Провадження №2/523/2100/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" серпня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Дяченко В.Г.

при секретарі судового засідання Мішаглі Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження, в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування майна від добросовісного набувача та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з цивільним позовом до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору комісії неукладеним, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, визнання за позивачем права власності на транспортний засіб та витребування майна.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2028 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2019 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору комісії неукладеним, визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу, визнання за позивачем права власності на транспортний засіб та витребування майна було прийнято до свого провадження головуючим суддею Дяченко В.Г. та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2021 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Попружко В.В. по вказаній справі призначено судову почеркознавчу експертизу. Провадження по справі зупинено.

04 серпня 2021 року на адресу суду від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (ОНДІСЕ) надійшли матеріали цивільної справи, разом з рахунком за проведення експертизи та клопотанням судового експерта про надання вільних зразків підписів ОСОБА_1 , достовірно виконаних ним самим у оригіналах різних документів наближених за часом виконання до досліджуваного документу (до квітня 2018р.).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2021 року провадження по справі відновлено .

12 квітня 2022 року на адресу суду надійшло повідомлення від ОНДІСЕ про залишення ухвали від 12 серпня 2021 року про призначення судової почеркознавчої експертизи без виконання, у зв`язку з несплатою рахунку вартості проведення.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 року визнані дії позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_5 ухиленням учасника справи від надання експертам необхідних матеріалів, без яких експертизу провести неможливо, відмовлено у визнанні факту, для з`ясування якого ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2021 року призначено судову почеркознавчу експертизу не підписання позивачем ОСОБА_1 Договору комісії № 4811/0006068 від 04 квітня 2018 року, а також скасована Ухвала Суворовського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2021 року по даній цивільній справі про призначення судової почеркознавчої експертизи, проведення якої доручено Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судові засідання, призначені судом на 21 червня 2023 року та на 07 серпня 2023 року позивач та його представник не з`явились, були повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідачі фізична особа підприємець ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у судові засідання, призначені судом на 21 червня 2023 року та на 07 серпня 2023 року не з`явились, були повідомлені належним чином. Від представника ОСОБА_4 адвоката Білозор О.О. надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність відповідача ОСОБА_4 та її представника із зазначенням про викладення своєї правової позиції у Відзиві на позовну заяву.

Враховуючи вимоги ст. 131 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та наявними матеріалами.

ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги, посилався на те, що відповідач фізична особа-підприємець ОСОБА_2 у супереч його волі, підробивши підпис позивача на договорі комісії, відчужив транспортний засіб, належний позивачу на користь відповідача ОСОБА_3 , яка в свою чергу уклала договір купівлі-продажу цього транспортного засобу з ОСОБА_4 . Відтак, позивач вважає договір комісії № 4811/0006068 від 04 квітня 2018 року не укладеним, договір купівлі-продажу транспортного засобу від 04.04.2018 року недійсним, що, на думку позивача, є підставою для визнання за ним права власності на транспортний засіб та його витребування в останнього набувача ОСОБА_4 .

Відповідач ОСОБА_4 надала до суду Відзив на позовну заяву, в якій просить у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 у даній справі відмовити повністю. При цьому зазначає, що є добросовісним набувачем спірного транспортного засобу, та вказує на суперечливу позицію позивача та наявність у діях ОСОБА_1 волі на передачу транспортного засобу, що виключає, на її думку, можливість його витребування від добросовісного набувача.

Відповідачі фізична особа підприємець ОСОБА_2 та ОСОБА_3 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористались.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Стаття 4 Цивільно-процесуального кодексу України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку.

Частиною 2 статті 328 Цивільно-процесуального кодексу України закріплюється презумпція правомірності набуття права власності на певне майно: право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності, не встановлена судом.

Згідно з частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Керуючись частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є чинною для України з 17 липня 1997 року. Декларується право кожної фізичної та юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до частин 1, 4 статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 330 Цивільного кодексу України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 Цивільного кодексу України майно не може бути витребуване у нього.

Пунктом 3 частини 1 статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Керуючись статтею 388 Цивільного кодексу України добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника , а в особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

Відповідно до частини 5 статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування майна.

Згідно з частинами 1, 2 статті 2 Цивільно-процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Як встановлено судом, позивач, ОСОБА_1 придбав транспортний засіб марки HYUNDAI, модель GETZ XEТЧБЕК-В, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , за договором купівлі-продажу, укладеним в ТСЦ №5141/2018/883826 від 31.03.2018 року.

04 квітня 2018 року між фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 (комісіонер) та ОСОБА_1 (комітент) укладений Договір комісії №4811/18/006068, за умовами якого комісіонер зобов`язується за дорученням комітента за комісійну плату вчинити за рахунок комітента від свого імені один/або кілька правочинів щодо продажу транспортного засобу (який підпадає під визначення вживаного транспортного засобу відповідно до пп.189.3 ст. 189 Податкового кодексу України) марки HYUNDAI, модель GETZ XEТЧБЕК-В, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 , номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований за власником (комітентом за договором комісії) транспортного засобу 03.04.2018 року за ціною, узгодженою сторонами, а саме: 243 000 грн.

За умовами п. 1.1 Договору комісії №4811/18/006068 від 04 квітня 2018 року, належним виконанням комісіонером своїх обов`язків за цим договором вважається вчинення комісіонером правочину з укладання договору купівлі-продажу із покупцем щодо продажу ТЗ в порядку та на умовах, визначених цим договором. Зазначені обов`язки комісіонера вважаються виконаними з моменту набрання чинності відповідним договором.

В цей же день, 04 квітня 2018 року між суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю на підставі договору комісії, укладеного із власником транспортного засобу, зареєстрованого в ГСЦ МВС за реєстраційним номером 4811 від 14.06.2011 фізичною особою підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №4811/18/006068, за умовами якого ФОП ОСОБА_2 , який діє на підставі договору комісії №4811/18/006068 від 04.04.2018 року, зобов`язується передати у власність ОСОБА_3 транспортний засіб марки HYUNDAI, модель GETZ XEТЧБЕК-В, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 . Згідно до п. 3.1 договору купівлі-продажу від 04.04.2018 року вартість транспортного засобу склала 243 000 грн.

24 квітня 2018 року між суб`єктом господарювання, що здійснює оптову та/або роздрібну торгівлю на підставі договору комісії, укладеного із власником транспортного засобу, зареєстрованого в ГСЦ МВС за реєстраційним номером 5580 від 14.06.2011 року, Южненська філія ТОВ МП «Універсал-ЛТД» та ОСОБА_4 укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу №5580/18/001409, за умовами якого Южненська філія ТОВ МП «Універсал-ЛТД», яка діє на підставі договору комісії із власником №5580/18/001409 від 24.04.2018 року, зобов`язується передати у власність ОСОБА_4 транспортний засіб марки HYUNDAI, модель GETZ XEТЧБЕК-В, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 . Згідно до п. 3.1 договору купівлі-продажу від 24.04.2018 року вартість транспортного засобу склала 172917,19 грн.

Позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовними вимогами про визнання неукладеним договору комісії №4811/18/006068 від 04 квітня 2018 року, посилався на те, що підпис на цьому договорі від імені позивача був виконаний не ним, а ФОП ОСОБА_2 .

Статтею 81 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2021 року за клопотанням представника позивача ОСОБА_1 адвоката Попружко В.В. по вказаній справі призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішенням якої було поставлено питання: «Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 у договору комісії №4811/18/006068 від 04 квітня 2018 року в розділі «VII. МІСЦЕЗНАХОДЖЕННЯ І РЕКВІЗИТИ Сторін» у стовпчику «КОМІТЕНТ» самим ОСОБА_1 чи іншою особою?».

04 серпня 2021 року на адресу суду від Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз (ОНДІСЕ) надійшли матеріали цивільної справи, разом з рахунком за проведення експертизи та клопотанням судового експерта про надання вільних зразків підписів ОСОБА_1 , достовірно виконаних ним самим у оригіналах різних документів наближених за часом виконання до досліджуваного документу (до квітня 2018р.).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2021 року провадження по справі відновлено .

12 квітня 2022 року на адресу суду надійшло повідомлення від ОНДІСЕ про залишення ухвали від 12 серпня 2021 року про призначення судової почеркознавчої експертизи без виконання, у зв`язку з несплатою рахунку вартості проведення.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показами свідків.

Відповідно до ч.3 ст.102 ЦПК України висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Частиною 1 ст.104 ЦПК України визначено, що про призначення експертизи суд постановляє ухвалу, в якій зазначає підстави проведення експертизи, питання, з яких експерт має надати суду висновок, особу (осіб), якій доручено проведення експертизи, перелік матеріалів, що надаються для дослідження, та інші дані, які мають значення для проведення експертизи.

Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. ст. 72 ЦПК України експерт має право заявляти клопотання про надання йому додаткових матеріалів і зразків, якщо експертиза призначена судом.

Крім того, відповідно до з ч.7 ст.72 ЦПК України експерт має право на оплату виконаної роботи та на компенсацію витрат, пов`язаних з проведенням експертизи і викликом до суду.

Відповідно до ч.2 ст.86 ЦПК України кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи.

Частиною шостою статті 139 ЦПК України визначено, що розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплата робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як убачається з викладеного та відповідних роз`яснень, наданих у абз.2 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року №8, оплата експертизи в цивільній справі провадиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання. Якщо експертиза призначається за клопотанням обох сторін або з ініціативи суду, кошти на її оплату вносяться обома сторонами порівну. У разі незгоди сторони (сторін) оплатити вартість експертизи суд розглядає справу на підставі наявних доказів.

З роз`яснень, викладених у п.45 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року №10, також вказано, що, вирішуючи питання про відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням судових експертиз, суду необхідно враховувати, що витрати, пов`язані з проведенням судової експертизи, під час судового розгляду має нести сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи, а якщо таке клопотання заявлено двома сторонами, то витрати несуть обидві сторони порівну. Тому в ухвалі про призначення експертизи суд вправі зобов`язати відповідну сторону перерахувати, у тому числі шляхом здійснення попередньої оплати, суму витрат на проведення експертизи експертній установі (судовому експерту, який не є працівником державної спеціалізованої установи) (ст.7 Закону України «Про судову експертизу»). У разі відмови чи ухилення заінтересованої сторони від оплати витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи, суд скасовує ухвалу про призначення судової експертизи і настають наслідки, передбачені за ухилення від участі в експертизі.

Враховуючи викладене вище проведення експертизи спеціалізованими установами у цивільному судочинстві здійснюється на платній основі за рахунок замовника, така оплата експертизи в цивільній справі провадиться за рахунок сторони, яка порушила відповідне клопотання, тобто у даному випадку стороною позивача.

Пунктом 1.13 Розділу 1 Інструкції у випадку невиконання клопотань експерта щодо надання додаткових матеріалів, несплати вартості експертизи протягом 45 календарних днів з дня направлення клопотання в порядку, передбаченому чинним законодавством, незабезпечення прибуття експерта, безперешкодного доступу до об`єкта дослідження, а також належних умов для його роботи (учинення перешкод з боку сторін, що беруть участь у справі, в обстеженні об`єкта) матеріали справи повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), із зазначенням мотивованих причин неможливості її проведення.

Положеннями ч. 3 ст. 135 ЦПК України передбачено, що у разі невнесення у визначений судом строк коштів для забезпечення судових витрат або несплати у такий же строк відповідних сум авансом, суд вправі відхилити заявлені клопотання, або скасувати раніше постановлену ухвалу про призначення експертизи.

Крім того, згідно зі ст.109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2023 року відмовлено у визнанні факту, для з`ясування якого ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 12 серпня 2021 року призначено судову почеркознавчу експертизу не підписання позивачем ОСОБА_1 Договору комісії № 4811/0006068 від 04 квітня 2018 року.

Що стосується вимоги позивача про визнання договору комісії неукладеним, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

За положенням частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між юридичними особами (п. 1 ч. 1 ст. 208 ЦК України).

Якщо буде доведено, що спірний договір його сторонами виконується, це виключає кваліфікацію договору як неукладеного. Такі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 11.10.2018 у справі №922/189/18, від 06.11.2018 у справі №926/3397/17, від 09.04.2019 у справі №910/3359/18, від 29.10.2019 у справі №904/3713/18, від 19.02.2020 у справі №915/411/19.

Аналогічної правової позиції також дійшов Верховний Суд України в постановах від 23.09.2015 у справі № 914/2846/14 та від 06.07.2016 у справі № 914/4540/14.

Отже, не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Якщо дії сторін свідчать про те, що договір фактично був укладений, суд має розглянути по суті питання щодо відповідності цього договору вимогам закону та залежно від встановлених обставин вирішити питання щодо наслідків його часткового чи повного виконання сторонами.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 та Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №456/2946/17.

Визнання договору неукладеним в судовому порядку неможливо, що підтверджує постанова Верховного Суду від 30 липня 2019 р. у справі №907/804/17: «Враховуючи зміст вказаних норм, колегія суддів зазначає, що вимога про визнання договору неукладеним не є способом захисту прав і законних інтересів суб`єктів господарювання (не є способом захисту особою свого особистого немайнового або майнового права та інтересу), який передбачений положеннями Господарського кодексу України або Цивільного кодексу України, не визначена відповідна вимога як такий спосіб і іншими законами України».

З огляду на викладене вище, сторона, право якої порушено, має право звернутися до суду з позовом, який стосується наслідків неукладеного договору, передбачених главою 83 ЦК України (наприклад, про повернення безпідставно набутого майна), а застосування цією стороною договору таких наслідків можливе лише після встановлення судом наявності або відсутності підстав, що свідчать про його неукладення.

Досліджуючи договір комісії №4811/18/006068 від 04.04.2018 року, судом встановлено відсутність підстав, що свідчать про його неукладення або відсутність підстав для визнання цього правочину недійсним.

За умовами ст. ст. 1011, 1012, 1014 ЦК України за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента. Договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини на умовах, найбільш вигідних для комітента, і відповідно до його вказівок. Якщо у договорі комісії таких вказівок немає, комісіонер зобов`язаний вчиняти правочини відповідно до звичаїв ділового обороту або вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до ч. 2 ст. 1016 ЦК України за договором, укладеним з третьою особою, комісіонер набуває права навіть тоді, коли комітент був названий у договорі або прийняв від третьої особи виконання договору.

07 вересня 1998 року Постановою Кабінету Міністрів України за №1388 був затверджений Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі Порядок №1388). Цим порядком встановлюється єдина на території України процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів та інших транспортних засобів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

За вимогами пункту 6 Порядку №1388 транспортні засоби реєструються за юридичними та фізичними особами в сервісних центрах МВС або через центри надання адміністративних послуг.

Згідно до пункту 7 Порядку №1388 власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники зобов`язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані в уповноважених органах МВС та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.

За умовами пункту 8 Порядку №1388 державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу (підтверджують повноваження представника), а також документів, що підтверджують правомірність придбання, отримання транспортних засобів, серед яких, договір комісії між власником транспортного засобу і суб`єктом господарювання, який за таким договором є комісіонером, та договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким продавцем є такий суб`єкт господарювання, які підписані від імені суб`єкта господарювання уповноваженою особою, - у разі продажу транспортних засобів суб`єктами господарювання, що здійснюють оптову та /або роздрібну торгівлю транспортними засобами на підставі договору комісії, укладеного з власником транспортного засобу.

Механізм провадження торгівельної діяльності у сфері оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами вітчизняного та іноземного виробництва, та їх складовими частинам, що мають ідентифікаційні номери, у тому числі такими, що перебували у користуванні і були зареєстровані в установленому законодавством порядку визначений Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, що затверджений Постановою КМУ від 11.11.2009 року №1200 (далі - Порядок торгівлі).

Суб`єкт господарювання, який здійснює оптову та роздрібну торгівлю транспортними засобами зобов`язані вести в письмовому і електронному вигляді журнал обліку надходження і реалізації або передачі для реалізації зазначених транспортних засобів, укладених договорів купівлі-продажу, виданих актів приймання передачі, біржових угод, номерних знаків для разових поїздок та номерних знаків Транзит, актів огляду реалізованого транспортного засобу, актів технічного стану транспортного засобу або його складової частини, що має ідентифікаційний номер (п. 13 Порядку торгівлі).

Відповідно до пункту 27 Порядку торгівлі під час продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, суб`єкти господарювання зобов`язані своєчасно надати споживачеві необхідну доступну, достовірну інформацію про товар, яка міститься в експлуатаційній документації, сервісній книжці (гарантійному талоні), договорі купівлі-продажу.

Комісіонер під час приймання на комісію транспортних засобів зобов`язаний ретельно перевірити документи, які пред`являє комітент, складає акт технічного стану транспортного засобу, який невідкладно вносить до електронного реєстру (пункт 48 Порядку торгівлі).

Таким чином, доводи позивача про непідписання останнім договору комісії №4811/006068 від 04 квітня 2018 року та наявність підстав для визнання цього договору неукладеним, не доведені належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, а обраний позивачем спосіб захисту свого порушеного права не є належним способом, який передбачений Цивільним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами України.

У відповідності до ч. 1 ст. 188 ЦПК України в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Враховуючи відсутність підстав для задоволення основної вимоги позивача про визнання неукладеним договору комісії №4811/006068 від 04.04.2018 року, відсутні підстави для задоволення інших похідних позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу №4811/006068 від 04 квітня 2018 року, визнання права власності та транспортний засіб марки HYUNDAI, модель GETZ XEТЧБЕК-В, колір зелений, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_1 та його витребування у ОСОБА_4 .

З огляду на встановлені вище обставини, досліджені судом докази, наявні у матеріалах справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 2,12,13,76-83, 141, 263-265, 273, 274-279, 354-355 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, витребування майна від добросовісного набувача та визнання права власності залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 07.08. 2023 року

Суддя