Ухвала

28 червня 2023 року

м. Київ

справа № 758/5941/20

провадження № 61-4687св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Державна організація (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Кравець В. А., Мазурик О. Ф.,

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року Державна організація (установа, заклад) «Фонд гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб) звернувся з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди.

Позов мотивований тим, що згідно з наказом № 55-о від 19 лютого 2014 року, прийнятого на підставі рішення спостережної ради Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк»), ОСОБА_1 призначена з 10 лютого 214 року на посаду голови правління ПАТ «Енергобанк».

Вироком Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням владних, організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік, без застосування штрафу.

Судом встановлено, що внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків, ОСОБА_1 допустила службову недбалість.

В результаті такого недбалого відношення до своїх службових обов`язків голови правління ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_1 , кошти в сумі 15 489 000 дол. США залишилися на кореспондентському рахунку ПАТ «Енергобанк», відкритому в Bank Frick & Co AG (Ліхтенштейн).

Отже, в обвинувальному вироку Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року у справі № 758/7786/17 встановлено, що дії (бездіяльність) ОСОБА_1 , які виразилися у неналежному виконанні службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, заподіяли тяжкі наслідки та завдали шкоди охоронюваним законом державним інтересам у розмірі 15 749 729,36 дол. США.

Позивач просив стягнути з відповідача майнову шкоду у розмірі 15 749 729,36 дол. США.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року у позові Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди відмовлено в повному обсязі.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що:

постановою прокурору відділу Генеральної прокуратури України Кіпчарського О. П. від 07 червня 2017 року виділено з матеріалів кримінального провадження № 0000008 матеріали кримінального провадження, зокрема, щодо заволодіння невстановленими особами шахрайським шляхом майном ПАТ «Енергобанк», а саме: коштами у сумі 15 749 729,36 дол. США, що знаходились на кореспондентському рахунку ПАТ «Енергобанк», відкритому в Bank Frick & Co AG (Ліхтенштейн), тобто вчинення невстановленими особами кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 190 КК України. Тим самим, згідно наданих документів, коштами в розмірі 15 749 729,36 дол. США, які просить стягнути позивач з відповідача як заподіяну шкоду в даному судовому провадженні, заволоділи невстановлені органом досудового розслідування особи шляхом вчинення злочину - шахрайства;

позивач не довів належними та достатніми доказами факт заподіяння йому майнової шкоди, причинний зв`язок між службовою недбалістю, встановленою вироком суду та заподіянням шкоди у розмірі, визначеному в позові;

вирок Подільського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року в справі № 758/7786/17 є обов`язковим під час розгляду даної справи, проте такий вирок не містить встановленого факту заподіяння відповідачем майнової шкоди на суму 15 749 729,36 дол. США та кваліфікація кримінального правопорушення не містить обвинувачення відповідача за статтями 190, 191 КК України, якими прямо передбачено шахрайство та привласнення, розтрата майна або заволодіння ним шляхом зловживання службовим становищем;

службова недбалість - це злочин, який може бути вчинений тільки з необережності. А відтак, позивач не звільнений від доказування в цивільній справі відносно доводів щодо визначення розміру майнової шкоди, причинно- наслідкового зв`язку між діями (бездіяльністю) обвинуваченої та спричиненою шкодою;

крім того, у вироку Подільського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року в справі № 758/7786/17 зазначено, що злочин, у вчиненні якого ОСОБА_1 беззастережно визнала себе винуватою, згідно із статтею 12 КК України є злочином середньої тяжкості, від якого потерпілим ніхто не визнавався.Позивач із відповідною заявою, як це було передбачено частиною третьою статті 55 КПК України (в редакції, що була чинна на початок кримінального провадження 19 січня 2016 року) до органу досудового розслідування не звертався, пам`ятки про процесуальні права та обов`язки не отримував;

