УХВАЛА

30 червня 2023 року м. Добропілля

Суддя Добропільського міськрайонного суду Донецької області Здоровиця О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ:

Заявниця звернулася до суду з заявою про видачу судового наказу щодо стягнення аліментів на її користь з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Розглянувши надані матеріали, прихожу до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу виходячи з такого.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Згідно п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до ч.5 ст.183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Тобто з аналізу норм ст.163 ЦПК України, ст.183 СК України вбачається, що звертаючись до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дітей, особа, яка звертається до суду повинна надати до заяви належний та допустимий доказ, який підтверджує факт проживання з нею дітей, який підтверджує в тому числі і право заявника на звернення до суду з такими вимогами.

Як вбачається із заяви про видачу судового наказу, заявниця вказує на те, що малолітні діти, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із нею за адресою АДРЕСА_1 , та знаходяться на її утриманні.

Але належних та допустимих доказів того, що малолітні діти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають разом із заявницею, до заяви не додано.

Надані заявницею довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 05.08.2016 року не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не є актуальними на час звернення до суду, оскільки датовані 2016 роком, в той час як з заявою заявниця звертається до суду в 2023 році.

Враховуючи наведене, суд вважає, що заявницею не дотриманіь вимоги п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України, що є на підставі п.1 ч.1 ст.165 ЦПК України підставою для відмови у видачі судового наказу.

Керуючись ст. ст.165, 261, 353, 354 ЦПК України, ст..183 СК України суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою після усунення її недоліків.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання до Дніпровського апеляційного суду апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О.В.Здоровиця

30.06.2023