Постанова

Іменем України

28 червня 2023 року

м. Київ

справа № 554/9350/21

провадження № 61-11950 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - виконавчий комітет Полтавської міської ради;

третя особа - Управління майном комунальної власності міста Полтави;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2022 року у складі судді Гольник Л. В. та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Прядкіної О. В. Бутенко С. Б., Обідіної О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст заяви

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Полтавської міської ради, третя особа - Управління майном комунальної власності міста Полтави, про визнання рішення протиправним та його скасування, зобов`язання вчинити певні дії.

Позовна заява обґрунтована тим, що він є особою з інвалідністю внаслідок війни ІІ групи та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 18 грудня 2019 року його було взято на квартирний облік складом сім`ї 4 особи через забезпеченість жилою площею нижче встановленого рівня.

Відповідно до витягу з протоколу від 30 березня 2021 року № Пр/01-05/04-01 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Полтавської міської ради його зі складом сім`ї 4 особи знято з квартирного обліку при виконавчому комітеті Полтавської міської ради. Підставою для прийняття вказаного рішення послугувало те, що його дружині ОСОБА_2 у період з 04 червня 2015 року до 08 липня 2019 року на праві приватної власності на підставі договору дарування належала квартира АДРЕСА_1 . Вказаний договір дарування на підставі нотаріально посвідченого договору від 08 липня 2019 року було розірвано та поновлено реєстраційний запис про право власності на вказану квартиру за ОСОБА_3 .

Вважав таке рішення відповідача протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки він має право на першочергове отримання житла, як інвалід війни, відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 07 квітня 2021 року № 33 «Про затвердження протоколу від 30 березня 2021 року № Пр/01-05/04-01 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Полтавської міської ради», згідно з яким його зі складом сім`ї 4 особи: ОСОБА_2 (дружина), ОСОБА_4 (син), ОСОБА_5 (дочка) знято з квартирного обліку при виконавчому комітеті Полтавської міської ради (пільговий список осіб з інвалідністю внаслідок війни); визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 30 березня 2021 року, оформлене пунктом 8 протоколу № Пр/01-05/04-01 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Полтавської міської ради про зняття його зі складом сім`ї 4 особи з квартирного обліку при виконавчому комітеті Полтавської міської ради (пільговий список осіб з інвалідністю внаслідок війни); зобов`язати виконавчий комітет Полтавської міської ради поновити його зі складом сім`ї 4 особи на квартирному обліку з дати взяття на квартирний облік 18 грудня 2019 року та включити у пільговий список осіб з інвалідністю внаслідок війни, тобто зі збереженням часу та черги перебування на обліку з моменту первинної реєстрації.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суди виходили із того, що рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 30 березня 2021 року, оформлене пунктом 8 протоколу № Пр/01-05/04-01 засідання громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Полтавської міської ради про зняття позивача разом з сім`єю з квартирного обліку, а також рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 07 квітня 2021 року № 33 про затвердження вказаного протоколу, є правомірними. При цьому суди виходили з положень статті 35 ЖК України, пункту 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, надання їм жилих приміщень в УРСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 року № 470, та вважали, що дружина позивача свідомо погіршила умови проживання, що призвело до помилкового взяття сім`ї позивача на квартирний облік осіб, які потребують покращення житлових умов.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року й ухвалити нове судове рішення, яким його позов задовольнити.

Підставами касаційного оскарження указаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказував на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), а також на не дослідження належним чином зібраних у справі доказів (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано цивільну справу № 554/9350/21 із Октябрського районного суду м. Полтави.

У квітні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2023 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій при вирішення справи помилково застосували положення статті 35 ЖК України, яка визначає підстави для відмови у взятті на квартирний облік, тоді як підстави для зняття з квартирного обліку передбачені статтею 40 ЖК України.

Вважає, що розірвання договору дарування квартири від 04 червня 2015 року між дарувальником ОСОБА_3 та обдарованою ОСОБА_2 не можна вважати штучним погіршенням житлових умов у розумінні статті 35 ЖК України, пункту 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, надання їм жилих приміщень в УРСР, адже у даному випадку при укладенні договору про розірвання договору дарування не відбулося переходу права власності від однієї особи до іншої, а було поновлено майнові права на квартиру дарувальника ОСОБА_3 , що виникли на підставі договору купівлі-продажу від 25 березня 2008 року. Зняття його разом з сім`єю з квартирного обліку порушує їх житлові права та його право як інваліда війни на першочергове забезпечення жилою площею відповідно до вимог пункту 14 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У лютому 2023 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від Управління майном комунальної власності міста Полтави, у якому заявник фактично підтримав доводи касаційної скарги ОСОБА_1 .

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 зі складом сім`ї з чотирьох осіб (він, дружина ОСОБА_2 та двоє дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) на підставі рішення виконавчого комітету Полтавської міської ради від 18 грудня 2019 року поставлений на квартирний облік та включений до пільгового списку осіб з інвалідністю внаслідок війни через забезпеченість жилою площею нижче встановленого рівня.

Рішенням від 30 березня 2021 року № Пр/01-05/04-01 громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Полтавської міської ради, затвердженим рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради 07 квітня 2021 року № 33 (пункт 8), з метою вжиття заходів щодо усунення встановлених ОСОБА_6 порушень і недоліків та подальшого недопущення правопорушень і завдання збитків державі, ОСОБА_1 зі складом сім`ї 4 особи знято з квартирного обліку при виконавчому комітеті Полтавської міської ради (пільговий список осіб з інвалідністю внаслідок війни) (а. с. 14-15).

Підставою для зняття позивача з сім`єю з квартирного обліку послугувала та обставина, що дружина позивача - ОСОБА_2 до липня 2019 року була одноосібним власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв. м, житловою площею 47,7 кв. м, на підставі договору дарування від 04 червня 2015 року, укладеного зі своєю матір`ю - ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М. Ю.

08 липня 2019 року сторони зазначеного договору за взаємною згодою розірвали договір дарування від 04 червня 2015 року, після чого дружина позивача - ОСОБА_2 та мати - ОСОБА_7 з 25 листопада 2019 року зареєструвались за місцем реєстрації позивача (зареєстрований з 28 вересня 1994 року) у двокімнатній квартирі АДРЕСА_2 .

У квартирі АДРЕСА_3 з 04 липня 2019 року зареєстровані також син та дочка позивача. Власником квартири є сестра позивача - ОСОБА_8 , разом з якою мешкає також її син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Отже, на житловій площі 26,7 кв. м станом на листопад 2019 року було зареєстровано 7 осіб, що дало підстави для взяття позивача на квартирний облік.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону (частина друга статті 47 Конституції України).

Положеннями статті 31 ЖК України визначено, що громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства України. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством України), як правило, у вигляді окремої квартири на сім`ю.

Облік громадян, які потребують поліпшення житлових умов, здійснюється, як правило, за місцем проживання у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради (стаття 36 ЖК України).

Загальні підстави для визнання громадян потребуючими поліпшення житлових умов визначені статтею 34 ЖК України, відповідно до положень якої потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни:

1) забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному цим Кодексом та іншими актами законодавства України;

2) які проживають у приміщенні, що не відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам;

3) які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, у зв`язку з чим не можуть проживати в комунальній квартирі або в одній кімнаті з членами своєї сім`ї. Перелік зазначених захворювань затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я;

4) які проживають за договором піднайму жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду чи за договором найму жилого приміщення в будинках житлово-будівельних кооперативів;

5) які проживають тривалий час за договором найму (оренди) в будинках (квартирах), що належать громадянам на праві приватної власності;

6) які проживають у гуртожитках.

Громадяни визнаються потребуючими поліпшення житлових умов і з інших підстав, передбачених цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

Зазначені норми є загальними для житлових правовідносин.

Перелік громадян, які мають право на першочергове та позачергове отримання житлових приміщень, визначений статтями 45, 46 ЖК України.

Виходячи зі змісту статті 45 ЖК України, у першу чергу жилі приміщення надаються, зокрема, потребуючим поліпшення житлових умов особам, які хворіють на тяжкі форми деяких хронічних захворювань, перелічених у списку захворювань, затвердженому в установленому законодавством Союзу РСР порядку та інвалідам І і ІІ груп з числа військовослужбовців.

Статтею 46 ЖК України передбачено позачергове надання жилих приміщень.

Частиною першою статті 46 ЖК України визначено перелік осіб, яким жилі приміщення можуть бути надані поза чергою, зокрема, до таких віднесено осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняним до них у встановленому порядку особам протягом двох років з дати прийняття рішення про включення їх до списку на позачергове одержання жилого приміщення, а з них особам з інвалідністю першої групи з числа учасників бойових дій на території інших держав - протягом року з визначенням переважного права осіб з інвалідністю внаслідок Другої світової війни і прирівняних до них у встановленому порядку осіб на одержання жилих приміщень перед всіма іншими категоріями позачерговиків.

Вказане право на отримання житла поза чергою учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, також закріплено у пункті 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

Згідно з пунктом 18 частини першої статті 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» інвалідам війни та прирівняним до них особам (стаття 7) надаються пільги щодо позачергового забезпечення житлом осіб, які потребують поліпшення житлових умов, у тому числі за рахунок жилої площі, що передається міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади, підприємствами та організаціями у розпорядження місцевих рад та державних адміністрацій.

Разом з тим, відповідно до статті 35 ЖК України громадяни, які штучно погіршили житлові умови шляхом обміну займаного жилого приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання жилого будинку (частини будинку), а також громадяни, у яких потреба в поліпшенні житлових умов виникла внаслідок вилучення жилого приміщення, використовуваного для одержання нетрудових доходів (стаття 96), не беруться на облік потребуючих поліпшення житлових умов протягом п`яти років з моменту погіршення житлових умов.

Аналогічна норма міститься і в пункті 17 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів УРСР та Української республіканської ради професіональних союзів від 11 грудня 1984 року № 470.

Відповідно до пункту 5 статті 40 ЖК України та підпункту 5 пункту 26 Правил громадяни перебувають на квартирному обліку до одержання жилого приміщення, за винятком випадків, передбачених у цьому пункті, громадяни знімаються з квартирного обліку у випадку подання відомостей, що не відповідають дійсності, які стали підставою для взяття на облік, або неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про взяття на облік.

Згідно з пунктом 27 Правил громадяни виключаються із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, якщо вони були необґрунтовано включені до цих списків або втратили вказане право.

Зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку) (пункт 28 Правил).

Встановивши фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що підстави для визнання протиправними та скасування рішень виконавчого комітету Полтавської міської ради про зняття позивача разом із сім`єю з квартирного обліку, поновлення його на квартирному обліку відсутні, оскільки сім`я позивача помилково була взята на квартирний облік осіб, які потребують покращення житлових умов.

Судами попередніх правильно ураховано, що дружина позивача - ОСОБА_2 до липня 2019 року була одноосібним власником трикімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 61,2 кв. м, житловою площею 47,7 кв. м, на підставі договору дарування, укладеного зі своєю матір`ю - ОСОБА_3 та посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Удовіченко М. Ю.

08 липня 2019 року сторони зазначеного договору за взаємною згодою розірвали договір дарування від 04 червня 2015 року, після чого дружина позивача - ОСОБА_2 та мати - ОСОБА_7 з 25 листопада 2019 року зареєструвались за місцем реєстрації позивача у двокімнатній квартирі АДРЕСА_3 , житловою площею 26,7 кв. м.

У вказаній квартирі з 04 липня 2019 року зареєстровані також діти позивача - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Власником квартири є сестра позивача - ОСОБА_8 , разом з якою мешкає також її син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, на житловій площі 26,7 кв. м станом на листопад 2019 року було зареєстровано 7 осіб, що дало підстави для взяття позивача з сім`єю на квартирний облік.

Оцінивши факт розірвання 08 липня 2019 року договору дарування квартири, укладеного 04 червня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та здійснення останньою реєстрації у квартирі АДРЕСА_3 , де зареєстровано ще 6 осіб, суди дійшли обґрунтованих висновків, що в даному випадку мало місце штучне погіршення житлових умов з боку дружини позивача, що позбавляло позивача права на взяття на квартирний облік.

Судами також ураховано, що розірвання договору дарування від 04 червня 2015 року вчинено сторонами добровільно, в позасудовому порядку та не мало обов`язкового наслідку зняття ОСОБА_2 з реєстрації за адресою вказаної квартири, а відтак вчинено при явному погіршенні житлових умов члена сім`ї позивача.

Колегія суддів погоджується з висновкам судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач помилково був взятий на облік потребуючих поліпшення житлових умов, оскільки штучно погіршив свої житлові умови внаслідок розірвання його дружиною договору дарування.

Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, провадження № 14-446цс18).

Порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а тому доводи касаційної скарги в цій частині Верховним Судом відхиляються.

Таким чином, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах доводів касаційної скарги ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, і суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення у справі «Пономарьов проти України») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Оскаржені судові рішення є достатньо вмотивованими та місять висновки судів щодо питань, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, відсутні.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 травня 2022 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович