КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №756/9511/23 Головуючий у І інстанції - Шролик І.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Журби С.О., Яворського М.А.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів, -

установив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що 22 січня 2022 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та нею укладено Попередній договір №17П/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт», згідно якого сторони взяли на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт» (основний договір), на умовах якого пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта на основі діючих нормативно-правових документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів, прийнятих в медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього.

Вартість авансового платежу за цим договором склала 72852 грн, яка була сплачена позивачем у повному обсязі.

Як зазначає позивачка, 16 березня 2022 року вона відмовилась від укладання Основного договору, проте відповідач не повернув отриманих на підставі попереднього договору коштів на її вимогу.

Просила суд, стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за Попереднім договором №17П/01/2022 від 22 січня 2022 року в розмірі 72852 грн., інфляційні втрати в розмірі 16832,47 грн, 3% річних в розмірі 2904,10 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,60 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за Попереднім договором №17П/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт» від 22 січня 2022 року у розмірі 72852 грн., інфляційні втрати у розмірі 16832,47 грн., 3% річних у розмірі 2904,10 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1073,70 грн.

Не погоджуючись з вказаними рішеннями суду, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подало апеляційну скаргу, в якій посилався на те, що рішення ухвалено судом з порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався, що є обставиною непереборної сили (форс-мажорні обставини) та унеможливило виконання скаржником своїх обов`язків за Попереднім договором №17П/01/2022 від 22 січня 2022 року, оскільки позивач не зверталася до Товариства у відповідності до п.1.1. попереднього договору стосовно укладання основного договору, у ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» пологи не проводила.

Листом Торгово-Промисловою палатою України від 28 лютого 2022 року №2024/02.0-7.1. підтверджено, що агресію російської федерації можна віднести до форс-мажорних обставин.

З березня 2022 року ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» вимушено призупинило роботу та не приймало пацієнтів до 01 вересня 2022 року включно.

Таким чином, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не могло виконати умови договору у зв`язку з обставиною непереборної сили, а пацієнт провела пологи у іншому лікувальному закладі.

Просило скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 06 вересня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів розглядає справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 22 січня 2022 року між ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» та позивачем укладено Попередній договір №17П/01/2022 про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт», згідно якого сторони взяли на себе зобов`язання у термін з 22 по 32 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності в медичному закладі або афілійованих закладах) або з 32 до 34 тижня вагітності пацієнта (у разі спостереження вагітності у інших медичних закладах) укласти Договір про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність), Пакет «Комфорт» (основний договір), на умовах якого пацієнт зможе отримати від медичного закладу кваліфіковану медичну допомогу, що полягає у веденні пологів пацієнта на основі діючих нормативно-правових документів Міністерства охорони здоров`я України, обов`язкових протоколів і стандартів медичної допомоги та стандартів і протоколів, прийнятих в медичному закладі, в обсязі та на умовах, передбачених Договором та Додатками до нього.

Згідно з п. 1.4 при підписанні даного Попереднього договору пацієнт здійснює на користь медичного закладу авансовий платіж у розмірі 72852,00 грн., що дорівнює ціні/вартості послуг Медичного закладу за Основним договором (Договором про надання медичної допомоги (медичних послуг) з ведення пологів (одноплідна вагітність) Пакет «Комфорт».

Відповідно до п. 8.1 у разі відмови пацієнта або медичного закладу від укладання Основного договору, у термін передбачений п. 1.1 цього Попереднього договору, зобов`язання за цим Попереднім договором припиняються, при цьому грошові кошти сплачені в якості авансового платежу за даним Попереднім договором, підлягають поверненню медичним закладом пацієнтові, протягом 5 (п`яти) робочих днів з моменту одержання відповідної письмової вимоги пацієнта.

При цьому повернення суми авансового платежу здійснюється медичним закладом, у безготівковій формі, шляхом перерахування на розрахунковий рахунок пацієнта та/або в інший не заборонений чинним законодавством України спосіб, виключно на його письмову вимогу, та з відрахуванням вартості фактично наданої медичним закладом медичної допомоги (медичних послуг).

З матеріалів справи вбачається, що згідно рахунку - фактури №70555 від 22 січня 2022 року та чеку №46592 від 22 січня 2022 року позивач відповідно до умов договору сплатила грошові кошти в розмірі 72852грн.

Позивач 16 березня 2022 року через засоби електронної пошти звернулася до відповідача з листом, в якому на підставі п. 1.1. та п. 1.8 договору просила розірвати укладений Попередній договір та повернути сплачений авансовий платіж на її картку, реквізити якої зазначила.

Проте кошти не були повернуті.

Пологи позивача відбулися не в ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», а в іншому медичному закладі.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, дію якого згідно Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено та який діє на день ухвалення рішення.

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року за № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року і його дія до цього часу, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, стало обставиною непереборної сили для ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», що підтверджується листом Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, що в свою чергу унеможливило виконання відповідачем своїх обов`язків, оскільки будівля пологового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яка знаходилася на межі бойових дій у Пущі-Водиці та зазнала обстрілів, була пошкоджена внаслідок активних бойових дій.

У зв`язку з цим пологовий будинок з березня 2022 року призупинив свою роботу та не приймав пацієнтів до 01 вересня 2022 року.

Колегія суддів вважає, що такі доводи апеляційної скарги відповідача не спростовують висновку суду про наявність передбачених законом та договором підстав для повернення відповідачем грошових коштів, з огляду на таке.

Підставою для покладення на особу відповідальності за порушення зобов`язання є наявність її вини у формі умислу або необережності (ст.614 ЦК України).

Водночас, ст. 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Такі ж положення містить ч. 6 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів», який поширює свою дію на спірні правовідносини.

У п. 1 ч. 1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила - це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія.

Тобто, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків.

Згідно ст. 141 ЗУ «Про торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, в тому числі: введення карантину, встановленого КМ України, нетривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади.

Проте, відповідно до приписів ст. 617 ЦК України, наявність форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) не звільняє відповідача від виконання обумовленого договором зобов`язання щодо повернення грошових коштів внаслідок не надання медичних послуг за договором, а лише може бути підставою для його звільнення від передбаченої законом чи договором відповідальності за його невиконання, зокрема сплати неустойки, відшкодування збитків, моральної шкоди тощо, що не було враховано судом першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення вимог позивачки.

З наведеного слідує, що за приписами статті 617 ЦК України, особа звільняється від відповідальності за порушення зобов`язань, якщо воно стало саме наслідком форс-мажору.

Однак, сам по собі воєнний стан не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким в Україні будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні.

Війна, як обставина непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не може виконати ті чи інші зобов`язання (правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 березня 2023 року в справі №922/1093/22).

У постанові Верховного Суду від 14 червня 2022 року (справа №922/2394/21) також зазначено, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку.

Відповідач, вказуючи на те, що з березня 2022 року робота пологового будинку була вимушено припинена через російську агресію та введення воєнного стану на території України, надання пологовим будинком медичної допомоги пораненим військовослужбовцям, територіальній обороні, мирним жителям, породіллі, обстріли будівлі пологового будинку, не мотивує та не обґрунтовує, як саме вказані обставини вплинули на виконання обов`язку саме з повернення позивачу коштів за договором.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог та обґрунтовано стягнув з відповідача грошові кошти у розмірі 72852 грн.

Доводи апеляційної скарги не спростовують такого висновку суду першої інстанції та за своїм змістом є доводами відзиву на позовну заяву, яким в оскаржуваному рішенні надано належну правову оцінку.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення втрат від інфляції та 3 % річних, суд першої інстанції виходив із неналежного виконання відповідачем умов договору щодо повернення позивачу коштів у сумі 72852 грн. на вимогу останньої.

Однак, погодитися з вказаним висновком суду не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Встановлено, що наявність обставин непереборної сили, зокрема воєнних дій за фактом агресії росії, підтверджена листом Торгово-промислової палати України № 2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, який надавав відповідач до суду першої інстанції.

Крім того, факт агресії росії проти України є загальновідомим і не потребує доведення.

З огляду на зазначене, підстави для стягнення з відповідача 3% річних у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача втрат від інфляції та 3% річних підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового судового рішення, про відмову у задоволенні вказаної вимоги.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 вересня 2023 року в частині задоволення вимог про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 втрат від інфляції у розмірі 16832, 47 грн. та 3% річних в розмірі 2904грн. 10 коп. скасувати та постановити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних вимог.

В іншій частині рішення суду, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді С.О. Журба

М.А. Яворський