазначене може свідчити про наявність ризиків повторного відчуження нерухомого майна, що може значно утруднити

чи унеможливити виконання рішення суду та поновлення порушених прав Гатненської територіальної громади в особі Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, задовольняючи заяву Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області та враховуючи поведінку ОСОБА_3 , яка, будучи обізнаною

про наявність спору між нею та сільською радою щодо права власності

на земельні ділянки, відчужила спірні земельні ділянки на користь іншої особи, виходив з того, що існує реальна загроза продовження подальшого відчуження відповідачами належного їм майна, а невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання можливого рішення суду у справі.

За наведених обставин, врахувавши предмет позову (скасування права власності та повернення майна з чужого незаконного володіння), відомості

про те, що ОСОБА_3 вчинила дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна - спірних земельних ділянок, що не спростовано доводами касаційної скарги,

суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, зробив обґрунтований висновок, що подальша реалізація цього майна ОСОБА_1 може утруднити або зробити неможливим виконання судового рішення у разі задоволення позову.

Щодо співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову та невжиття таких для сторони як позивача, так і власника майна, Верховний Суд наголошує, що накладення такого арешту є менш обтяжливим

для власника майна, ніж невжиття заходів забезпечення, що може призвести

до негативних наслідків для позивача щодо реалізації ним права на виконання судового рішення.

Враховуючи, що з приводу права власності на земельні ділянки з кадастровими номерам: :04:003:5440 та :04:003:5441, які розташовані

за адресою: Київська область, Фастівській район, с. Віта-Поштова дійсно існує спір, Верховний Суд дійшов висновку, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на належні ОСОБА_1 вказані земельні ділянки

є виправданим способом охорони інтересів Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області на час розгляду справи.

Оскільки існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

За наведених обставин суд на законних підставах вжив заходи забезпечення позову.

Доводи касаційної скарги про те, що заява про забезпечення позову подана

не повноважним представником були предметом дослідження апеляційним судом та не заслуговують на увагу, виходячи з наступного.

Частиною першою статті 58 ЦПК України передбачено, що сторона, третя особа,

а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво)

та (або) через представника.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Нормою частини четвертої статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру

та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Так, зі змісту оскаржуваної постанови апеляційного суду вбачається, що судом апеляційної інстанції перевірено повноваження представника позивача - адвоката Паламарчука І. І. та встановлено, що останній представляє інтереси Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області на підставі Договору про надання правової допомоги № б/н від 21 червня 2021 року,

що підтверджується ордером серії АІ №1141543 від 21 червня 2021 року.

Таким чином, встановлено, що на момент подання заяви про забезпечення позову у цій справі адвокат Паламрачук І. І. був повноважним представником Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області.

Інші доводи касаційної скарги не містять обґрунтованих посилань на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, а зводяться до незгоди заявника із застосованими заходами забезпечення позову та власного тлумачення норм цивільного процесуального закону.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 лютого 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 22 травня 2023 року у справі

за позовом Гатненської сільської ради Фастівського району Київської області

до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про скасування права власності та повернення майна з чужого незаконного володіння, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарг матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська