Справа № 369/8419/22
Провадження № 2/369/1835/23
30.10.2023 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Волчка А.Я.
при секретарі: Ведмеденко Н.М.
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області в порядку заочного розгляду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я,
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 шкоду завдану ушкодженням здоров`я, внаслідок наїзду на неї Відповідачем, що мало місце 17 липня 2019 року.
ОСОБА_1 в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, при черговій спробі побачити сина, який незаконно проживав з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувала біля домоволодіння ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Після чергової відмови ОСОБА_2 у зустрічі ОСОБА_1 з сином, ОСОБА_1 звернулася до Бучанського (станом на той момент Києво-Святошинського) РУП ГУНП в Київській області через службу 102, для виклику поліції, у зв`язку з тим, що батько не показує та не дає можливості побачитися з дитиною. Почувши про виклик працівників поліції ОСОБА_2 намагався втекти зі свого будинку за адресою: АДРЕСА_1 , на автомобілі марки «BMW» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок чого виїжджаючи з двору, навмисно наїхав на ОСОБА_1 , поки вона не закричала, що він її давить. Внаслідок наїзду ОСОБА_1 були завдані тілесні ушкодження.
Внаслідок завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості, на кінцівку ОСОБА_1 був накладений гіпс, після чого вона більше двох місяців вимушена була пересуватися на милицях та витрачати значні кошти на лікування. Загальна вартість понесених збитків ОСОБА_1 (матеріальна шкода), внаслідок завдання їй тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості становить 15 681,80 гривень 80 копійок, що складається з: 7 335, 80 гривень, витрати на лікування та 8 346,00 гривень, упущена вигода, внаслідок неможливості працевлаштування та отримання будь-якого виду доходу.
Також, протиправні дії водія, ОСОБА_2 і довготривалі постравматичні наслідки вчиненого правопорушення стали для ОСОБА_1 психотравмуючими подіями і завдали значної моральної шкоди у розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що станом на момент подання позову становить 195 000 (сто дев`яносто п`ять тисяч) гривень 00 копійок.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 вересня 2022 року, позову заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
21 вересня 2022 року від представника ОСОБА_1 надійшла позовна заява про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я з усуненими недоліками.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 вересня 2022 року, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного.
26 січня 2023 року від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання про збільшення позовних вимог, а саме розміру моральної шкоди, яка на момент розгляду справи становить 201 000,00 гривень у зв`язку із збільшенням з 01 січня 2023 року мінімальної заробітної плати.
17 березня 2023 року від представника ОСОБА_1 надійшло клопотання з додатками, які підтверджують факт проживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 червня 2023 року закрито підготовче провадження у справі.
26 вересня 2023 року від представника Позивача надійшла заява про долучення доказів, що підтверджують витрати Позивача у зв`язку з розглядом справи (витрати на правничу допомогу).
У судове засідання 30 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 не з`явилася, повідомлялася про дату та час слухання справи своєчасно та належним чином, надала суду клопотання з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Разом з клопотанням подала заяву про долучення доказів, що підтверджують витрати ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи (витрати на правничу допомогу).
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач та третя особа у судове засідання не з`явилися хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлялася у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомляли, відзив на позовну заяву та пояснення від третьої особи не надходили, а тому суд за згодою представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст.128 ЦПК України судові виклики Відповідача та третьої особи здійснюювалися судовими повістками про виклик та оголошенням на веб-порталі судової влади України.
Відповідно до ч. 4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасним існуванням умов, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ст. 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.
Відповідно до ст. 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.
У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, 17 липня 2019 року, ОСОБА_1 перебувала за адресою: АДРЕСА_1 з метою побачитися зі своєю дитиною, ОСОБА_4 .
Згідно відповіді Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55, щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» ОСОБА_1 о 10:21 17 липня 2019 року звернулася до Бучанського (станом на той момент Києво-Святошинського) РУП ГУНП в Київській області через службу 102, для виклику поліції, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не показує та не дає можливості побачитися з дитиною.
О 10:43 17 липня 2019 року, згідно відповіді Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55 щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» та відеозапису (02:57) за адресою: АДРЕСА_1 , на ОСОБА_1 здійснено наїзд на автомобілі марки «BMW» чорного кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , за кермом якого перебував ОСОБА_2 .
Відповідно до відповіді Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55 щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» та довідки № 5693 Комунального некомерційного підприємства «Центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради», ОСОБА_1 було доставлена до лікарняного закладу Центральної районної лікарні Києво-Святошинського району (Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Соборності (40 років Жовтня), буд. 51 з діагнозом: забій м`ягких тканин правого стегна, пошкодження зв`язок лівого гомілкового-ступного суглоба.
Згідно Витягу з медичної карти амбулаторного хворого 1-шої поліклініки Шевченківського РЗО Міністерства здоров`я України від 12 жовтня 2019 року у ОСОБА_1 внаслідок наїзду на ногу (ДТП) 17 липня 2019 року було пошкодження зв`язок лівої стопи, перелом човноподібної кістки лівої стопи.
Відповідно до Висновку експерта № 110/Д від 31 липня 2020 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, що проведена на підставі Постанови слідчого СВ Чайківського ВП К-Святошинського відділу поліції головного управління Національної поліції в Київській області, встановлено, що у ОСОБА_1 мався перелом човноподібної кістки лівої стопи, дане ушкодження відноситься до ушкоджень середньої тяжкості, оскільки для зрощення перелому необхідний термін більше 21 дня.
Щодо вирішення вимог на відшкодування матеріальної шкоди
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч. 6 ст. 11 ЦК України).
За приписами ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Право на відшкодування збитків виникає у особи з самого факту порушення цивільних прав, тобто незалежно від того, чи є вказівка в тій чи іншій нормі ЦК України про таке. Таким чином, відшкодування збитків має характер універсального засобу захисту цивільних прав, котрий одночасно, як правило, є й мірою відповідальності (Постанова ВС від 07.07.2021 року у справі № 438/558/16-ц).
У відповідності до роз`яснень п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до відповіді Головного сервісного центру МВС Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (Філія ГСЦ МВС) за вих. № 31/26-299 аз власником транспортного засобу BMW, номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_3 (третя особа) про те в момент завдання шкоди автомобіль перебував на праві користування у ОСОБА_2 , що підтверджується відповіддю Бучанського РУП ГУНП в Київській області від 10 лютого 2022 року за вих. № 436/109/1400/22 на адвокатський запит від 07 лютого 2022 року за вх. №55, щодо обліків інтегрованої інформаційної-пошукової системи повідомлень на службу «102» та відеозаписом.
Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.
Судом встановлено, внаслідок завдання тілесних ушкоджень середньої тяжкості на кінцівку ОСОБА_1 був накладений гіпс, після чого вона два місяці вимушена була пересуватися на милицях та витрачати значні кошти на лікування, що підтверджують фіскальними чеками за липень та серпень 2019 року на загальну суму 7335, 80 грн.
Частиною другою статті 1195 ЦК України передбачено, що у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.
Шкода у вигляді втраченого заробітку (доходу) визначається з урахуванням двох факторів, а саме: а) середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я (визначення середньомісячного заробітку здійснюється за правилами ст. 1197 ЦК); б) ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності - загальної працездатності.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 18 постанови від 27 березня 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», встановлення групи інвалідності потерпілих, причини і часу її виникнення провадиться в усіх випадках медико-соціальними експертними комісіями - МСЕК. Ступінь втрати професійної працездатності (у процентах), потребу в додаткових видах допомоги визначають: МСЕК - якщо шкода була заподіяна у зв`язку з виконанням працівником трудових обов`язків (в тому числі на шляху до роботи і з роботи); судово-медична експертиза - в решті випадків.»
Позивачем не надано, жодного належного і допустимого доказу підтвердження ступеня зменшення професійної працездатності ОСОБА_1 внаслідок завдання тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості ОСОБА_2 , тому вимога ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 8 346,00 (вісім тисяч триста сорок шість) гривень 00 копійок, упущена вигода, внаслідок неможливості працевлаштування та отримання будь-якого виду доходу Позивачем, що входить до вимоги про стягнення матеріальної шкоди не підлягає задоволенню.
Щодо вирішення вимог на відшкодування моральної шкоди
Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
При заподіянні особі моральної шкоди, обов`язок по її відшкодуванню покладається на осіб незалежно від того, чи була заподіяна потерпілому майнова шкода та чи відшкодована вона.
У справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків та обставин справи.
Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.
Розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав Позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.
Відповідно до Висновку соціально-психологічного дослідження № 17-11-21 моральної шкоди потерпілого від 26 листопада 2021 року, що проведений громадською організацією «Спілкою фахівців соціологічних та психологічних досліджень» протиправні дії водія ОСОБА_2 і довготривалі постравматичні наслідки вчиненого правопорушення стали для ОСОБА_1 психотравмуючими подіями і завдали значної моральної шкоди. Отриманий перелом призвів до порушення соціальних зв`язків ОСОБА_1 , вона не могла займатися звичними справами, займатися піклуванням своєї сім`ї та малолітніми дітьми. Також своїми діями ОСОБА_2 навмисно створив, ще одні перешкоди у побаченні Позивача з її сином ОСОБА_4 , адже Позивач побоюється добиватися спілкування з сином, побоюючись нових нападів і завдання шкоди їй.
За результатами проведеного дослідження з урахуванням ставлення суспільства до подібних правопорушень, психодіагностики особистості потерпілого, судової практики у подібних правовідносинах, ухилення ОСОБА_2 від добровільного відшкодування завданої шкоди (проведення лікування за його рахунок), моральна шкода ОСОБА_1 , оцінюється в розмірі 30 мінімальних заробітних плат, що станом на момент винесення рішення становить 201 000,00 гривень.
Зважаючи на те, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом, враховуючи вимоги розумності та справедливості, сума 201 000,00 грн. є завищеною та в заявленому розмірі не підлягає задоволенню.
Враховуючи, що внаслідок наїзду Позивачу були спричинені тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які потягли за собою порушення звичайного способу життя ОСОБА_1 , втрату нормальних життєвих зв`язків, фізичний біль та страждання, що викликало необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, а також те, що 2 (двоє) дітей були позбавлені належного материнського піклування, з урахуванням принципів розумності і справедливості, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 в розмірі 154 100,00 грн., що є достатнім для розумного відшкодування ОСОБА_1 завданої моральної шкоди і не призводить, в свою чергу, до збагачення при встановлених обставинах, напроти становить достатню справедливу форму відшкодування моральної шкоди, заподіяної Позивачу.
Щодо судових витрат
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 141 ЦПК України суд виходить із наступного.
ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, а саме 1 614, 36 грн.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
При цьому склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат (позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена в постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16).
Витрати на професійну правничу допомогу ОСОБА_1 в розмірі 40 700,00 підтверджуються договором про надання правової допомоги № 11/11-2021, рахунком на оплату №11 від 29 серпня 2022 року, квитанцією № 14 від 02 вересня 2022 про перерахування коштів, платіжною інструкцією №32602040 SB від 01 листопада 2022 року, рахунком на оплату №20 від 25 жовтня 2022 року, платіжною інструкцією №34140784SB від 01 листопада 2022 року, рахунку на оплату № 75 від 02 жовтня 2023 року, квитанцією до платіжної інструкції від 05 жовтня 2023 року, платіжною інструкцією №05/10/2023 від 05 жовтня 2023 року, актом наданих послуг від 30 жовтня 2023 року.
Відповідно до акту надання послуг № 29 від 30 жовтня 2023 року, Позивач включає участь представника у судових засіданнях 06 червня 2023 року, 27 вересня 2023 року, 30 жовтня 2023 року, відповідно до матеріалів справи представник Позивача не брав участі у даних судових засіданнях, а тому витрати на правничу допомогу в частині участі в судових засіданнях у розмірі 9000,00 грн. не підлягають задоволенню.
Пропорційно до частини задоволених вимог слід стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 23 616, 50 грн. витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи.
Також у позовній заяві, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 витрати на проведення соціально-психологічного дослідження для діагностики моральної шкоди, що підтверджується Рахунком фактурою № 17/11 від 11 листопада 2021 року та квитанцією про сплату від 17 листопада 2021 року на суму 6000,00 грн.
Пропорційно до частини задоволених вимог із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути 4 470, 00 грн. витрат на проведення соціально-психологічного дослідження для діагностики моральної шкоди.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 15-16, 22-23, 1166-1167, 1187, 1195 ЦК України, ст. ст. 4, 12-13, 76-78, 81-82, 89, 141, 258-259, 263-266, 354 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) матеріальну шкоду в розмірі 7 335,80 грн. (сім тисяч триста тридцять п`ять) гривень 80 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) моральну шкоду в розмірі 154 100,00 грн. (сто п`ятдесят чотири тисячі сто) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 23 616, 50 (двадцять три тисячі шістсот шістнадцять) гривень 50 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) витрати на проведення соціально-психологічного дослідження для діагностики моральної шкоди в розмірі 4 470, 00 грн. (чотири тисячі чотириста сімдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір у розмірі 1614, 36 (одна тисяча шістсот чотирнадцять) гривень 36 копійок.
У решті позову - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ;
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .
Суддя Андрій ВОЛЧКО