саме заподіяння майнової шкоди позивачу в розмірі 15 749 729,36 дол. США від зникнення цих коштів з кореспондентського рахунку ПАТ «Енергобанк», відкритого в Bank Frick & Co AG (Ліхтенштейн) є предметом досудового розслідування в іншому кримінальному проваджені і не знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку із злочином, скоєним відповідачем. В даному кримінальному провадженні відповідач підозрюваною не є, що сторонами не заперечувалось.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги Фонду гарантування вкладів фізичних осіб задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб майнову шкоду в сумі 15 749 729,36 дол. США.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що:

факт наявності та вчинення службової недбалості, що завдало шкоди державі у вигляді недоотримання ліквідаційної маси ПАТ «Енергобанк» в сумі 15 749 729,36 дол. в США є встановленим вироком Подільського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року у кримінальній справі № 758/7786/17 та додатковому доведенню не підлягає;

під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000008 та під час його розгляду районним судом цивільний позов у кримінальний справі до обвинуваченої ОСОБА_1 не заявлявся, ПАТ «Енергобанк» та/або Фонд ГВФО потерпілим та/або цивільним позивачем не визнавались. Відповідно до частини 7 статті 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільний позов у кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства;

обставини справи, що встановлені обвинувальним вироком Подільського районного суду м. Києва від 20 червня 2017 року у справі № 758/7786/17, свідчать про наявність причинно-наслідкового зв`язку між протиправними діями ОСОБА_1 та заподіянням шкоди в наслідок протиправних дій відповідача. При відмові у позові суд першої інстанції також не врахував, що за деліктними правовідносинами, обов`язок доказування відсутності вини покладено на заподіювача шкоди;

відповідач не довела, що її бездіяльність, яка виразилась в невчиненні дій для повернення коштів з кореспондентського рахунку банку, керівником, якого вона була, не призвела в подальшому до зменшення ліквідаційної маси банку та спричинення шкоди у встановленому вироком розмірі;

доводи представника відповідача про те, що кошти на кореспондентський рахунок перераховувались в той час, коли відповідач не була керівником банку, а також зняті були з рахунку в той час коли вже Фонд гарантування вкладів фізичних осіб здійснював управління банком, не доводять відсутність вини та відсутність прямого причинного зв`язку між бездіяльністю ОСОБА_1 та втратою банком коштів, які, в тому числі, і через винну поведінку відповідача, що було встановлено вироком суду, в подальшому були втрачені, внаслідок зняття їх з кореспондентського рахунку невстановленими слідством особами;

за наявності вироку суду та притягнення відповідача до кримінальної відповідальності за службову недбалість, доводи відповідача та висновки суду про те, що відповідальність за зникнення коштів можуть нести лише ті особи, які заволоділи коштами не відповідають обставинам справи та вимогам закону, на який послався позивач звертаючись до суду з позовом. Оскільки втрата банком коштів, та зняття їх з кореспондентського рахунку знаходиться, в тому числі, і в прямому причинному зв`язку з бездіяльністю відповідачки, що встановлено вироком суду;

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб була подана позовна заява про відшкодування шкоди, спричиненої службовою, посадовою особи ПАТ «Енергобанк» за завдану шкоду товариству не з підстав, передбачених трудовим законодавством, а з підстав відповідальності, передбаченої Законами України «Про банки та банківську діяльність», «Про акціонерні товариства» та положеннями Цивільного кодексу України, а відтак застосування судом першої інстанції норм Кодексу законів про працю України, до спірних правовідносин, що розглядаються у справі № 758/5941/20, є невірним;

доводи представника відповідача з приводу недоведеності позивачем розміру завданих збитків діями відповідача, є безпідставними з огляду на те, що кваліфікуючою ознакою злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, за який відповідачку було притягнуто до кримінальної відповідальності, є саме встановлення розміру збитків. Вироком суду встановлено, що в результаті злочинних дій відповідача кошти в сумі 15 749 729, 36 дол. США не були повернуті, що в подальшому призвело до зменшення ліквідаційної маси банку при його ліквідації. Отже, встановлення дійсного розміру завданої шкоди було кваліфікуючою ознакою указаного вище злочину, що виключає наявність жодного сумніву щодо розміру завданих збитків.Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 753/2965/20.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2022 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, залишити в силі рішення Подільського районного суду м. Києва від 09 серпня 2021 року.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що:

постанова суду апеляційної інстанції прийнята з порушенням правил інстанційної юрисдикції, а саме, неправильного застосування норм частини першої статті 19 ЦПК України та пункту 12 частини першої статті 20 ГПК України, без врахування висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в постанові від 26 листопада 2019 року в справі № 910/20261/16. При зверненні з позовом до ОСОБА_1 , як до посадової особи, про відшкодування майнової шкоди, позивач помилково визначив підсудність даної справи Подільському районному суду м. Києва, а суд апеляційної інстанції, ігноруючи вищевказані висновки Великої Палати Верховного Суду, ухвалив рішення з порушенням правил інстанційної юрисдикції.

Позиція інших учасників справи

У липні 2022 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив на касаційну скаргу за підписом представника ОСОБА_2 .

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 01 червня 2022 року поновлено ОСОБА_1 строк касаційного оскарження постанови Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року; клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору задоволено; відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання касаційної скарги в сумі 1 471 400,00 грн до закінчення касаційного провадження; відкрито касаційне провадження у справі; витребувано справу № 758/5941/20 з суду першої інстанції.

У червні 2023 року справа № 758/5941/20 надійшла до Верховного Суду.

У березні 2023 року справа № 758/5941/20 передана судді-доповідачу Воробйовій І. А.

У травні 2023 року справа № 758/5941/20 передана судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2023 року клопотанняФонду гарантування вкладів фізичних осіб, яке підписано представником Мостепанюком В. І., пропоновлення строку на подання відзиву на касаційну скаргуОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 рокузадоволено частково; продовжено Фонду гарантування вкладів фізичних осіб строк на подання відзивуна касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року, справу № 758/5941/20 призначено до судового справу призначено до судового розгляду.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

В ухвалі Верховного Суду від 01 червня 2022 року зазначено, що підставами касаційного оскарження ОСОБА_1 зазначає пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку), а також пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України (судове рішення оскаржене з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу). Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

Фактичні обставини

Суди встановили, що ОСОБА_1 перебувала на посаді фінансового директора ПАТ «Енергобанк» з 12 квітня 2010 року, що підтверджується наказом № 73-п від 09 квітня 2010 року.

Згідно з вироком Подільського районного суду міста Києва від 20 червня 2017 року у кримінальній справі № 758/7786/17 за результатом розгляду кримінального провадження № 1-кп/758/535/17 (справа №758/7786/17, кримінальне провадження під час досудового розслідування № 0000008) відносно ОСОБА_1 , затверджено угоду від 09 червня 2017 року між прокурором та обвинуваченою ОСОБА_1 про визнання винуватості, ОСОБА_1 визнано винуватою у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України, та призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі з позбавлення права обіймати посади пов`язані з виконанням владних, організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на один рік, без застосування штрафу, та згідно із статтею 75 КК України звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі зі встановленням іспитового строку один рік; згідно із статтею 124 КПК України стягнуто з ОСОБА_1 судові витрати за проведення експертиз в розмірі 20 328,0 грн.

Вироком у кримінальній справі № 758/7786/17 встановлено, що в результаті недбалості, допущеній ОСОБА_1 при перебуванні її на посаді голови правління ПАТ «Енергобанк» державі завдано шкоди у вигляді недоотримання ліквідаційної маси ПАТ «Енергобанк» у розмірі 15 749 729,36 дол. США, що в еквіваленті на час діяння становить 154 677 400 грн, які в подальшому могли бути використані для покриття збитків, завданих ліквідацією вказаної банківської установи. Внаслідок неналежного виконання своїх службових обов`язків, ОСОБА_1 допустила службову недбалість. Вона не виконала вимоги Національного банку України щодо негайного повернення коштів в сумі 15 489 000 дол. США з коррахунку в Bank Frick & Co AG (Ліхтенштейн). Тобто, відповідачем не були здійснені заходи (не винесене питання на розгляд Спостережної ради, не видані відповідні постанови/накази, не надані розпорядження підлеглим), необхідні для виконання вимог НБУ. В результаті недбалого відношення до своїх службових обов`язків Голови правління ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_1 , кошти в сумі 15 489 000,00 дол. США залишилися на кореспондентському рахунку ПАТ «Енергобанк», відкритому в Bank Frick & Co AG (Ліхтенштейн).

