ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/490/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 червня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Дикун С. І., Хома М. В.,

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу № 607/18866/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2023 року (ухвалене суддею Сливкою Л.М., повний текст якого складено 15 березня 2023 року) в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_3 , приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу ІВАНЕНКО Олександра Сидорівна про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. про визнання договору дарування недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що за період шлюбу, до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства між сторонами, у серпні 2009 року, за спільні (власні) кошти на підставі договору купівлі-продажу (пайової участі) було придбано трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 91.7 кв.м., житловою площею 48.8 кв.м., згідно свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 11.08.2009 року, виданого виконкомом Тернопільської міської ради, яку було зареєстроване на відповідачку, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка) від 06.05.2021 року. Однак, 10.09.2013 року відповідачка, без його відома та його згоди, подарувала вказану квартиру їхньому сину - ОСОБА_6 . Таким чином, відповідачка ОСОБА_5 відчужила спірну квартиру без згоди та відома позивача, не визнаючи та порушуючи його права та законні інтереси, як співвласника спільного майна.

У зв`язку з наведеним просив суд:

- визнати недійсним договір дарування квартири від 10.09.2013 року, який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С., бланк ВТМ №013377, рішення про державну реєстрацію індексний номер 5744787 від 10.09.2013 року;

- скасувати рішення про державну реєстрацію права власності індексний номер 5744787 від 10.09.2013 року на трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_6 на трьохкімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису права власності №5744787 від 10.09.2013 року.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.03.2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_4 адвокат Кметик В.С. подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції помилково застосував строк позовної давності, оскільки позивачу стало відомо про порушення його права лише в червні 2021 року. Крім того, позовна давність не застосовується судом у справах про визнання нікчемного правочину недійсним.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10.03.2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задоволити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходив.

В судове засідання учасники не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, 27.06.2023 року на адресу Тернопілського апеляційного суду від представника апелянта адвоката Кметика В.С. надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Враховуючи викладене, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та інших учасників.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

04.11.1995 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб, який було розірвано 17.02.2022 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області у справі №607/23164/21.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 11.08.2009 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності ОСОБА_5 (а.с.61).

10.09.2013 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Виконавчим комітетом Тернопільської міської ради 11.08.2009 року, серії НОМЕР_1 , що підтверджується договором дарування, посвідченим приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2458. (а.с.59-60)

У заяві від 10.09.2013 року ОСОБА_5 повідомила, що відчужувана трикімнатна квартира АДРЕСА_2 , є особистою приватною власністю, що підтверджується відсутністю відмітки про реєстрацію шлюбу в тимчасовій посвідці для іноземців на постійне проживання. Заява засвідчена приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С. (а.с.77).

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06.05.2021 року на підставі договору дарування посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Іваненко О.С., зареєстрованого в реєстрі за № 2458, право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с.23)

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Предметом позову в даній справі є визнання недійсним договору дарування, згідно якого ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_2 , яка, на думку позивача, є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Отже, задоволення позову фактично буде правовою підставою для припинення права власності ОСОБА_6 на вказане нерухоме майно.

Згідно з частиною першою статті 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Третя особа у справі не є стороною у цивільному процесі.

Відповідно до статті 50 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.

Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо:

1) предметом спору є спільні права чи обов`язки кількох позивачів або відповідачів;

2) права та обов`язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави;

3) предметом спору є однорідні права і обов`язки.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Крім того, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».

Тобто, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

При зверненні з позовом ОСОБА_4 вказав відповідачем ОСОБА_5 , клопотань про залучення співвідповідача ОСОБА_6 позивач не заявляв.

Апеляційний суд враховує, що результати розгляду даної справи безпосередньо впливають на права і обов`язки ОСОБА_6 , як такого, що набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Однак, ОСОБА_6 до участі у даній справі в якості співвідповідача залучено не було.

Відповідно до частини четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що відсутні правові підстави для задоволення позову, оскільки пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та зміни мотивувальної частини рішення суду.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 березня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції даної постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 03 липня 2023 року.

Головуючий

Судді