У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді Бедьо В.І.

за участю:секретаря судового засідання Шовак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Ужгород цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

01 вересня 2023 року позивач ОСОБА_1 , звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позовна заява мотивована тим, що заявнику на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна (копія якого додається до позовної заяви) належить будинок по АДРЕСА_1 , В даному будинку зареєстровані відповідачі, які вже тривалий час не проживають за вказаною адресою.

Варто зауважити, що не проживають в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин про що складено Акт про не проживання особи за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ( акти додається до позовної заяви). Підписанти даного акту засвідчили факт не проживання відповідача більше року.

Відповідачі не проживають в даному будинку, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть, особистих речей в будинку не мають і взагалі будинком вони не цікавляться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні заявник, ні інші члени сім`ї відповідачам не чинили.

Факт реєстрації відповідачів порушує право на приватну власність, право на отримання житлово-комунальних пільг.

На сьогоднішній день, зв`язок втрачений з відповідачами, яка їх подальша доля заявнику не відома, де вони проживають, та де знаходяться також невідомо.

Учасники судового процесу в засідання не з`явилися.

Згідно із ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений власності.

Стаття 316 Цивільного кодексу України передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України, власник розпоряджається, користується та володіє своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним.

Згідно з положеннями ст.391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу. Способами захисту може бути припинення дії, яка порушує право.

Аналіз наведених норм законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Аналогічну позицію про усунення перешкод у користуванні власністю висловив Верховний Суд України у постанові від 16 січня 2012 року.

Відповідно до ч. 1ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 319 ЦК України визнано, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови для здійснення своїх прав. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Будь-яких обов`язків та обмежень у реалізації свого права власності, як власника квартири, для мене законом не встановлено, а тому обмеження, які встановлюються мені відповідачами є незаконними та такими, що підлягають усуненню.

Окрім того,ст. 321 ЦК України встановлює, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 405 ЦК України визначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Правова позиція Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції передбачає кожній особі гарантії, крім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

У пунктах 40-44 рішення ЄСПЛ від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» зазначено, що згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме: від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не знялися з реєстрації місця проживання у належному позивачу будинку що створює перешкоди у користуванні житлом та порушує права власника.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 81, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України, ст.ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, суд -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 Паспорт: ВО272733 ІПН: НОМЕР_1 яка зареєстрований АДРЕСА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, будинком по АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 Паспорт: НОМЕР_2 ІПН: невідомо який зареєстрований по АДРЕСА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_2 .

Визнати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 Паспорт: НОМЕР_3 ІПН: невідомо який зареєстрований по АДРЕСА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Закарпатського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.І. Бедьо