Під час досудового розслідування кримінального провадження № 0000008 та під час його розгляду районним судом цивільний позов у кримінальний справі до обвинуваченої ОСОБА_1 не заявлявся, ПАТ «Енергобанк» та/або Фонд ГВФО потерпілим та/або цивільним позивачем не визнавались.

Постановою Правління Національного банку України від 11 червня 2015 року № 370 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Енергобанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 червня 2015 року № 115 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Енергобанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку».

Позиція Верховного Суду

На підставі частини шостої статті 403 ЦПК України справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, коли учасник справи оскаржує судове рішення з підстав порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції, крім випадків, якщо: 1) учасник справи, який оскаржує судове рішення, брав участь у розгляді справи в судах першої чи апеляційної інстанції і не заявляв про порушення правил предметної чи суб`єктної юрисдикції; 2) учасник справи, який оскаржує судове рішення, не обґрунтував порушення судом правил предметної чи суб`єктної юрисдикції наявністю судових рішень Верховного Суду у складі колегії суддів (палати, об`єднаної палати) іншого касаційного суду у справі з подібною підставою та предметом позову у подібних правовідносинах; 3) Велика Палата Верховного Суду вже викладала у своїй постанові висновок щодо питання предметної чи суб`єктної юрисдикції спору у подібних правовідносинах.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCUv. ROMANIA, № 28342/95, § 61, рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENIGREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. ТНЕ UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують, оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, рішення ЄСПЛ від 11 квітня 2013року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, рішення ЄСПЛ від 21 жовтня 2013 року).

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

У пункті першому частини 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах між юридичною особою та її посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, заподіяних юридичній особі діями (бездіяльністю) такої посадової особи, за позовом власника (власників), учасника (учасників), акціонера (акціонерів) такої юридичної особи, поданим в її інтересах (пункт 12 частини першої статті 20 ГПК України).

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 заявляла про порушення правил юрисдикції - 25 січня 2020 року зверталась з заявою про закриття провадження у справі, оскільки справу не належить розглядати в порядку цивільного судочинства на підставі пунктів 1, 2 частини першої статті 186 ЦПК України.

При скасуванні рішення суду першої інстанції та задоволенні позовних вимог, апеляційний суд послався на висновок Верховного Суду у справі № 753/2965/20.

Так, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув в порядку цивільного судочинства справу № 753/2965/20 (провадження № 61-15400св20) за позовом Фонд гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 (голови правління АТ «Банк «Таврика»)про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Натомість, у касаційній скарзі відповідач посилається на іншу практику у подібних правовідносинах, а саме, на постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 910/20261/16 (провадження № 12-118гс19) за позовом ТОВ «Компанія «Газ ресурс» до ОСОБА_1 (директора ТОВ «Компанія «Газ ресурс») про стягнення збитків, в якійВелика Палата Верховного Суду зробила висновок, про те, що спір у цій справі між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями, підлягає вирішенню господарським судом, та наполягає на тому, що даний спір відноситься до господарської юрисдикції.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб пред`явив позов до ОСОБА_1 з тих самих підстав також в господарській юрисдикції (справа № 910/14974/18).

За таких підстав особою, яка подає касаційну скаргу, обґрунтовано критерії передачі справи на Велику Палату, виключних випадків, за яких справа не підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду, передбачених частиною шостою статті 403 ЦПК України, не встановлено, тому колегія суддів вважає, що справа підлягає передачі на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Керуючись статтями 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Справу № 758/5941/20передати на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук