У х в а л а

27 червня 2023 року

м. Київ

справа № 587/2326/21

провадження № 61-8727ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О.М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю.

розглянув касаційну скаргу комунального некомерційного підприємства «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області на рішення Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 02 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради (далі - КНП «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області) про визнання незаконним та скасування наказу т.в.о. директора лікарні Граматик І. І. від 06 жовтня 2021 року № 134-к «Про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з прогулом», поновлення її на роботі на посаді лікаря акушера-гінеколога та лікаря ультразвукової діагностики, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2021 року по день ухвалення рішення суду та моральної шкоди у розмірі 60 000 грн.

Рішенням Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано наказ т.в.о. директора комунального некомерційного підприємства «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області (далі - КНП «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області) Граматик І. І. від 06 жовтня 2021 року № 134-к «Про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку з прогулом». Поновлено на роботі ОСОБА_1 на посаді лікаря акушера-гінеколога та лікаря ультразвукової діагностики КНП «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області. Стягнуто з КНП «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 жовтня 2021 року по 22 лютого 2023 року у розмірі 108 460 грн 10 коп. без урахування податків і зборів, моральну шкоду у розмірі 2 000 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді лікаря акушера-гінеколога та лікаря ультразвукової діагностики КНП «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області.

Постановою Сумського апеляційного суду від 02 травня 2023 року апеляційну скаргу КНП «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області задоволено частково. Рішення Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та розподілу судових витрат змінено й вирішено стягнути з КНП «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07 жовтня 2021 року по 22 лютого 2023 року у розмірі 108 156 грн 36 коп. з наступним утримання з цієї суми податків і обов`язкових платежів. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У червні 2023 року КНП «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати й прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Так відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За змістом положень пункту 3 частини третьої статті 175, пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Станом на 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб був установлений у розмірі 2 270 грн.

Предметом позову у цій справі окрім вимог немайнового характеру (визнання наказів незаконними та їх скасування, поновлення на роботі), є майнові вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивач їх визначив у грошовому вимірі та становить суму у розмірі 168 460 грн 10 коп., яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684*250=671 000), тому у розумінні ЦПК України справа є справою з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Зазначена справа № 587/2326/21 є незначної складності, а всі мотивування особи, яка подала касаційну скаргу, вже були предметом розгляду в судах двох інстанцій й не потребують додаткового перегляду.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Указані заявником доводи касаційної скарги по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову у цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на визнання справи малозначною.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № В (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Заявник реалізував своє право на апеляційний перегляд цієї справи.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України.

З урахуванням наведеного, оскільки заявник подав касаційну скаргу на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню; заявником реалізовано право на апеляційний перегляд справи; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення цього спору, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Разом з тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою комунального некомерційного підприємства «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області на рішення Сумського районного суду Сумської області від 22 лютого 2023 року та постанову Сумського апеляційного суду від 02 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Путивльська міська лікарня» Путивльської міської ради Сумської області про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріали надіслати заявнику.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара