Справа № 305/1049/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 травня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КУШТАНА Б.П.

за участю секретаря СЛИВКИ С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 305/1049/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 27 жовтня 2021 року, повний текст якої складено 3 листопада 2021 року, головуючий суддя Ємчук В.Е., -

встановив:

31.05.2019 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

24.08.2016 відповідачка ОСОБА_2 керуючи автомобілем «Volkswagen-Transporter», д/н НОМЕР_1 , у с. Середнє Водяне Рахівського району біля бару «Хутор у Івана» рухаючись заднім ходом, не переконавшись у безпечності маневру, допустила наїзд на припаркований збоку і належний позивачу автомобіль «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DID», д/н НОМЕР_2 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень, через що позивачу був завданий матеріальний збиток на суму 29700,00 грн, що підтверджується проведеною оцінювачем-автотоварознавцем ОСОБА_3 незалежною оцінкою визначення вартості матеріального збитку та рахунком сервісу «Автоцентр Ужгород» на ще більшу суму. За проведення автотоварознавчого дослідження позивач сплатив 750,00 грн.

Позивач неодноразово звертався до начальника Рахівського РВП ГУ НП в Закарпатській області та до керівника Тячівської місцевої прокуратури з метою реагування на скоєне відповідачкою правопорушення та про необхідність складення протоколу про адміністративне правопорушення щодо відповідачки, що дало б можливість отримати необхідні документи та звернутися до страхової компанії, де застрахована цивільно-правова відповідальність власника автомобіля чи водія. На його звернення правоохоронними органами надавалися лише відповіді про те, що факт пошкодження автомобіля був, що випадково пошкодила його автомобіль ОСОБА_2 , але кримінально каране діяння за пошкодження чужого майна є тільки в тому разі, якщо заподіяно шкоду у великих розмірах (на суму, яка у 250 і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину), тобто розмір шкоди має становити не менше 143375,00 грн, хоча звернення направлялися позивачем не для порушення кримінальної справи, а лише для оформлення адміністративного протоколу та направлення його до суду.

Позивач неодноразово намагався спілкуватися з цього приводу безпосередньо з відповідачкою, яка уникала зустрічей та розмов з ним, і лише за спливом значного проміжку часу, десь через два-три місяці, погодилася передати позивачу копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ 7258246, через що вже пізно було подавати заяву до страхової компанії про страховий випадок і страхове відшкодування.

Сукупна вартість ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero» становить 32175,00 грн і включає також вартість запчастин, робіт і матеріалів згідно з рахунком сервісного центру.

Окрім матеріального збитку позивачу було завдано й моральної шкоди, яка полягає у негативних наслідках ДТП як безпосередньо під час вчинення адміністративного правопорушення, так і після нього. До таких наслідків належить нервовий стрес, пережитий під час виявлення пошкодження автомобіля відповідачкою, яка досі не бажає відшкодувати шкоду у добровільному порядку. У момент контактування транспортного засобу відповідачки з припаркованим автомобілем позивача він знаходився в приміщенні кафе, а відповідачка зачепила своїм автомобілем автомобіль позивача, не зупинилася, не запитала чий автомобіль пошкодила і в який би спосіб усунути шкоду, а просто поїхала у невідомому напрямку.

Позивачу довелося докласти значних зусиль, щоб відшукати спочатку очевидців ДТП, а потім знайти й саму ОСОБА_2 і коли між ними відбулася перша зустріч, остання пояснила, що не відчула удару та лише з часом погодилася з тим, що винувата у пошкоджені транспортного засобу та надала копію страхового полісу, щоб позивач сам звернувся до страхової компанії по відшкодування.

Звернутися особисто до страхової компанії із заявою про ДТП та відшкодування завданої йому шкоди ОСОБА_2 відмовилася, а в подальшому через свої зв`язки у правоохоронних органах перешкоджала складанню протоколу про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.

На неодноразові звернення до органів поліції та прокуратури позивач отримував тільки формальні відписки, він глибоко переживав за завдання пошкоджень його транспортному засобу. Позивача постійно пригнічувало відчуття невпевненості в отриманні відшкодування шкоди через відмову відповідачки своєчасно подати заяву до страхової компанії та перешкоджання оформленню адмінпротоколу, позивачу переказували знайомі заяви ОСОБА_2 про те, що у неї родич працює у поліції, тому нічого позивач не доб`ється, ніякого протоколу на неї складено не буде, що майже так і сталося.

