Справа № 444/1151/23
Провадження № 2/444/536/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04 грудня 2023 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Садова І.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ "Служба у справах дітей Залізничного району Управління "Служба у справах дітей" Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради про визначення місця проживання дітей,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, який обгрунтовує тим, що 03 квітня 2014 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 109.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у шлюбі у них народилась донька ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 .

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 28 вересня 2020 року, справа №444/1130/20, шлюб було розірвано, зважаючи на несумісність характерів, постійне непорозуміння одне до одного, що призвело до фактичного розірвання сімейних відносин .

Зазначає, що попри розірвання шлюбу, він у більшій мірі брав та бере участь у вихованні та житті дітей, турбується про здоров`я дітей, створює комфортні умови для розвитку, часто проводить свій вільний час разом із дітьми, спиртними напоями не зловживає, не має судимостей, характеризується позитивно. Для дітей створює усі необхідні умови для проживання.

Відповідач неналежно опікується дітьми, не переймається їхнім вихованням, освітою та здоров`ям, не забезпечує належні потреби дітей, веде розгульний спосіб життя, що негативно впливає на психіку, розвиток та світосприйняття дітей, що формуються як особистості, зловживає алкогольними напоями та формує сумнівні контакти з малознайомими людьми.

Ухвалою суду від 24.04.2023 року відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Позивач у підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву в якій просить розглядати справу у його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.

Представник третьої особи в підготовче судове засідання не з`явився, не повідомивши суд своєї неявки. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

А тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі позивача, відповідача, зважаючи на подані ними заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Крім того суд враховує, що неявка третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, не перешкоджає розгляду справи.

Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Ч. 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини, її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Судом встановлено, що 03 квітня 2014 року Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено відповідний актовий запис за № 109.

У сторін є двоє спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .

Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 28 вересня 2020 року, справа №444/1130/20, шлюб між сторонами було розірвано.

В судовому засіданні було встановлено, що сторонами погоджено, що діти проживатимуть разом із матір`ю після розірвання шлюбу про що вказано у вищезазначеному судовому рішенні.

Згідно із судовим наказом, виданим Залізничним районним судом м. Львова від 06 квітня 2021 року на користь Відповідача призначено аліменти на утримання двох дітей у розмірі однієї третини заробітку /доходу платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 11.03.2021 року .

Згідно із Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу, виданою 04.01.2022 року, відповідно до заяви стягувача від 28.12.2021 року стягувач просить повернути судовий наказ № 462/1486/21 від 26 квітня 2021 року. Залізничним відділом державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції визначено, що станом на день винесення постанови заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

Згідно характеристики учениці 1-В класу СЗШ № 40 м.Львова ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що заява про зарахування до школи написана батьком ОСОБА_1 . Зарекомендувала себе, як старанна, дисциплінована, працелюбна учениця. Дівчинка добре усвідомлює обов`язки, цікавиться навчанням. У неї виявляється велике бажання вчитися. Батько, ОСОБА_1 , приводить та забирає доньку зі школи, цікавиться навчальними досягненнями.Дівчинка завжди має охайний та доглянутий вигляд, забезпечена необхідним шкільним приладдям.

Актом від 27.03.2023р. про обстеження квартири АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_1 , було встановлено, що разом з батьком ОСОБА_1 , хоч не зареєстровані, але проживають його діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно Витягу з інформаційно-аналітичної системи "Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості" ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на території України станом на 03.04.2023р. до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Згідно Висновку про розв`язання спору № 260001-вих.-122991 від 05.10.2023р. Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, як орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 .

Відповідач в судове засідання не з`явилась, відзиву на позовну заяву не подавала, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надсилала.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням якнайкращого забезпечення прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають ураховувати передусім інтереси дитини. Установлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Ураховуючи, що у судовому засіданні встановлено, що визначення місця проживання дітей разом з батьком відповідатиме саме їх інтересам, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_4 , щодо визначення місця проживання дітей разом з позивачем слід задовольнити.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.77-83, 89, 95, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов задоволити.

Визначити місце проживання доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 за місцем його реєстрації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду .

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 04.12.2023р.

Суддя: Мікула В. Є.