Номер провадження: 22-ц/813/1764/23
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.12.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Веселова Андрія Вікторовича на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна»,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, третя особа Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Євроінс Україна». В обґрунтування позову позивач зазначав, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 22 серпня 2015 року з вини ОСОБА_1 , ОСОБА_2 було завдано тяжких тілесних ушкоджень, а також знищено належний йому мотоцикл марки «Yamaha» моделі «XVS 1100», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно із вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 було визнано винною у скоєні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. Як зазначає позивач, завдана матеріальна шкода була відшкодована йому ОСОБА_1 частково у розмірі 202 500,00 гривень, а моральна шкода не була відшкодована взагалі, у зв`язку із чим ОСОБА_2 , збільшивши позовні вимоги, просив суд відшкодувати завдані йому матеріальну шкоду у розмірі 711 136,64 гривень; відшкодувати матеріальну шкоду у розмірі 20 мінімальних заробітних плат щомісячно, починаючи з листопада 2016 року до відновлення стану здоров`я за професійною працездатністю ОСОБА_2 та моральну шкоду у розмірі 50 000,00 гривень щомісячно, починаючи з серпня 2015 року до відновлення стану здоров`я за професійною працездатністю ОСОБА_2 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року позовну заяву ОСОБА_2 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму відшкодування матеріального збитку, понесеного у результаті ДТП, у загальному розмірі 356 097,50 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000 гривень щомісячно, починаючи з 22 серпня 2015 року й до припинення інвалідності ОСОБА_2 . У задоволенні інших вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Веселов Андрій Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Тобто, рішення суду фактично оскаржується в частині задоволення позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.І п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Задовольняючи позов частково, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму відшкодування матеріального збитку, понесеного у результаті ДТП, у загальному розмірі 356 097,50 гривень, стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 6 000 гривень щомісячно, починаючи з 22 серпня 2015 року й до припинення інвалідності ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з наявності підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди та доведеності і справедливості їх у саме такому розмірі.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

-20 серпня 2015 року ОСОБА_2 пройшов повний медичний огляд, за яким визнаний здоровим та годним для праці за своєю основною спеціальністю;

-відповідно до контракту про найм від 21 серпня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та компанією «Bonito Shiping Ltd», ОСОБА_2 було найнято на посаду капітана з базовим окладом 1 400,00 доларів США, загальним окладом 2 800,00 доларів США. Контракт набирає чинності з моменту прибуття моряком на борт судна та триває 4 місяці плюс мінус 1 місяць;

-22 серпня 2015 року приблизно о 23 годині, в темний час доби, ОСОБА_1 керуючи належним й технічно справним автомобілем моделі «Chevrolet» марки «Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_2 , здійснювала рух по Овідіопольська дорога з боку автодороги М-0501 «Об`їзд м. Одеса» в напрямку вул. Центральний аеропорт в Малиновському районі м. Одеси. Здійснюючи рух на освітленій міським електроосвітленням ділянці по вул. Овідіопольська дорога, напроти будівлі №7 (торговельного центру «Шостий елемент»), водій ОСОБА_1 , маючи об`єктивну та реальну можливість недопущення дорожньо-транспортної пригоди, діючи необережно, порушила вимоги горизонтальної дорожньої розмітки 1.3 та вимоги п. 1.5, 2.3 «б», 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на безпечність при виконанні маневру ліворуч в невстановленому місці та під час зміни напрямку руху ліворуч не переконалась, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам руху. Продовжуючи маневрування із правою смуги в ліву, водій ОСОБА_1 не надала дороги мотоциклу марки «Yamaha» моделі XVS 1100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , що рухався з випередженням в лівій смузі позаду в попутному напрямку по вул. Овідіопольська дорога, створюючи тим самим аварійну ситуацію, внаслідок чого в лівому ряду зустрічної смуги руху скоїла зіткнення передньою частиною лівого борту керованого нею автомобіля із передньою частиною мотоциклу;

-31 жовтня 2016 року Малиновський районний суд м. Одеси ухвалив вирок, згідно із яким ОСОБА_1 визнано винною у скоєні злочину, передбаченому ч. 2 ст. 286 КК України, призначено покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керувати транспортними засобами. На підставі ст. 75 КК України суд звільнив ОСОБА_1 від відбування призначеного покарання, надавши ОСОБА_1 іспитовий строк тривалістю в два роки. Дане судове рішення набрало законної сили у встановленому законом порядку;

-ДТП за участю вказаних автотранспортних засобів під керуванням наведених осіб призвела, зокрема, до заподіяння механічних пошкоджень мотоцикла марки «Yamaha» моделі «XVS 1100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , а також позивачу було завдано тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я;

-власником автомобіля марки «Chevrolet» моделі Lacetti» реєстраційний номер НОМЕР_2 на момент ДТП була ОСОБА_1 . Її цивільно-правова відповідальність була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за страховим полюсом серії АЕ №3244264, ліміт відповідальності за заподіяння шкоди здоров`ю складав 100 000, 00 гривень, майну - 50 000,00 гривень;

-відповідно до платіжного доручення №116 ВАТ «Ощадбанк» від 26 травня 2017 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» сплатило ОСОБА_3 суму страхового відшкодування майнової шкоди у розмірі 50 000,00 гривень за договором серії АЕ №3244264;

-відповідно до платіжного доручення №877 ВАТ «Ощадбанк» від 30 червня 2017 року ПрАТ «СК «Євроінс Україна» сплатило ОСОБА_3 суму страхового відшкодування шкоди, заподіяній здоров`ю потерпілого у загальному розмірі 43 848,00 гривень за договором серії АЕ №3244264;

-відповідно до висновку КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи №112, розпочатої 30 травня 2019 року, та закінченої 08 травня 2020 року, стосовно комісійної судово- медичної експертизи ОСОБА_2 комісія дійшла наступних висновків: у даний час у постраждалого ОСОБА_2 є наступні наслідки отриманих у серпні 2015 року тілесних ушкоджень: різко виражене обмеження рухів у правому колінному суглобі, що, згідно із ст. 147 в Таблиць відсотків втрати загальної працездатності до Інструкції про порядок організації та проведення лікарняно-страхової експертизи, складає 30% втрати загальної працездатності, укорочення правої нижньої кінцівки на 2 см., наслідки закритого перелому нижньої третини лівої плечової кістки із зміщенням уламків з ушкодженням променевого, ліктьового та серединного нервів та порушенням функції лівої кисті, порушення функції ходи, статики, що, згідно із ст. 10г та 134 б Таблиць..., складає 70 (40+30) відсотків втрати загальної працездатності. Таким чином, сумарна постійна втрата загальної працездатності у постраждалого складає 100 (30+40+30)%;

-згідно із довідкою до акта огляду медико-соціального експертною комісією серії 10ААБ №792950 ОСОБА_2 з 10 лютого 2016 року присвоєно 1 групу інвалідності до 01 березня 2017 року;

-відповідно до довідки до акта огляду медико-соціального експертною комісією серії 12ААБ №728989 ОСОБА_2 з 24 червня 2020 року присвоєно 2 групу інвалідності безстроково;

-згідно із виписним епікризом із карти стаціонарного хворого №11708 від 22 серпня 2015 року, складеним МКЛ №1, ОСОБА_2 з місця ДТП доставлений до операційної, де йому в терміновому порядку проводились реанімаційні заходи та проводилось оперативне втручання для врятування життя хворого;

-відповідно до розписок ОСОБА_3 про отримання грошових коштів від ОСОБА_1 або її чоловіка ОСОБА_4 від 31 серпня 2015 року у розмірі 46 000,00 гривень, від 09 вересня 2015 року у розмірі 46 500,00 гривень, від 23 листопада 2015 року у розмірі 25 000,00 гривень, від 21 лютого 2016 року у розмірі 25 000,00 гривень, від 14 квітня 2016 року у розмірі 10 000,00 гривень, від 25 червня 2016 року у розмірі 25 000,00 гривень, від 30 серпня 2016 року у розмірі 25 000,00 гривень, що підтверджує факт добровільного відшкодування шкоди відповідачем позивачу у розмірі 202 500,00 гривень. Указане також підтверджується вироком суду від 31 жовтня 2016 року, ухваленим відносно ОСОБА_1 ;

- ОСОБА_3 на момент ДТП була та на даний момент є дружиною ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , виданим Малиновським РАЦС у м. Одесі 23 січня 1993 року.

Судова колегія виходить з наступного.

Відповідно до ч.І ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За загальним правилом майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).

Поняття джерела підвищеної небезпеки закріплено у статті 1187 ЦК України.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з частиною першою статті 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому, заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно- курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати. Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів. Договором або законом може бути збільшений обсяг і розмір відшкодування шкоди, завданої потерпілому каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Питання визначення заробітку (доходу), втраченого внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка працювала за трудовим договором, врегульоване статтею 1197 ЦК України.

Так, розмір втраченого фізичною особою внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності, а за її відсутності загальної працездатності.

Середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого за дванадцять або за три останні календарні місяці роботи, що передували ушкодженню здоров`я або втраті працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я. Якщо середньомісячний заробіток (дохід) потерпілого є меншим від п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, розмір втраченого заробітку (доходу) обчислюється виходячи з п`ятикратного розміру мінімальної заробітної плати.

До втраченого заробітку (доходу) включаються всі види оплати праці за трудовим договором за місцем основної роботи і за сумісництвом, з яких сплачується податок на доходи громадян, у сумах, нарахованих до вирахування податку.

До втраченого заробітку (доходу) не включаються одноразові виплати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога, допомога по вагітності та пологах тощо.

Якщо потерпілий на момент завдання йому шкоди не працював, його середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється, за його бажанням, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості.

Позивач обґрунтовує заявлені вимоги про стягнення матеріальної шкоди недостатністю переданих відповідачкою коштів для відшкодування збитку завданого пошкодженням мотоцикла; відшкодування заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також необхідністю додаткових витрат, викликаних проходженням лікування у медичних закладах, придбання ліків, проходження санаторно-курортного лікування.

Так у первісній редакції позивач вказував про наступні витрати:

-витрати на ліки - 27 423 грн. 91 коп;

-витрати на оплату щомісячних медичних процедур - 272 000 грн.;

-санаторно-курортне лікування - 18 000 грн.;

-компенсація заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності у розмірі 286 496 грн.;

-збитки пов`язані з пошкодженням мотоцикла - 274 241 грн.

У лютому 2018 року позивач збільшив розмір позовних вимог витратами на санаторно-курортне лікування у розмірі 14 374 грн. в тому числі: у період з 20.07.2017 року до 05.08.2017 року на суму 6 426 грн. та у період з 20.10.2017 року до 12.11.2017 року на суму 7948,80 грн.

У березні 2018 року позивач збільшив вимоги на 27 133 грн. 88 коп., в тому числі через витрати на зберігання транспортного засобу, на лікування, оздоровлення, правову допомогу.

У травні 2018 року позивач збільшив позовні вимоги ще на 20 145 грн. 27 коп., в тому числі 17 993 грн. санаторно курортне лікування з 03.07.2018 року до 21.07.2018 року; 1700 грн. витрати на паливо; 452,13 грн. витрати на придбання ліків.

Матеріалами справи підтверджено і позивачем не заперечувалось виплату відповідачем у добровільному порядку на користь позивача грошових коштів на загальну суму 210 500 грн. (202 500 грн. до винесення 31.10.2016 року вироку у кримінальній справі і ще 8 000 грн. після цього).

Крім того, відповідач стверджує факт придбання ліків для позивача на суму 5 792 грн. та надає копію чеків на купівлю ліків, що однак заперечується і не визнається позивачем.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У деліктних правовідносинах вина відповідача у справах про відшкодування шкоди презюмується, а в даному випадку вина відповідача встановлена вироком суду, який вступив в законну силу.

Хоча у такій категорії спорів позивач звільняється від обов`язку доведення вини відповідача, проте зобов`язаний довести наявність інших елементів цивільно-правової відповідальності особи за завдання іншій особі шкоди в результаті вчинення протиправних дій або бездіяльності.

Зокрема позивач зобов`язаний надати належні та допустимі докази на підтвердження розміру майнової та моральної шкоди, понесених моральних страждань, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною бездіяльністю заподіювача.

У справі, яка переглядається, позивач обґрунтував вимоги про стягнення матеріальної шкоди додатковими витратами, викликаними медичними процедурами, придбанням ліків, санаторно- курортним лікуванням, а також втратою заробітку (доходу), втраченого ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності

Розмір задоволених судом вимог про стягнення матеріальної шкоди становить 356 097 грн. 50 коп., які складаються з витрат на придбання ліків згідно наданих чеків без конкретизації документів і розрахунку суми - 51 924 грн. 70 коп., санаторно-курортне лікування - 17 676 грн. 80 коп. (7 948,80 грн. з 20.10.2017 року до 05.11.2017 року та 6 426 грн. з 20.07.2017 року до 05.08.2017 року) та компенсації втрати заробітку (доходу) - 286 496 грн., що дорівнює вартості контракту про найм від 21 серпня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та компанією «Bonito Shiping Ltd», відповідно до умов якого ОСОБА_2 було найнято на посаду капітана з базовим окладом 1 400,00 доларів США, загальним окладом 2 800,00 доларів США.

Оскаржуючи рішення суду, апелянт посилалась на те, що суд прийняв до уваги неналежні докази щодо витрати позивачем грошових коштів на придбання ліків, санаторно-курортне лікування та безпідставно взяв до уваги контракт про найм від 21 серпня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та компанією «Bonito Shiping Ltd» в якості обчислення компенсації втрати заробітку (доходу) і не навів мотивування та розрахунків розміру стягнення матеріальної шкоди з відповідачки на користь позивача.

Апелянт стверджує, що позивач не довів витрату у повному обсязі отриманих від неї грошових коштів у розмірі 210 500 грн. на проходження щомісячних лікувальних процедур у медичних закладах, придбання ліків, проходження санаторно-курортного лікування (в частині, яка не покрита страховкою), ремонтні роботи на відновлення мотоцикла (в частині, яка не покрита страховкою).

Тому, як вважає апелянт, суд мав враховувати лише ті витрати, про відшкодування яких просив позивач як фактично понесених, якщо вони не покриті страховкою та доведені позивачем належними і допустимими доказами.

Так відповідач вказує, що її цивільно-правова відповідальність, як водія, була застрахована в ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України).

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з: життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування); відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

На час настання страхового випадку - 22.08.2015 року ліміт страхового відшкодування становив - 50 000 грн. щодо майна та 100 000 грн. щодо здоров`я третіх осіб.

Відповідно до платіжних доручень, копії яких додані до справи, страховик за заявою позивача виплатив останньому страхове відшкодування майнової шкоди у розмірі 50 000,00 гривень відповідно до встановленого ліміту виплати на час виникнення страхового випадку (50 000 грн.) та страхове відшкодування шкоди завданої здоров`ю позивача 43 848 грн.

Таким чином страховик здійснив повну виплату в межах встановленого ліміту відшкодування майнової шкоди завданої майну позивача - мотоциклу марки «Yamaha» моделі «XVS 1100», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Розмір страхового відшкодування визначений на підставі проведеної страховиком експертизи розміру матеріальної шкоди завданої мотоциклу марки «Yamaha» моделі «XVS 1100», реєстраційний номер НОМЕР_1 в ДТП 22.08.2015 року, згідно з якою матеріальна шкода завдана у розмірі 71 995 грн.

Заявляючи вимоги про стягнення з відповідача майнової шкоди завданої майну - мотоциклу марки «Yamaha» моделі ХVS 1100», реєстраційний номер НОМЕР_1 , позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що цей мотоцикл є знищеним і його вартість виходячи з повідомлення про продаж мотоцикла такої ж марки становить 10 700 доларів США та ксерокопією доданої фотокартки мотоцикла.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається з розрахунку страхового відшкодування страховиком виплачено страхове відшкодування 50 000 грн. в межах ліміту 50 000 грн., виходячи з розміру матеріальної шкоди 71 995 грн. 56 коп.

Будь-яких доказів про те, що мотоцикл марки «Yamaha» моделі ХVS 1100», реєстраційний номер НОМЕР_1 є фізично знищений в розумінні ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (висновок експертизи про те, що ремонт мотоциклу є технічно неможливим або що вартість мотоциклу до ДТП, є меншою вартості відновлювального ремонту, що робить ремонт необґрунтованим) позивачем в контексті заявлених ним вимог про відшкодування шкоди за повністю знищений мотоцикл, не надано.

Не надано позивачем і відомостей про залишкову вартість фізично знищеного мотоциклу для вирахування її у разі доведеності обставин про фізичне знищення мотоциклу від його вартості до ДТП та в якості альтернативи не зазначено відомості про місцезнаходження мотоцикла після ДТП.

Тобто відшкодування шкоди завданої мотоциклу у заявленому розмірі 274 241 грн. позивач пов`язував з повним фізичним знищенням транспортного засобу, але відповідних доказів на підтвердження цих обставин не надав, а розмір заявлених вимог обґрунтований вартістю мотоцикла аналогічної марки на сайті, де розміщені відомості про купівлю-продаж транспортних засобів.

При таких обставинах до уваги можуть бути взятими відомості про матеріальну шкоду завдану мотоциклу в ДТП у розмірі, визначеному у висновку експерта - 71 995 грн. 56 коп. за вирахуванням вже виплаченого страховиком страхового відшкодування 50 000 грн., що становить 21 995 грн. 56 коп. і підлягає відшкодуванню завдавачем шкоди.

Крім того, відповідно до розрахунку суми страхового відшкодування ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на користь ОСОБА_2 виплачено страхове відшкодування за завдану шкоду здоров`ю у розмірі 43 848 грн., що складається зі шкоди пов`язаною зі стійкою втратою працездатності, яка у відповідності до статті 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі встановлення І групи інвалідності становить 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

На дату настання страхового випадку 22.08.2015 року мінімальна заробітна плата становила 1 218 грн., внаслідок чого виплата шкоди пов`язаною зі стійкою втратою працездатності позивачу здійснена страховиком у розмірі 36 мінімальних заробітних плат - 43 848 грн. (1 218*36).

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

шкода,пов`язана з лікуванням потерпілого;

шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Відповідно до ст. 24 цього ж Закону у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Витрати, пов`язані з лікуванням потерпілого в іноземній державі, відшкодовуються, якщо лікування було узгоджено з особою, яка має здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату).

Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.

24.2.Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів.

24.3.Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Тобто крім шкоди, пов`язаною із стійкою втратою працездатності потерпілим, яка була виплачена страховиком, потерпілий ОСОБА_2 мав право в межах ліміту страхування на протязі 3- х років з часу настання страхового випадку (до 22.08.2018 року) вимагати від страховика відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням потерпілого у відповідності до ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», тобто витрат, пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Проте звернувшись із заявою про виплату страхового відшкодування позивач в якості документів, які є підставою для виплати страхового відшкодування подав лише документи МСЕК про присвоєння йому інвалідності 1- Б групи, на підставі чого страховик у відповідності до ст. ст. 23, 26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплатив позивачу страхове відшкодування за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатності у розмірі 43 848 грн.

Будь-яких інших документів на підтвердження витрат, пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів згідно з ст. 24 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач страховику не подавав.

В якості доказів понесення витрат на придбання лікарських засобів позивачем надано чеки на наступні суми:

269,54 + 422,33 + 466,14+ 604,05 + 465,83+ 402,43 + 820,37 + 464,65 + 213,95 +1125 + 3670,68 + 2170,68 + 1336,97 + 2182,84+928,28 + 1 340,15 + 215,43 +1302,59 + 1498,34 + 1328,28 + 683,86 + 488,07 + 351,63 + 710,18 + 654,56, що сумарно складає 27 575,38 грн. (т. 1 а. с. 98-111);

229,46+815,39+242,33+284,3 + 1938,93 + 170+ 444,43 + 80,46 + 516,27 + 285 + 984,50 + 656,01+ 857,72 + 232,53 + 1476,28 + 400, що сумарно складає 10 374,61 грн. (т. 3, а.с. 74-86).

Тобто загальна сума витрат на придбання лікарських засобів, згідно з наданими позивачем чеками, становить 37 949,99 грн. (27575,38+10374,61).

Позивачем заявлені вимоги про стягнення витрат, викликаних санаторно-курортним лікуванням на загальну суму 32 367.80 грн., в тому числі 7 948,80 грн. в якості вартості санаторно-курортного лікування з 20.10.2017 року до 05.11.2017 року; 6 426 грн. з 20.07.2017 року до 05.08.2017 року; 17993 грн. з 03.07.018 року до 21.07.2018 року.

Матеріалами справи підтверджуються та відповідачем визнаються витрати на санаторне лікування позивача з 20.07.2017 року до 05.08.2017 року на суму 6 426 грн. та з 03.07.018 року до 21.07.2018 року на суму в частині витрат на самого позивача - 9 728 грн. з врахуванням додаткових витрат підтверджених чеком 452 грн., становить разом 10 180 грн. Решта заявлених вимог на санаторно-курортне лікування 03.07.018 року до 21.07.2018 року 8 265 грн. стосується не безпосередньо позивача, а його дружини ОСОБА_3 і тому до уваги не беруться.

Крім того, не підтверджено документально факт перебування позивача на санаторно-курортному лікуванні з 20.10.2017 року до 05.11.2017 року на суму 7 948,80 грн.

Враховуючи наведене приймаються до уваги, вимоги про стягнення витрат на санаторно- курортне лікування у загальній сумі 16 606 грн. (6 426 + 10 180).

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження понесення витрат на щомісячні медичні процедури у розмірі 272 000 грн., позивачем не надано. Самі лише письмові записи про здійснення таких витрат, здійснені дружиною позивача, без підтвердження витрат первісними платіжними документами (чеки, платіжні доручення, квитанції тощо) не можуть прийматися до уваги та вважатися належними і допустимими доказами.

Колегія суддів враховує, що згідно з п. 24. Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Виходячи з даних вимог та приймаючи до уваги відсутність документальних доказів на підтвердження витрат на лікування позивача, останній має право на відшкодування страховиком 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку.

Тобто такий розмір становить 40,6 грн. в день (1218:30).

Оскільки підтверджено перебування позивача на стаціонарному лікуванні у медичних закладах на протязі 98 днів, розмір відшкодування, який позивач вправі вимагати від страховика становить 3978 грн. (98*40,6).

Таким чином, додаткові витрати, викликані необхідністю санаторно-курортного лікування, придбання ліків про відшкодування яких заявлено позивачем з відповідача, доведено на загальну суму 58 533,99 грн. (16 606 + 37 949,99 + 3 978).

Оскільки цивільна відповідальність ОСОБА_1 , як водія, була у встановленому порядку належним чином застрахована з лімітом відповідальності страховика за шкоду завдану майну потерпілого - 50 000 грн. та за шкоду завдану здоров`ю потерпілого - 100 000 грн., а фактично страховиком виплачено в частині відшкодування шкоди здоров`ю ОСОБА_2 43 848 грн., а решта коштів в межах ліміту - 56 152 грн. не виплачена у зв`язку з не наданням потерпілим страховику документальних доказів понесених додаткових витрат на придбання лікувальних засобів, лікування та санаторно-курортне лікування, відповідальність ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 в цій частині витрат зменшується на 56 152 грн., які покриті страховкою.

Тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають документально підтверджені і доведені додаткові витрати на придбання лікувальних засобів, лікування та санаторно-курортне лікування у розмірі 2 381 грн. 99 коп. (58 533,99-56 152).

Крім того, позивач просив стягнути з відповідача заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності у розмірі 286 486 грн. 56 коп.

В якості доказів втраченого заробітку доходу позивач до матеріалів справи долучив:

- медичний огляд, за яким визнаний здоровим та годним для праці за своєю основною спеціальністю;

-контракт про найм від 21 серпня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та компанією «Bonito Shiping Ltd», відповідно до умов якого ОСОБА_2 було найнято на посаду капітана з базовим окладом 1 400,00 доларів США, загальним окладом 2 800,00 доларів США. Контракт набирає чинності з моменту прибуття моряком на борт судна та триває 4 місяці плюс мінус 1 місяць.

-лист ПзІІ «Вернал» № 27 від 17 листопада 2016 року про те, що ОСОБА_2 працював помічником капітана та капітаном, загальна зарплата за місяць складала 2 800,00 доларів США;

-висновок КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи №112, розпочатої 30 травня 2019 року, та закінченої 08 травня 2020 року, сумарна постійна втрата загальної працездатності у постраждалого складає 100 (30+40+30)%;

Оскільки вина відповідачки у ДТП, яким завдано шкоду здоров`ю позивача є доведеною, суд обґрунтовано взяв до уваги надані позивачем докази про втрату ним заробітку (доходу) за основною своєю спеціальністю - «капітан-штурман» за контрактом від 21 серпня 2015 року, зокрема 2800 доларів США х 4 місяці = 11 200 доларів США, що за курсом НБУ долара США (25,58 грн.) станом на 14 листопада 2016 року становило 286 496 гривень.

Таким чином вимоги позивача, які є доведеними за відрахуванням шкоди завдану здоров`ю та майну позивача, яка покрита страховкою, становить 2 381 грн. 99 коп. та 21 995 грн. 56 коп. відповідно, а також з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності у розмірі 286 486 грн.56 коп, а всього стягненню підлягає 310 864,11 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що відповідач придбала позивачу ліки на загальну суму 5 792 грн., оскільки відповідачем надані копії чеків на придбання ліків, але не надано належних доказів про фактичну передачу придбаних ліків позивачу або його представнику, який в особі свого представника це заперечує.

Проте колегія суддів враховує, що відповідачем підтверджено письмовими розписками передачу сплату на користь позивача грошових коштів у загальному розмірі 210 500 грн.

Тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сумарна шкода 310 864,11 грн. за вирахуванням коштів, які вже були сплачені відповідачем на користь позивача 210 500 грн., що становить 100 364 грн. 11 коп. (310 864,11-210 500).

Тому рішення суду в частині розміру стягнення матеріальної шкоди підлягає зміні шляхом її зменшення з 356 097 грн. 50 коп. до 100 364 грн. 11 коп.

Крім того, судом з відповідача на користь позивача стягнуто моральну шкоду у розмірі 6 000 гривень щомісячно, починаючи з 22 серпня 2015 року й до припинення інвалідності ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в цій частині, оскільки судом достовірно встановлено наявність вини відповідача у пошкодженні майна позивача та спричинення шкоди його здоров`ю, внаслідок чого він втратив працездатність і позбавлений можливості працювати за основною своєю спеціальністю - «капітан-штурман», отримавши статус людини з інвалідністю 2-ї групи довічно.

Оскільки встановлений судом розмір стягнення моральної шкоди позивачем не оскаржений, а доводи апеляційної скарги відповідача з урахуванням встановлених у справі обставин та досліджених доказах є неспроможними, колегія судів не знаходить підстав для скасування або зміни рішення в цій частині вимог.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди зміні з визначенням остаточної суми стягнення - 100 364 грн. 11 коп. В решті вимог про стягнення матеріальної шкоди слід відмовити. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Веселова Андрія Вікторовича - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 травня 2021 року в частині відшкодування матеріальної шкоди - змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у відшкодування матеріального збитку, понесеного у результаті ДТП, суму у загальному розмірі 100 364 грн. 11 коп.

В решті вимог про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено: 26.12.2023 року.

Головуючий О .М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова