Номер провадження № 2/521/303/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 грудня 2023 року м.Одеса
Суддя Малиновського районного суду м. Одеси Роїк Д.Я. розглянувши у порядку загального позовного провадження в приміщенні суду у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та їх знаття з реєстраційного обліку,
ОСОБА_1 звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом в якому просить усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , та зняти їх з реєстраційного обліку; встановити порядок виконання рішення, за яким рішення суду є підставою для зняття органами реєстрації місця проживання: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 04 листопада 2021 року було відкрито провадження у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою від 13 квітня 2021 року підготовче судове засідання було закрито, справу було призначено до судового розгляду по суті.
Матеріали справи містять заяву представника позивача щодо розгляду справи за його відсутності, в якому також зазначено, що представник не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі до судового засідання не з`явились повторно, повідомлялись, про причини неявки до судового засідання не сповістили, правом на надання відзиву на позовну заяву відповідачі не скористались, будь-яких письмових заяв та клопотань до суду з приводу розгляду справи не надали.
Згідно з ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення заочного рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням вказаного суд приходить до висновку про наявність підстав у розумінні ч. 1 ст. 280 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 31 серпня 2020 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу, за яким до Позивача перейшло право власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Однак, через рік після придбання вказаної квартири Позивач несподівано виявила, що у ній зареєстровані 5 осіб, яких вона не знає та ніколи їх не бачила, особливо за рік як є власником вказаної нерухомості.
Позивачу стало відомо про вказані обставини із листа Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради від 19 серпня 2021 року за №Б1-207060-ф/л, а саме, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані відповідачі:
1) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
2) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
3) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
4) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
5) ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Однак, відповідачі фактично за адресою реєстрації місця проживання не проживають тривалий час, не є членами родини позивача, не сплачують комунальні платежі, в утриманні житла участі не беруть, їх особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою вони не цікавляться.
Позивач бажає продати цю квартиру.
Наявність зареєстрованих осіб ускладнює використання Позивачем свого права на продаж квартири.
Згідно із статтею 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та датися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-якої угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319. 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Як зазначено у ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
На даний момент Позивач бажає скористатись своїм правом власника нерухомості та продати вищевказану квартиру. Однак, наявність зареєстрованих у квартирі осіб заважає позивачу вільно розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.
Відповідно до статті 150 ЖК Української PCP громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.
Як вбачається із п. 11 договору купівлі-продажу від 31 серпня 2020 року, укладеного між ОСОБА_10 , та ОСОБА_1 , членом сім`ї останньої є її чоловік ОСОБА_11 , який давав свою згоду на вчинення вказаногоправочину.
Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні Позивач, ні члени його сім`ї відповідачас не чинили. Більше того, Позивачу на момент купівлі даної квартири не було відомо про наявність зареєстрованих Відповідачів у цій квартирі.
Відповідачі не є членами сім`ї ОСОБА_12 , ніколи не вели з ним спільне господарство.
Реєстрація місця проживання Відповідачів за спірною адресою порушує право власності на спірне майно.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав Позивача.
Враховуючи викладене, суд приходить висновку, що Відповідачі втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 , у зв`язку із не проживанням за місцем реєстрації тривалий час, а також тим, що вони не є родичами Позивача і не здійснювали оплату та не брали участь в оплаті комунальних послуг, не несли інших витрат по утриманню житлового приміщення, заважають власнику реалізувати право на розпорядження квартирою.
Враховуючи відсутність висловленої позивачем вимоги щодо стягнення судового збору з відповідача, у відповідності до ст.13, 141 ЦПК України, суд відносить на рахунок позивача.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 316, 317,319,321, 405 ЦК України, ст. ст. 4,5,175,263,268 ЦПК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та їх знаття з реєстраційного обліку - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю, шляхом визнання: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , та зняти їх з реєстраційного обліку.
Встановити порядок виконання рішення, за яким рішення суду є підставою для зняття органами реєстрації місця проживання: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1 .
Судовий збір залишити за позивачем.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя: Д.Я. Роїк