Справа № 727/5224/23
Провадження № 2/727/1078/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого-судді: Одовічен Я.В.

за участю секретаря: Гермак К.О.

позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на дитину.

Посилалася на те, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 29.01.2014 року.

Під час шлюбу у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

04.08.2017 року рішенням суду шлюб між ними було розірвано.

Також, зазначеним рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці у справі №727/7106/17 з ОСОБА_3 було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина щомісячно в розмірі 1000 гривень, і до досягнення дитиною повноліття.

Вказувала на те, що на даний час її майновий стан змінився, кошти, які вона одержує на утримання сина - є недостатніми.

Так, дитина хворіє та має особливі потреби. Вона витрачає на лікування сина значні кошти. Окрім того, дитина займається з логопедом та репетиторами. У зв`язку з значним зростанням цін на всі товари та ліки, на послуги, у тому числі медичні, сума аліментів у розмірі 1000 гривень не відповідає реальним потребам утримання сина.

Зазначила, що матеріальне становище ОСОБА_4 з вересня 2022 року значно покращилося. Згідно з довідкою №1505/873 від 25.10.2022 року, виданою керівництвом військової частини НОМЕР_1 , з 06 вересня відповідач проходить службу у Збройних силах України, де отримує значні грошові виплати.

Вона на даний час не працевлаштована, при цьому дитина повністю перебуває на її утриманні, матеріальне становище у них важке. На даний час визначений розмір аліментів, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, є недостатнім для матеріального утримання сина.

Просила змінити розмір та спосіб стягнення аліментів, та стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на її користь аліменти на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки від всіх видів доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 25.05.2023 провадження у справі було відкрито за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву. У відзиві ОСОБА_3 позов не визнав. Зазначив, що на даний час перебуває в офіційному шлюбі з ОСОБА_5 . Від шлюбу у них народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебуває на його утриманні. Їх син на даний час є вихованцем дошкільного навчального закладу №43 «Вербиченька» м.Чернівці.

Окрім того, наказом №82-РС від 22.05.2023 року його було звільнено з військової служби. На даний час він не працевлаштований.

Також, він намагається допомагати своїй матері, яка є інвалідом ІІ групи з 2014 року.

Враховуючи його матеріальний стан, постійні витрати на утримання ним його сім`ї та матері, витрати на житлово-комунальні платежі, він не має можливості сплачувати аліменти у розмірі, запропонованому позивачем.

Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала та підтвердила, викладені в ньому, обставини. Зазначила, що хлопчик підріс, має проблеми з зором, а тому потреби в його матеріальному утриманні суттєво збільшились. Відповідач належним чином рішення суду про стягнення аліментів не виконує. Будь-якої іншої допомоги на утримання сина ОСОБА_4 не надає. Також у зв`язку з війною вона втратила роботу, у зв`язку з чим її доходи значно зменшились. Просила позов задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні також позов підтримала. Пояснила суду, що кошти в сумі 1000 гривень щомісячно є недостатніми на утримання дитини. Просила позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно з частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема, вчинення дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Недотримання строків розгляду цивільних, кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій, направлений на не виправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Окрім того, Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

З огляду на зазначене, у відповідності до вимог ст.223 ЦПК України, суд визнає повторну неявку відповідача у судове засідання неповажною та вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 29.01.2014 року. Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.08.2017 року шлюб між ними було розірвано (а.с.9-10).

Від шлюбу у них народився син: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Його батьками, згідно свідоцтва про народження зазначено: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_1 (а.с.8).

Отже, відповідач ОСОБА_3 записаний як батько в свідоцтві про народження дитини, запис про батьківство не оспорював.

Крім того, рішенням суду від 29.01.2014 року з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення повноліття, починаючи з 20.07.2017 року (а.с.9-10).

Таким чином, між сторонами виникли сімейні правовідносини, які детально врегульовані Сімейним кодексом України.

Зокрема, за змістом ст.7 Кодексу сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.

Частинами першою та другою статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).

Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтями 150, 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Відповідно до положень статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За змістом частини першої статті 9 СК України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім`ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства.

Згідно з частиною четвертою статті 15 СК України невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Статтею 192 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Звертаючись до суду з позовом про зміну способу та збільшення розміру аліментів, позивач посилалася на те, що у неї змінився матеріальний стан, оскільки вона у зв`язку з військовим станом не працює, дитина подорослішала, у зв`язку з чим зросли потреби на її утримання.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, стан здоров`я як самостійні підстави для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

На виконання вказаних вимог Закону суд враховує, що у позивача ОСОБА_1 змінився майновий стан, оскільки вона втратила роботу, дитина подорослішала, внаслідок чого потреби на її утримання зросили.

Малолітній ОСОБА_4 хворіє та регулярно відвідує заняття з логопедом (а.с.12-24).

У відповідача ОСОБА_3 змінився сімейний та майновий стан. Він повторно одружився. Від цього шлюбу у нього народилася ще одна дитина. Зазначена обставина позивачем у судовому засіданні не заперечувалася.

Окрім того, з дослідженого у судовому засіданні наказу ВЧ НОМЕР_1 №151 від 31.05.2023 року встановлено, що наказом №82-РС від 22.05.2023 року ОСОБА_3 було звільнено з військової служби та виключено з усіх видів забезпечення.

Відомостей про розмір доходів відповідача суду надано не було.

Аргументи ОСОБА_3 щодо перебування у нього на утриманні матері ОСОБА_7 суд відхиляє, оскільки є пенсіонеркою за віком та отримує пенсію.

Також не є підставою для звільнення відповідача від його обов`язку утримувати малолітнього ОСОБА_4 наявність у нього ще однієї малолітньої дитини. ОСОБА_3 повинен у рівній мірі дбати та матеріально утримувати обох своїх дітей.

Частиною другою статті 182 СК України в редакції від 03.07.2018 року встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2833 гривні.

При цьому в абзаці третьому частини 2 статті визначено, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» передбачено, що держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини.

У статті 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя.

Положеннями ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу № 4 Декларації прав дитини - дитині мають належати права: на здорове зростання і розвиток, на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування.

Аналогічні положення закріплені частиною першою ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», згідно якої батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток.

Суд також враховує ту обставину, що відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, обов`язок по утриманню дитини є рівною мірою як для батька так і для матері і, відповідно до цієї норми, на відповідачу також лежить обов`язок по утриманню дитини.

З огляду на зазначене, а також враховуючи принципи захисту та піклування про дітей, право дитини, яка має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, стан здоров`я платника аліментів, обов`язок відповідача утримувати власну дитину, суд вважає, що наявні підстави для зміни розміру аліментів, а тому приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Також, з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави за розгляд справи в розмірі 1073 грн. 60 коп., оскільки позивач була звільнена від його сплати при подачі позову відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» та ч.6 ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 196 СК України, ст.ст. 4,5,12, 13, 76-81, 89, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів на дитину задовольнити.

Розмір та спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 04.08.2017 року, змінити.

Стягувати з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого в АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_3 , проживаючої в АДРЕСА_2 , на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення буде виготовлено та складено 29.06.2023 року.

Головуючий суддя: _________________ Одовічен Я.В.