Для відновлення нормального душевного стану позивачу потрібен був тривалий час, протягом якого він ходив знервований, у нього порушився спокійний сон, з незначного приводу виникали сварки та непорозуміння з близькими людьми.

Відмова відповідачки від добровільного відшкодування шкоди призвела до додаткових витрат часу позивачем, до неодноразових поїздок і звернень до правоохоронних органів (органи ДАІ, Рахівський РВП ГУНП в Закарпатській області, Тячівська місцева прокуратура), необхідності проведення експертної оцінки збитків (поїздки до м. Хуста до оцінювача для пред`явлення автомобіля до огляду). Позивач поніс непередбачувані витрати на паливо для цих поїздок.

Моральна шкода полягає і в тому, що позивач придбав із салону новий автомобіль, але досі вимушений їздити на пошкодженому автомобілі, через що йому дещо соромно перед колегами-підприємцями та односельчанами, які зауважують йому на пошкодження нового автомобіля.

За надання правової допомоги сплатив 6000,00 грн.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 та на інші норми ЦК України, позивач ОСОБА_1 просив:

стягнути на його користь із відповідачки ОСОБА_2 суму завданих йому матеріальних збитків та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 24.08.2016 у с. Середнє Водяне Рахівського району, у загальному розмірі 46450,00 грн, а саме: 29700,00 грн як відшкодування спричиненого матеріального збитку; 750,00 грн відшкодування за проведення оцінки визначення вартості спричиненого матеріального збитку; 10000,00 грн на відшкодування моральної шкоди; 6000,00 грн відшкодування витрат за надання правової допомоги;

стягнути на його користь із відповідачки витрати зі сплати судового збору 768,40 грн за вимогу про відшкодування матеріальної шкоди та 1921,00 грн за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Рахівського районного суду від 27.10.2021 позов задоволено частково:

стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканки АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , мешканця АДРЕСА_2 , 27900,00 грн як відшкодування спричиненого матеріального збитку, 750,00 грн відшкодування за проведення оцінки визначення вартості спричиненого матеріального збитку;

у стягненні моральної шкоди в сумі 10000,00 гривень відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності в частині відшкодування матеріальної шкоди, з того, що заподіявши внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майнову шкоду позивачеві відшкодувати її зобов`язана саме відповідачка, оскільки вона залишила місце ДТП, не повідомила про нього органи поліції та свого страховика, добровільно шкоду не компенсувала. У відшкодуванні моральної шкоди суд першої інстанції відмовив через недоведеність позивачем відповідної вимоги.

Відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Мандзюк І.В., оскаржила рішення суду в частині задоволення позову як ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Доводи скарги зводяться до такого.

Позивач ОСОБА_1 посилається на те, що ДТП мала місце 24.08.2016 однак, 10.12.2016 автомобіль «Mitsubishi Pajero» був перереєстрований на ТОВ «Плюс Бока». Тому позивач не є власником автомобіля, правовстановлюючих документів на нього не надав, а суд вирішив питання про права і обов`язки особи, яка не була залучена до участі в справі.

Звіт оцінювача від 01.09.2019 № 108/09 про визначення матеріального збитку не відповідає встановленим обставинам і вимогам, оскільки:

згідно з дослідженням по п.1.1. визначення вартості відновлювального ремонту КТЗ вбачається, що невід`ємною частиною даного звіту є додатки №№ 1,3, у яких зазначені характер та розмір пошкоджень, разом із тим, у протоколі (акті) огляду колісного транспортного засобу від 26.08.2016, складеному експертом ОСОБА_3 , у переліку пошкоджень під п. 1 вказано «облицювання запасного колеса - деформовано», однак не зазначено чи потребує запасне колесо заміни - Е, ремонту - І чи фарбування - L, а в п. 2 - «глибокі подряпини» із вказівкою наступної заміни - Е, однак не вказано - заміни якої деталі, агрегату чи вузла, що зазнали подряпин;

натомість у ремонтній калькуляції від 01.09.2016 № 108 указана загальна сума вартості запасних частин 23100,00 грн, вартість робіт 150,00 грн, при цьому, вказано вартість облицювання запасного колеса, що становить 18075,00 грн, вартість протитуманного ліхтаря 3900,00 грн;

у рахунку від 01.09.2016 № Сч-4, виданому «Автоцентром Ужгород», указано кріплення запаски (запасного колеса) на суму 18075,00 грн і розширювач арки за ціною 3000,00 грн, які в акті огляду автомобіля від 26.08.2016 та у ремонтній калькуляції від 01.09.2016 не зазначені;

крім того, в протоколі (акті) огляду колісного транспортного засобу від 26.08.2016 у розділі «Технічний стан колісного транспортного засобу» в графах - наявність деформації без пошкодження ЛФП (лакофарбове покриття) (зазначити кількість елементів) та пошкодження фарбування кузову, кабіни (дефекти ЛФП) не зазначені деформації та/чи пошкодження фарбування кузову, кабіни у зв`язку з чим є розбіжності в документах, наданих суду позивачем;

згідно з інформацією з інтернет-сайту, де вказані технічні характеристики «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DI-D», 2014 року випуску, на запасному колесі не вбачається протитуманного ліхтаря, який би був передбачений заводом-виробником, а міститься світловідбивач;

відповідно до висновку по заяві громадянина ОСОБА_1 від 18.09.2016 Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області, вказано, що ОСОБА_2 згідна відшкодувати завданий нею збиток за подряпину надпису-логотипа «Pajero», що мала місце в розмірах до 0,3 см довжиною та 0,3 мм шириною; інших ушкоджень автомобілю «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DID», д/н НОМЕР_2 , згідно з цим висновком, завдано не було;

враховуючи, що на автомобілі ОСОБА_2 пошкоджень не виявлено, відсутні докази взаємодії транспортних засобів між собою.

Відповідачка ОСОБА_2 просить рішення суду про часткове задоволення позову скасувати з підстав, передбачених ст. 376 ЦПК України, в позові відмовити повністю.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 25.04.2022 справу було повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Ухвалою Рахівського районного суду від 04.05.2022 заяву ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 6000,00 грн відшкодування витрат за надання правничої допомоги залишено без розгляду.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 06.06.2022 справу було повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення.

Додатковим рішенням Рахівського районного суду від 28.06.2022 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн; судові витрати в сумі 1921,00 грн за подання позовної заяви про відшкодування моральної шкоди залишено за позивачем ОСОБА_1 .

Позивач ОСОБА_1 рішення суду Рахівського районного суду від 27.10.2021, ухвалу Рахівського районного суду від 04.05.2022 і додаткове рішення Рахівського районного суду від 28.06.2022 не оскаржує, відзиву на апеляцію відповідачки не подавав.

Заслухавши доповідь судді, врахувавши клопотання сторони позивача про розгляд справи за відсутності цієї сторони, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Суд першої інстанції розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позивачем вимог та з наведених ним підстав, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, не дає оцінки рішенню суду в неоскарженій частині та бере до уваги відповідні пов`язані факти і обставини, оскільки це необхідно для розгляду апеляції, водночас апеляційний суд не зв`язаний доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 4 ЦПК України).

За приписами ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 5, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, 15, 16, ст. 20 ч. 1 ЦК України (тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст. 3 ч.ч. 1, 3, ст. 4 ч. 1, ст.ст. 12, 13, 19, ст.ст. 43, 44, 49, 76-82 ЦПК України:

кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів;

особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки;

при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається;

цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист;

кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення вимог до конкретного відповідача та обов`язок такого конкретного відповідача відповідати за пред`явленим до нього позовом;

обов`язок доказування позову лежить на позивачеві, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, особа, права якої порушені, може звернутися до суду по захист своїх прав не в будь-який спосіб, а в той, що передбачений законом або договором, правомірній вимозі належного позивача відповідає обов`язок належного відповідача усунути порушення права.

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони пред`явлені належним чином, ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Особа вправі вимагати повного відшкодування майнової шкоди, завданої їй винною, протиправною поведінкою іншої особи, пошкодженням майна; відсутність вини у шкоді доводить заподіювач, розмір завданої шкоди доводиться позивачем; за загальним правилом, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку (ст.ст. 11-16, 22, 1166, 1187 ЦК України).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ст. 22 ч. 3 ЦК України).

Закон України «Про страхування» (Закон № 85/96-ВР) визначає, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (ст. 1).

За правилами, встановленими ЦК України:

за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979);

предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (ст. 980 ч. 1 п. 3);

законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування); до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства (ст. 999 ч.ч. 1, 2);

особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (ст. 1194).

Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (Закон № 1961-IV) передбачено, що:

відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них; якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 п. 2.1.);

обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (ст. 3);

об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5);

страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6);

у разі настання дорожньо-транспортної пригоди за участю лише забезпечених транспортних засобів, за умови відсутності травмованих (загиблих) людей, а також за згоди водіїв цих транспортних засобів щодо обставин її скоєння, за відсутності у них ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, ці водії мають право спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду;

у такому разі водії транспортних засобів після складення зазначеного в цьому пункті повідомлення мають право залишити місце дорожньо-транспортної пригоди та звільняються від обов`язку інформувати відповідні підрозділи Національної поліції про її настання;

у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку (ст. 33 п. 33.2.);

для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (ст. 35 п. 35.1.);

до заяви додаються документи за переліком, визначеним у п. 35.2. ст. 35;

страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування; рішення про здійснення страхового відшкодування приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування розглядався в судовому порядку; якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою;

у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ (ст. 36 п. 36.1.);

страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування та виплатити його; … страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи …, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених ст.ст. 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (ст. 36 п. 36.2.);

підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є: неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди (ст. 37 п. 37.1.4.);

рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку (ст. 36 п. 36.7.).

Встановлено, що 24.08.2016 у с. Середнє Водяне Рахівського району біля бару «Хутор у Івана» відповідачка ОСОБА_2 керуючи автомобілем марки «Volkswagen Transporter», д/н НОМЕР_1 , спричинила контакт цього транспортного засобу із задньою частиною автомобіля, за даними, зазначеними в реєстраційній картці транспортного засобу (а.с. 51 т. 1): «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DID» або «Mitsubishi Pajero Wagon», д/н НОМЕР_2 , який стояв на узбіччі без водія, внаслідок чого цей автомобіль зазнав механічних пошкоджень.

Позивач ОСОБА_1 , який поставив автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», д/н НОМЕР_2 , на узбіччі та в момент ДТП перебував у барі «Хутор у Івана», вийшовши побачив певне пошкодження задньої частини автомобіля, а автомобіль, який спричинив зіткнення, і його водій були відсутні.

Працівниками Національної поліції протокол про адміністративне правопорушення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди не складався.

За заявою ОСОБА_1 , яка надійшла до Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області 24.08.2016, був 18.09.2016 складений висновок, що був затверджений 20.09.2016 начальником цього органу поліції майором поліції Мателегою В.В. (а.с. 53 т. 1). У висновку зазначено, що:

24.08.2016 близько 19-00 у с. Середнє Водяне Рахівського району біля бару «Хутор у Івана» автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», д/н НОМЕР_2 , пошкодила невідома особа;

у ході перевірки було встановлено, що автомобіль випадково пошкодила гр-ка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , яка пояснила, що виїжджаючи на своєму мікроавтобусі «Volkswagen Transporter», д/н НОМЕР_1 , рухаючись назад випадково «у щось вперлася», але вийшовши не побачила на автомобілі «Mitsubishi Pajero» жодних пошкоджень, посигналила, зачекала і оскільки ніхто не підійшов, поїхала додому;

ОСОБА_2 повідомила, що заявлена ОСОБА_1 шкода явно завищена, а вона згодна відшкодувати за подряпину, що залишилася, завдовжки близько 10 см і завширшки близько 3 мм;

оскільки вартість збитку не перевищує 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розгляд заяви ОСОБА_1 вирішено припинити, а йому рекомендувати звернутися до суду в порядку цивільно-правових відносин.

У поясненні, наданому органу поліції, ОСОБА_2 визнала, що рухаючись на своєму автомобілі заднім ходом випадково, не бажаючи цього, контактувала з іншим автомобілем (а.с. 54 т. 1).

Листом від 22.09.2016 № 5943 Рахівський ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області повідомив ОСОБА_1 на його заяву від 24.08.2016 встановлені вищевказаним висновком обставини та рекомендував звернутися до суду в порядку цивільно-правових відносин (а.с. 9 т. 1).

Звітом від 01.09.2016 № 108/09 про визначення матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DID, д/н НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_5 , складеним на замовлення ОСОБА_1 оцінювачем-автотоварознавцем ОСОБА_3 за результатом огляду транспортного засобу, проведеного 26.08.2016, вартість матеріального збитку, завданого з технічної точки зору власнику автомобіля Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DID, д/н НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_5 , внаслідок його пошкодження в ДТП, яка мала місце 24.08.2016, становить 27900,00 грн, в т.ч., ПДВ 4650,00 грн (а.с. 16-27 т. 1).

За проведення цієї оцінки ОСОБА_1 сплатив 01.09.2016 оцінювачу ОСОБА_3 750,00 грн (а.с. 28, 29, 89 т. 1).

Відповідно до опису пошкоджень та ремонтної калькуляції, складених оцінювачем, відповідно, 26.08.2016 і 01.09.2016:

на автомобілі Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DID, д/н НОМЕР_2 , було деформоване облицювання запасного колеса (18075,00 грн), розбитий задній протитуманний ліхтар (3900,00 грн), пошкоджений задній напис «Pajero» (1125,00 грн), в описі пошкоджень ці елементи позначені літерою «Е» як такі, що потребують заміни;

вартість матеріального збитку в розмірі 27900,00 грн визначена як сума вартості вищевказаних запасних частин (23100,00 грн) і вартості робіт (150,00 грн), на яку нараховано ПДВ за ставкою 20% (4650,00 грн) (а.с. 20, 21 т. 1).

Інші пошкодження автомобіля марки «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DID», д/н НОМЕР_2 , у матеріалах Звіту від 01.09.2016 № 108/09 не зазначалися.

У справі міститься рахунок сервісу «Автоцентр Ужгород» від 01.09.2016 № Сч-4, виставлений ФОП ОСОБА_1 на суму 32175,00 грн, де: «крепление запаски» - 18075,00 грн; «расширитель арки» - 3000,00 грн; «надпись «Pajero»» - 1125,00 грн; «противотуманка задняя» - 3900,00 грн; «слесарные работы» - 712,50 грн; ПДВ 5362,50 грн (а.с. 31).

Висновок Звіту від 01.09.2016 № 108/09 і рахунок сервісу «Автоцентр Ужгород» від 01.09.2016 № Сч-4 не узгоджуються між собою щодо наявності пошкоджень розширювача арки та необхідності його ремонту, доказів оплати вищевказаного рахунку в справі немає.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Страхова Компанія «Провідна»», що підтверджується полісом серії АЕ № 7258246, який діяв у період з 16.03.2016 по 15.03.2017 і за яким ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну, становив 100000,00 грн (а.с. 30 т. 1).

Заявою від 30.11.2016 ОСОБА_1 звертався до керівника Тячівської місцевої прокуратури з того приводу, що отримав від органу поліції письмову відповідь (лист від 22.09.2016 № 5943) і очікував, що до Рахівського районного суду надійде протокол про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_2 , за наявності якого він міг би звернутися до страхової компанії по виплату страхового відшкодування, але такий протокол не складався, просив забезпечити складення протоколу, хоча б строк притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності й сплив (а.с. 10 т. 1).

На свою заяву ОСОБА_1 отримав відповідь прокурора від 15.12.2016 за вих. № 113-20916(3252), якою підтверджено встановлений факт пошкодження автомобіля, зазначено, що його звернення 24.08.2016 було зареєстроване в журналі єдиного обліку Рахівського ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області за № 4069, за результатом розгляду якого встановлено, що пошкодження автомобіля спричинене з необережності водієм автомобіля «Volkswagen Transporter» ОСОБА_2 , а копія його звернення в частині нескладення працівниками поліції адміністративного протоколу направлена для перевірки та вжиття відповідних заходів начальнику Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області (а.с. 11 т. 1).

26.04.2017 ОСОБА_1 подав начальнику Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області скаргу, оскільки протокол про адміністративне правопорушення щодо водія ОСОБА_2 так і не був складений, просив забезпечити складення протоколу, хоча б строк притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності й сплив (а.с. 12 т. 1). Відповідь на цю скаргу ОСОБА_1 в справі відсутня.

На запит апеляційного суду від 13.10.2022 про надіслання матеріалів за заявою ОСОБА_1 , зареєстрованою в Рахівському ВП Тячівського ВП ГУ НП в Закарпатській області за № 4069, суд отримав відповідь начальника цього органу поліції від 25.10.2022 за вих. № 3827/106/30-2022 про те, що ці матеріали знищені (а.с. 17, 25 т. 2).

Згідно з реєстраційною карткою транспортного засобу:

14.01.2015 автомобіль марки «Mitsubishi Pajero WGN 3.2 DID» був зареєстрований за ОСОБА_1 із правом керування автомобілем батьком власника ОСОБА_4 ;

10.12.2016 автомобіль марки «Mitsubishi Pajero Wagon», д/н НОМЕР_2 , був зареєстрований за Товариством з обмеженою відповідальністю «Плюс Бока» на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2016 № 2145/2016/237564 (а.с. 51 т. 1).

Згідно зі Статутом ТОВ «Плюс Бока», зареєстрованим 14.02.2006, зі змінами, зареєстрованими 17.01.2014, засновниками Товариства є ОСОБА_4 і ОСОБА_1 з рівними частками у статутному фонді (а.с. 64-79 т. 1).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 80 т. 1).

На стадії апеляційного розгляду справи на підставі вимоги від 13.10.2022 і ухвали від 20.02.2023 (а.с. 18, 28-29 т. 2) суд отримав від Територіального сервісного центру МВС № 2145 при листі від 06.04.2023 № 31/7/5-101 копію укладеного в цьому сервісному центрі 10.12.2016 договору купівлі-продажу 2145/2016/237564 транспортного засобу, відповідно до якого ОСОБА_1 продав, а ТОВ «Плюс Бока», від імені якого діяла ОСОБА_5 , купило автомобіль «Mitsubishi Pajero Wagon», 2014 року випуску, д/н НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер кузова (VIN) НОМЕР_5 , за 733600,00 грн.

Відповідно до п. 1.3. договору покупець оглянув та ознайомився з майном, претензій щодо технічного стану та якісних характеристик відчужуваного транспортного засобу не має. Будь-які технічні, експлуатаційні чи інші недоліки, пошкодження, несправності автомобіля тощо в договорі не зафіксовані, не застережені та не описані.

Під час розгляду справи судом першої інстанції у судовому засіданні 26.10.2021, у якому брали участь представник позивача ОСОБА_1 адвокат Кустрьо М.М., відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Мандзюк І.В., згідно з протоколом і технічним записом судового засідання:

ОСОБА_2 пояснила, що дійсно зачепила інший автомобіль, вийшла, подивилася і оскільки нікого не було і нічого не було видно вона поїхала, а на другий день вранці до неї приїхав чоловік («прийшов старий») і сказав, що вона зачепила його автомобіль, виникла лише подряпина, але нічого страшного, вони домовилися, вона заплатила 100,00 дол. США, як він сказав, і віддала старшому чоловіку страховий поліс, а молодого не бачила, старший потім помер, позов вона не визнає, оскільки відшкодувала за пошкодження автомобіля;

адвокат Кустрьо М.М. повідомив, що одразу позивач поліцію про ДТП не повідомляв, потім працівники поліції були, але протокол не склали, відповідачка дійсно дала страховий поліс, але до страхової компанії позивач не звертався, автомобіль був 10.12.2016 перереєстрований на ТОВ «Плюс Бока» і досі не відремонтований (а.с. 177-180 т. 1).

Отже, слід констатувати, що ДТП, під час якого відбувся контакт автомобілів «Volkswagen Transporter», д/н НОМЕР_1 , і «Mitsubishi Pajero», д/н НОМЕР_2 , мало місце 24.08.2016, у результаті ДТП автомобіль «Mitsubishi Pajero» зазнав певних механічних пошкоджень. Виною в ДТП є ОСОБА_2 , що підтверджується сукупністю наявних у справі доказів і матеріалів та визнається обома сторонами.

Про факт наявності у відповідачки ОСОБА_2 вищевказаного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу стороні позивача стало відомо на другий день після ДТП, страховий поліс був переданий відповідачкою стороні позивача і саме позивачем був наданий суду разом із позовною заявою.

Позивач ОСОБА_1 маючи своєчасно в своєму розпорядженні страховий поліс серії АЕ № 7258246 не звертався до ПрАТ СК «Провідна» для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування. Твердження позивача про те, що без протоколу про адміністративне правопорушення та відповідного судового рішення щодо ОСОБА_2 виплата страхового відшкодування була неможливою заслуговують на увагу лише в тій мірі, яка пов`язується з безспірністю встановлення факту ДТП (страхового випадку) та винуватості певної особи (страхувальника) чинним судовим рішенням, проте, не можуть бути враховані повністю.

Серед переліку документів, які обов`язковим порядком додаються до заяви про виплату страхового відшкодування (ст. 35 п. 35.2. Закону № 1961-IV), відсутні протокол про адміністративне правопорушення, постанова суду у відповідній справі тощо. Винуватість особи у ДТП може бути встановлена й іншими засобами, крім того, винуватець може визнати свою вину у ДТП, як це фактично має місце у справі, що розглядається.

За обставинами справи ОСОБА_2 не заперечувала факту контактування автомобілів саме з її вини, як власне не заперечувала і проти врегулювання та майнового відшкодування в належних межах і з належних підстав, з урахуванням її застрахованої цивільно-правової відповідальності як власника транспортного засобу.

Характер ДТП, розмір завданої шкоди та позиція відповідачки давали можливість скористатися правилами, встановленими, зокрема, ст. 33 п. 33. 2. Закону № 1961-IV, п. 2.11. Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМ України від 10.10.2001 № 1306, спільно скласти повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду та врегулювати питання без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції, що розв`язувало б і питання про страхове відшкодування.

Право прийняти рішення про виплату страхового відшкодування належить страховику, який управі визнати вимогу заявника про таку виплату обґрунтованою. Спір щодо виплати страхового відшкодування в разі його виникнення розв`язується судом, як може бути оскаржена до суду і відмова у виплаті страхового відшкодування.

Відтак доводи позивача ОСОБА_1 про завідому відсутність без протоколу про адміністративне правопорушення та відповідного судового рішення щодо відповідачки ОСОБА_2 підстав для врегулювання питання про завдану йому майнову шкоду у контексті виплати страхового відшкодування необґрунтовані. Не реалізувавши своє право на таке врегулювання за відсутності перешкод для того, в тому числі, пропустивши встановлений законом річний строк для подання заяви про виплату страхового відшкодування, ОСОБА_1 пред`явив до ОСОБА_2 позов про відшкодування шкоди майже через три роки після ДТП.

З огляду на викладене та враховуючи встановлені законом правила, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 як винуватця ДТП у вигляді компенсації потерпілому, власнику транспортного засобу майнової шкоди, завданої внаслідок пошкодження автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», д/н НОМЕР_2 , могла б мати місце у разі, коли б така шкода не була покрита страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком (компенсація різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою).

Тим часом, зважаючи на заявлений позивачем розмір завданої шкоди та ліміт страхового відшкодування слід констатувати, що цей ліміт покривав у повному обсязі розмір оціненої відповідно до Закону № 1961-IV (ст. 22 п. 22.1., ст. 29, інші норми законодавства) майнової шкоди, завданої власнику автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», д/н НОМЕР_2 , ОСОБА_1 .

У позивача виникло на відповідний час право вимагати виплати страхового відшкодування внаслідок заподіяння йому майнової шкоди відповідачкою як таке, а у страхової компанії ПрАТ СК «Провідна» виник обов`язок виплатити, за наявності для того підстав і за умови виконання відповідних вимог закону, страхове відшкодування.

Втім, діючи у цивільних і процесуальних відносинах на власний ризик і розсуд, не маючи для того підтверджених доказами перешкод, користуючись правовою допомогою адвоката, позивач ОСОБА_1 не скористався своїм правом, передбаченим законом, і в порядку, встановленому ст. 35 Закону № 1961-IV не діяв, внаслідок чого у ПрАТ СК «Провідна» не виникли підстави для прийняття відповідно до ст. 36 указаного Закону рішення про виплату страхового відшкодування. Не виникло і субсидіарне зобов`язання у відповідачки щодо відшкодування шкоди, не покритої страховиком. Позивач не довів неможливості своєчасного врегулювання та звернення по страхове відшкодування, неможливості отримати таке відшкодування, рівно як не довів і факту відмови у страховій виплаті чи наявності конкретних перешкод для такої, тож не довів у належний процесуальний спосіб свого позову по суті.

Передбачених законом та/або договором підстав для пред`явлення позову, що розглядається, до ОСОБА_2 , відповідальність якої перед третіми особами та майнові інтереси в такому спорі забезпечені призначеним саме для цього інститутом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, і для стягнення з відповідачки заявлених до цього коштів позивач ОСОБА_1 не мав.

Зазначене виключало можливість задоволення позову та є достатньою підставою для відмови в ньому безвідносно до міркувань сторін щодо розміру завданої шкоди, недоліків її визначення, розбіжностей у документах і т.ін., які в будь-якому разі не виводять розмір шкоди за межі ліміту страхового відшкодування. Не впливають на такий висновок і міркування щодо наявності чи відсутності підстав визнавати доведеним факт певного розрахунку ОСОБА_2 за завдану шкоду.

Окрім цього у справі встановлені й інші обставини, що теж не були враховані судом першої інстанції, проте, слугували додатковими підставами для відмови в позові.

10.12.2016 ОСОБА_1 продав автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», д/н НОМЕР_2 , покупцю ТОВ «Плюс Бока» за 733600,00 грн без будь-яких претензій щодо технічного стану та якісних характеристик автомобіля, без фіксації в договорі будь-яких технічних, експлуатаційних чи інших недоліків, пошкоджень, несправностей автомобіля, тоді як у разі наявності таких це є обов`язком продавця (ст.ст. 655, 673, 674, 678, 679 ЦК України, інші норми законодавства). Будь-яких даних про претензії з боку покупця до продавця з приводу технічного стану автомобіля (якості товару), які б виникли внаслідок продажу пошкодженого автомобіля, немає.

Правомірність правочину, в тому числі, достовірність його змісту, оскільки не спростовані, презюмуються, договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.ст. 204, 629 ЦК України).

Тож автомобіль був проданий у належному технічному стані, без пошкоджень і слід дійти висновку, що він був відремонтований після ДТП, що сталося 24.08.2016, і витрати власника були враховані та були йому компенсовані покупцем у ціні автомобіля.

Маючи право вимоги відшкодування завданої йому пошкодженням автомобіля майнової шкоди, що виникло в момент ДТП, позивач ОСОБА_1 у період, доки був власником автомобіля, не реалізував ані своє право на страхове відшкодування, ані право на компенсацію шкоди з ОСОБА_2 у разі, якщо у виплаті страхового відшкодування було б відмовлено. Позов ОСОБА_1 пред`явив через два з половиною роки після продажу автомобіля, тобто, не будучи більше власником майна, яке було пошкоджене.

ЦК України встановлено, що реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі; на вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо); розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ст. 22 ч. 2 п. 1, ч.ч. 3, 4, ст. 1192).

Аналогічно регулює це питання і Закон № 1961-IV, який у відносинах, пов`язаних з обов`язковим страхуванням цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, має пріоритет і передбачає, зокрема, що: у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи (ст. 22 п. 22.1.); витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, відшкодовуються з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (ст. 29).

Тобто, відшкодовуються саме реальні збитки, саме особі, якій завдана шкода, яка правомірно володіє пошкодженою річчю, збитки можуть бути відшкодовані, в тому числі, переданням іншої речі, полагодження пошкодженої речі, розмір збитків, відповідних витрат визначається на момент розгляду справи.

Продавши автомобіль у наведений вище спосіб ОСОБА_1 позбавив себе права вимоги про відшкодування завданої його пошкодженням шкоди, рівно як позбавив себе і можливості доводити реальний розмір завданої йому шкоди. Оцінка розміру завданої шкоди була проведена одразу після ДТП, на час пред`явлення позову власником автомобіля було ТОВ «Плюс Бока», докази, які б підтверджували, що автомобіль залишився невідремонтованим, суду не подавалися, розмір шкоди на момент пред`явлення позову або під час розгляду справи судом першої інстанції не визначався, а в разі, коли б був визначений, право на відповідну компенсацію мав би новий власник майна за умови пред`явлення та доведення відповідних вимог.

Суд першої інстанції дійсні обставини справи залишив поза увагою і задовольнив позов про відшкодування майнової шкоди з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, за відсутності наявних для того і доведених підстав.

Входячи з наведеного, доводи апеляції щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_1 як власнику автомобіля шкоди, завданої його пошкодженням, знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, тому на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 3, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду, яке з повною відмовою в позові не може залишатися чинним, скасувати, у позові про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Керуючись ст. 367 ч.ч. 1, 4, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п.п. 2, 3, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Рахівського районного суду від 27 жовтня 2021 року і додаткове рішення цього ж суду від 28 червня 2022 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4034,10 грн у рахунок відшкодування судового збору, сплаченого з апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 29 червня 2023 року.

Судді