Справа № 643/4591/15-ц
Провадження № 2/643/795/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.06.2023 м.Харків

Московський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Афанасьєва В.О.,

за участю секретаря Осіпок Д.І.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовною заявою до відповідача про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, відповідно до якого просила суд здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1 .

Позивач просила суд здійснити поділ вказаного майна наступним чином:

-визнати за нею право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2 ;

-визнати право власності на 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_4 .

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 09 серпня 2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який було розірвано 03 квітня 2012 року на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області.

В період шлюбу 18 червня 2007 року за кредитні кошти подружжя набуло у власність двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 .

Позивач зазначає, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги визнав частково. Просив суд визнати спільним сумісним майном подружжя 27/100 частин квартири АДРЕСА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя просив визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 27/200 частин вказаної квартири, а за собою визнати право особистої приватної власності на 173/200 частин цієї ж квартири.

Свої заперечення обґрунтовував тим, що хоча квартира і була набута подружжям в період шлюбу, не вся вона є спільною сумісною власністю. Зазначив, що квартира була придбана за кредитні кошти, частина з яких була погашена у період шлюбу, а інша частина вже ним особисто після розірвання шлюбу.

Позивач подала до суду відповідь на відзив, в якій зазначила, що дата виконання в повному обсязі кредитних зобов`язань сама по собі не змінює дату виникнення права власності, а, отже, вважає квартиру такою, що повністю набута у спільну сумісну власність подружжя.

Відповідач подав до суду заперечення, в яких підтримав раніше викладені у відзиві на позовну заяву доводи.

В судових засіданнях сторони підтримали викладені раніше письмові доводи та наполягали на їх задоволенні.

В судові засідання призначені на 13.06.2023 та 21.06.2023 позивач та її представник не з`явилися.

Представник відповідача адвокат Ципліцький Д.О. в судове засідання призначене на 21.06.2023 не з`явився. Подав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутності, позовні вимоги визнав частково.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив фактичні обставини та прийшов до наступних висновків.

Сторонами не заперечуються факти укладення 09.08.2002 року та розірвання 03.04.2012 року шлюбу. Також сторони не заперечуються факт набуття у власність за кредитні кошти двокімнатної квартири АДРЕСА_2 .

Вказані обставини також підтверджуються матеріалами судової справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 ст. 71 Сімейного кодексу України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Судом також встановлено та не заперечується сторонами справи наступне.

18 червня 2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір кредиту №834/18-27/35/7-105. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_4 отримав від банку в позику грошові кошти в розмірі 58 500 доларів США зі строком повернення до червня 2032 року згідно погодженого графіку погашення.

В цей же день ОСОБА_4 було придбано квартиру за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Погрібною Т.П. за реєстровим номером 2227.

В забезпечення виконання Договору кредиту 18.06.2007 року між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір №834/19-27/35/7-169, відповідно до якого ОСОБА_4 передав в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_3 .

Крім того, в цей же день між Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» з одного боку та ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки №834/19-27/35/7-170.

Згідно п. 4 Договору купівлі-продажу квартири №2227 від 18.06.2007 року вартість квартири склала 328 250 грн, що станом на 18.06.2007 року еквівалентно 65 000 доларів США.

Таким чином, за рахунок власних коштів подружжя у розмірі 6 500 доларів США та кредитних коштів у розмірі 58 500 доларів США була придбана вказана квартира.

З довідки №10.1-186/96-11966 від 01.09.2014 року, виданої Акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», вбачається, що з моменту укладення Кредитного договору (18.06.2007 року) до моменту розірвання шлюбу (03.04.2012 року) на погашення кредитної заборгованості було спрямовано 11118,78 доларів США.

Тобто, на момент розірвання шлюбу подружжям було виплачено за спільні сумісні кошти 19% від загальної суми кредиту (11 118,78 * 100 / 58500) та 17% від вартості усієї квартири (11 118,78 * 100 / 58500).

Оскільки спірна квартира була придбана в тому числі за власні кошти подружжя в розмірі 6 500 доларів США, то 10% цієї квартири також є спільною сумісною власністю подружжя (6 500 * 100 / 6 500).

За таких обставин, суд приходить до висновку, що спільною сумісною власністю подружжя слід вважати 27% спірної квартири (17% + 10%).

Щодо іншої частини у розмірі 73% суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Залишок боргу за кредитом на момент розірвання шлюбу складав 47 381,22 доларів США.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_4 протягом всього періоду часу аж до 07.04.2014 року сплачував щомісячні платежі та в повному обсязі сплатив всю суму заборгованості перед банком, що, серед іншого, підтверджується квитанцією №FJB031 від 07.04.2014 року.

Тобто, залишок заборгованості по кредиту в розмірі 47 381,22 долар США, що становить 81% від загальної суми заборгованості по кредиту (47 381,22 * 100 / 58 500), було сплачено вже після розірвання шлюбу за рахунок власних коштів відповідача ОСОБА_4 .

В судовому засіданні представник позивача зазначила, що вказані кошти також є спільним сумісним майном подружжя.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд виходить з того, що ч.1 ст.81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В зв`язку з чим, суд не може прийняти таке твердження до уваги, оскільки відсутнє передбачене законом підтвердження походження вказаних коштів як таких, що були здобуті подружжям у період шлюбу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що 73% спірної квартири (100% - 27%) є особистою приватною власністю відповідача ОСОБА_4 та не підлягають поділу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме: в частині визнання спільним сумісним майном подружжя та подальшого його поділу 27% (або 27/100 частин) квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Інші 73/100 частин вказаної квартири є особистою приватною власністю ОСОБА_4 та поділу між подружжям не підлягають.

За таких обставин, суд, враховуючи рівність часток подружжя у спільному сумісному майні, з метою їх коректного підрахунку у спірній квартирі, приходить до висновку про необхідність розподілу тільки 27/100 частин квартири.

Оскілки вказана частина підлягає поділу в судовому порядку навпіл між позивачем та відповідачем, то для обрахування ідеальних часток до поділу буде прийнято значення у розмірі 54/200 частин, 27/200 з яких повинні бути визнані власністю позивача ОСОБА_3 , а інші 27/200 власністю ОСОБА_4 .

Після зазначеного поділу позивачу буде належати право власності на 27/200 частин квартири, а відповідачу 173/200 частини.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно ч. 1, п. 3 ч. 1 ст. 134 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір в розмірі 3 654,00 грн.

У своєму позові позивач просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири, тобто на 50%.

Судом позовні вимоги задоволено частково та фактично визнано за позивачем право власності на 13,5% квартири, тобто судом задоволено лише 27% від загальних позовних вимог (13,5 * 100 /50).

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 986,58 грн. (3654 * 27 / 100).

Приймаючи до уваги вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву задовольнити частково.

Визнати спільним сумісним майном подружжя 27/100 частин квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_3 право особистої приватної власності на 27/200 (двадцять сім двохсотих) частин квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_4 право особистої приватної власності на 173/200 (сто сімдесят три двохсотих) частин квартири за адресою: АДРЕСА_3 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 986,58 грн.

Рішення може бути оскаржено сторонами в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», , місцезнаходження: 61057, м.Харків, вул. Гоголя, 10.

Повне судове рішення складено 30.06.2023.

Суддя В.О. Афанасьєв