ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/9026/23 Справа № 212/5845/23 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Юрченко Г.О.

сторони

позивач ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»,

розглянув у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 , відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст судового рішення складено 13 вересня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У серпні 2023 пору позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків.

В обґрунтування позову зазначив, що з 13.08.1995 року по 02.10.2018 рік він перебував у трудових відносинах із відповідачем та працював на шахті ім. «Фрунзе» на посадах інспектором у військовій охороні, в шахтобудівному управлінні підземним гірничим робітником, підземним кріпильником, машиністом бурової установки та начальником дільниці.

02.10.2018 року його звільнено з підприємства за власним бажанням.

Зазначив, що за час роботи на підприємстві відповідача отримав професійні захворювання, оскільки не були створені належні та безпечні умови праці, що підтверджується актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 17.02.2023 року.

За висновком МСЕК від 04.05.2023 року йому вперше було встановлено 65% (40% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 15% - туговухість) втрати професійної працездатності, у зв`язку з професійними захворюваннями, та третя група інвалідності.

У зв`язку із ушкодженням здоров`я через професійне захворювання йому заподіяна моральна шкода, яка полягає у фізичному болі та стражданнях, оскільки змінився його образ та якість життя.

Просив суд стягнути з ПАТ «Суха Балка» на свою користь моральну шкоду у розмірі 320 000,00 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я під час виконання трудових обов`язків задоволені частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, у розмірі 220 000,00 гривень (двісті двадцять тисяч гривень 00 копійок) без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 2200,00 гривень (дві тисячі двісті гривень 00 копійок).

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване судове рішення в частині збільшення розміру моральної шкоди до заявлених у позові вимог, тобто до 320 000 грн.

При цьому, позивач зазначає, що судом при ухвалені рішення не було враховано, що йому з 10.01.2023 встановлено три професійні захворювання, що його вини у виникненні цих професійних захворювань немає, що йому первинного 04.05.2023 встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 65% та третя група інвалідності, що через отримані професійні захворювання порушено звичайний спосіб його життя, що спричиняє йому дуже великі моральні страждання.

Відповідач Приватне акціонерне товариства «Суха Балка», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення, ухваленого з неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позовних вимог та покласти судові витрати за подання апеляційної скарги на позивача.

При цьому, скаржник зазначає, що виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих умовах праці не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій з прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст.5-8 Закону України «Про охорону праці». Вказує, що позивач достеменно, усвідомлюючи наявність шкідливих та небезпечних виробничих факторів на робочому місці, що безпосередньо пов`язані із використанням обладнання, машин та механізмів, все одно реалізував своє право на працю саме в шкідливих умовах праці на протязі тривалого часу та отримував за цю роботу певні пільги. Відповідач вважає, що протиправних дій відносно позивача, які б знаходились в причинному зв`язку з настанням у нього професійних захворювань, відповідач не вчиняв.

Також відповідач вважає, що визначений судом до стягнення розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також критеріям ст.23 ЦК України та є надто завищеним.

Відзиви на апеляційні скарги не подані.

18 вересня 2023 року на адресу Дніпровського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду справи за його відсутності, просить його апеляційну скаргу задовольнити повністю, а апеляційну скаргу відповідача відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, тоді як апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач з 14.08.1995 року по 02.10.2018 рік перебував у трудових відносинах із відповідачем Приватним акціонерним товариством «Суха Балка» та працював на шахті ім. «Фрунзе» на різних посадах у різних структурних підрозділах, 02.10.2018 року звільнений за власним бажанням відповідно до ст.38 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки на ім`я ОСОБА_1 . (а. с. 14-18).

Згідно з актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) за формою П-4 від 17 лютого 2023 року, було встановлено, що ОСОБА_1 отримав професійне захворювання. (а. с. 9-11).

За висновком Обласної МСЕК №2 серії 12 ААА № 127171 та серії 12 ААВ №130903 ОСОБА_1 04.05.2023 року вперше встановлено 65% (40% - радикулопатія, 10% - ХОЗЛ, 15% - туговухість) втрати професійної працездатності, у зв`язку з професійним захворюванням, та третя група інвалідності з 10 квітня 2023 року. Протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження в умовах виробничого пилу, шуму, призначене медикаментозне лікування, забезпечення виробами медичного призначення. (а. с. 12-13).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, тому Позивачу роботодавець ПрАТ «Суха Балка», зобов`язаний відшкодувати спричинену втратою здоров`я моральну шкоду,правові підстави для стягнення якої визначені статтями 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, та, при цьому частково погоджується з доводами ОСОБА_1 щодо заниженого розміру відшкодування моральної шкоди та не погоджується з доводами сторони відповідача щодо відсутності підстав для стягнення моральної шкоди та завищеного його розміру, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону праці» відшкодування моральної шкоди провадиться власником, якщо небезпечні або шкідливі умови праці призвели до моральної втрати потерпілого, порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Під моральною втратою потерпілого розуміються страждання, заподіяні працівникові внаслідок фізичного або психічного впливу, що спричинило погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Відшкодування моральної шкоди можливе без втрати потерпілим працездатності. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як визначеноо в п.4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі №1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним на підприємстві відповідача професійними захворюваннями.

Доводи відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійних захворювань, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

У п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", роз`яснено, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість отриманого захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі, характер моральних страждань і наслідки, що наступили.

Згідно з ч.3 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або у інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, тяжкості наслідків, які настали в здоров`ї позивача, незворотності таких наслідків, розміру втрати працездатності, що становить 65% та встановлення 3 групи інвалідності, відсутності наявності динаміки покращення стану позивача, постійного характеру страждань позивача, який обмежений в можливості роботи, в звичайних повсякденних заняттях, що вносить істотні вимушені зміни у життєвих стосунках, потребу в забезпеченні лікарськими засобами, виробами медичного призначення, час протягом якого позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів, що становить 23 роки 02 місяці та з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, визначив до стягнення розмір моральної шкоди, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 220 000,00 гривень, без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб, що буде виваженою грошовою компенсацію за завдану позивачеві моральну шкоду.

Разом з тим, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 щодо необґрунтовано заниженого розміру моральної шкоди, визначеного судом до стягнення з відповідача на користь позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Слід зазначити, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги, що внаслідок отриманих трьох професійних захворювань позивачу первинного з 04.05.2023 року встановлено 65% втрати професійної працездатності по трьом професійним захворюванням: 40% по радикулопатії, 10% по ХОЗЛ та 15% по туговухості та третю групу інвалідності з переоглядом до 01 травня 2024 року, стаж його роботи на підприємстві відповідача в шкідливих умовах праці 23 роки 02 місяці, характер немайнових витрат, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і збільшити цей розмір з 220 000 грн. до 320 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації позивачеві моральної шкоди буде 320 000 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати зі сплати судового збору.

Стаття 141 ЦПК України встановлює, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до положень ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки судом апеляційної інстанції апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково та розмір моральної шкоди збільшено, відповідно збільшенню підлягає і стягнутий судом судовий збір на користь держави з 2 200 грн. до 3 200 грн., а також стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 4 800 грн. за подачу позивачем апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.367, ч.1 ст.369, ст.374, ст.376, ст.ст.381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору змінити, збільшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь позивача ОСОБА_1 з 220 000 грн. (двісті двадцяти тисяч гривень) до 320 000 грн. (триста двадцяти тисяч гривень), відповідно збільшивши розмір судового збору з 2 200 грн. до 3 200 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судовий збір за подачу позивачем апеляційної скарги в розмірі 4 800 грн. (чотири тисячі вісімсот гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 26 грудня 2023 року.

Головуючий:

Судді: