СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/10193/20

пр. № 2/759/275/23

08 листопада 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Журибеда О.М.,

за участю секретаря - Істоміній О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", ОСОБА_2 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 через свого представника Конюшко Д.Б. звернувся до суду із позовом до ТДВ «СК «Альфа-Гарант», ОСОБА_4 в якому з врахуванням заяви про зміну позровних вимог просить: - стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 несплачену частину страхового відшкодування у розмірі 27393, 31 грн.; - стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірір 54042, 52 грн. та 8000, 00 грн. моральної шкоди; - стягнути з відповідачів судові витрати у розмірі 11579, 11 грн.

Позов мотивований тим, що 18.01.2020 року о 09 год. 50 хв. у м. Києві по бул. Академіка Вернадського 69, трапилася ДТП за участю транспортного засобу «Dodge Nitro SLT» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 , транспортного засобу «Hyndai Sonata», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу «Chevrolet Aveo», д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_6 .

Постановою Святошинського районного суду в м. Києві від 18.02.2020 року у справі №759/2096/20 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, внаслідок якого трапилась ДТП - визнаний ОСОБА_5 .

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

Керуючись нормами ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач звернувся до відповідача та надав усі необхідні документи.

24.01.2020 року представник страховика здійснив огляд пошкодженого транспортного засобу.

За результатами розгялду вказаної заяви страховиком було здійсено розрахунок та виплачено страхове відшкодування у розмірір 39641, 37 грн.

Згодом, 02.07.2020 року ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було здійснено доплату до сплаченого страхового відшкодування у розмірі 13474, 80 грн.

З вказаним розміром страхового відшкодування позивач не погоджується.

Так відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №62, вартість матеріального відновлювального ремонту ТХЗ складає 179125, 52 грн., ринкова вартість транспортного засобу складає 162103, 44 грн.

Відповідно до звіту №62/1 вартість транспортного засобу внаслідок аварійних пошкоджень складає 81593, 96 грн.

Таким чином, різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП складає 162103, 44 грн. - 81593, 96 грн. + 80509, 48 грн.

Варість послуг евакуатора склала 700, 00 грн.

Отже, належний розмір страхового відшкодування має складати 80509,48 грн. -39641, 37 грн. - 13474, 80 грн. = 27393, 31 грн., який позивач просить стягнути з ТДВ «СК «Альфа-Гарант».

Окрім цього, просить стягнути з винної сооби різницю між фактично завданою шкодою та розміром страхового відшкодування, а саме: 134552, 00 грн. (вартість відновлювального ремонту) - 80509, 48 грн. (належний розмір страхового відшкодування) = 54042, 52 грн.

Також вказує, що налкежний йому автомобіль був його єдиним автомобілем та основним засобом пересування сім`ї. Пошкодження автомобіля в ДТП завдало позивачеві сильних душевних страждань та негативно вплинуло на його моральний стан. Внаслідок пошкодження автомобіля та емоційних хвилювань позивач втратив стан спокою, у зв`язку з цим просить стягнути з винної особи 8000, 00 грн. в рахунок моральної шкоди.

Ухвалою Святошинського раойнного суду м. Києва від 24.06.2020 року у справі відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання.

03.11.2020 року розпорядженням №565 здійснено повторний авторозподіл судової справи, у зв`язку з відстороненням судді ОСОБА_7 від здійснення правосуддя, що може перешкодити розгляду справи у строки, встановлені процесуальним законом.

03.11.2020 року протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддя визначено суддю Журибеду О.М.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2020 року справу прийнято до провадження судді Журибеди О.М. та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2021 року постановлено перейти із спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін до розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26.09.2022 року у справі замінено первісного відповідача ОСОБА_5 належним відповідачем ОСОБА_2 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.11.2022 року у справі призначено судову автотоварознавчу експертизу, провадження у справі зупинено.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 03.01.2023 року проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного експертно-криміналістичному центру МВС України.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.04.2023 року провадженення у справі відновлено, експертизу не проведено.

Позивач ОСОБА_1 та представник позивача Конюшко Д.Б. в судове засідання не з`явились, представник подав заяву до суду про проведення судового засідання за відсутності сторони позивача.

Представник відповідача ТДВ «СК «Альфа-Гарант» в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся нвлежним чином.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 просили відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши учасників процесу, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Судом встановлені на ступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 18.01.2020 о 09 год. 50 хв., керуючи автомобілем «Dodge Nitro», номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_9 , та рухаючись по бульв. Ак.Вернадського, 69 в м. Києві, при зміні напрямку руху, не переконався в безпечності маневру та скоїв зіткнення з припаркованим автомобілем «Hyundai Sonata», номерний знак НОМЕР_4 , водія ОСОБА_1 , який в свою чергу здійснив зіткнення з припаркованим автомобілем «Chevrolet Aveo», номерний знак НОМЕР_3 , водія ОСОБА_6 , що призвело до механічних пошкоджень усіх транспортних засобів та завдання матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_5 порушив п. 2.3 (б), 10.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена ст. 124 КУпАП.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 18.02.2020 року у справі №759/2096/20, ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 грн. (том 1 а.с. 14-15).

Оскільки вказана постанова суду набрала законної сили ще 28.02.2020 року, викладені в ній фактичні обставини спричинення майнової шкоди та вина ОСОБА_5 у її спричиненні відповідно до ст.82 ч.6 ЦПК України є преюдиційно встановленими та не підлягають доказуванню.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 на момент ДТП була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобі №АЩ/5929712 в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», ліміт відповідальності ґякого становить 130000, 00 грн. (том 1 а.с. 158).

Разом з тим, судом також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Dodge Nitro SLT», д.н.з. НОМЕР_5 , а отже і ОСОБА_5 , перед третіми особами на час вказаної ДТП була застрахована за договором добровільного страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобі №1209/002431 у АТ «СК «АРКС», ліміт відповідальнсті за яким становить 1000000, 00 грн. Дані обставини підтверджуються копією відповідного договору (том 1 а.с. 159).

Внаслідок вказаної ДТП пошкоджено автомобіль «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_4 , належний позивачу, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 (том 1 а.с. 109-110).

20.01.2020 року було складено повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (том 1 а.с. 16-17).

20.01.2020 року позивач ОСОБА_11 звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з заявою про страхове відшкодування (том 1 а.с. 18).

Відповідно до висновку №54/20 експертного автотоварознаввчого дослідження від 26.06.2020 року, складеного за дорученням ТДВ «СК «Альфа-Гарант» суб`єктом оціночної діяльоності- судовим експертом Різніченко В.Д., вартість матеріального збитку завданого власнику автомобілю «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_4 на 18.01.2020 року складала 171092, 43 грн., ринкова вартість автомобілю до його пошкодження складала 171092, 43 грн. (том 1 а.с. 132-134).

Згідно висновку №54-1/20 від 26.06.2020 року, складеного також за дорученням ТДВ «СК «Альфа-Гарант», ринкова вартість автомобілю «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_4 на 18.01.2020 року в пошкодженому стані (вартість утилізації) складала 117976, 26 грн. (том 1 а.с. 137 на звороті- 139).

Згідно платіжних доручень №8057 від 14.04.2020 року та №9807 від 02.07.2020 року, ТДВ «СК «Альфа-Гарант» було виплачено страхове відшкодування згідно страхових актів №ЦВ/20/0482 та №ЦВ/20/0482/1 у загальному розмірі 53116, 17 грн. (том 1 а.с. 143, 144, 145 на звороті, 146).

З вказаним розміром страхового відшкодування позивач не погоджується.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу №62 від 27.02.2020 року, складеного на замовлення позивача, вартість відновлювального ремонту без врахування значення коефіцієнту фізичного зносу складає 179125, 52 грн., вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складових складає 80509, 48 грн., матеріальний збиток, завданий власникові пошкодженого авто станом на 18.01.2020 року складає 162103, 44 грн. (том 1 а.с. 22- 56).

Згідно звіту №62/1 про оцінку автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_4 від 27.02.2020 року, риноква вартість атомобілю в пошкодженому стані, станом на 18.01.2020 року складає 81593, 96 грн. (том 1 а.с. 57-65).

Вартість послуг евакуатора, згідно квитанції №902600 від 18.01.2020 року складає 700, 00 грн. (том 1 а.с. 71).

Варість стоянки з 18.01.2020 по 24.01.2020 року склала 210, 00 грн. (том 1 а.с. 74).

В ході розгляду справи, встановлено, що ОСОБА_1 не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, та відновив вказаний транспортний засіб, вартість такого відновлювального ремонту автомобіля «Hyundai Sonata», д.н.з. НОМЕР_4 в загальному розмірі склала - 134552, 00 грн.

Вказані обставини підтверджуються:

- актом виконаних робіт №200000621 від 03.02.2020 року, вартість діагностики ходової частини та дефектування автомобіля після ДТП, склала 1200, 00 грн. (том 1 а.с. 76);

- актом виконаних робіт №І від 24.03..2020 року, варість дефектовки автомобіля склала 600, 00 грн.(том 1 а с. 77);

- рахунком фактурою №02263 від 14.05.2020 та чеком про оплату рахунку, вартість робіт, придбаних запчастин та матеріалів склала 3140, 00 грн. (том 1 а.с. 78,79);

- актом №14189 від 18.05.2020 року вартість робіт відновлювального ремонту склала 91277, 00 грн. (том 1 а.с. 85-87, 88);

- видатковою накладною від 09.03.2020 року на амортизатор підвіски задньої, молдинг бампера заднього лівий, підкрилок на суму 2889, 00 грн. (том 1 а.с. 89);

- видатковою накладною від 09.30.2020 року на пильник заднього амортизатора, чашку амортизатора заднього лівого, правого, цапфа задня ліва, відбійник заднього амортизатора на суму 3501, 00 грн. том 1 а.с. 91, 92);

- видатковою накладною від 09.03.2020 року на двері передні ліві, маточина задня, важіль задньої підвіски верхній лівий та правий, гайка стійка стабілізатора, прижуина задня, болт важеля задньої підвіски, важіль задньої підвіски на суму 15441, 00 грн.(том 1 а.с. 93);

- видатковою накладною від 12.03.2020 року на прокладку прижуини задньої верхньої, молдинг двері задньої лівої, плівка рамки скла, прокладка пружини на суму 1494, 00 грн. (том 1 а.с. 95);

- видатковою накладною від 24.03.2020 року на важіль задньої підвіски лівий та правий балку підвіски задню на суму 11331, 00 грн. (том 1 а.с. 97);

- видатковою накладною від 25.03.2020 року на петлі дверей, плівки на суму 882, 00 грн. (том 1 а.с. 99);

- видатковою накладною від 25.03.2020 року на важіль задньої підвіски поперечний задній, болти регулювання, шайба, болт важеля підвіски, гайка, гайка болта розвального на суму 2084, 00 грн. (том 1 а.с. 101);

- видатковою накладною від 31.03.2020 року на захисну накладну двері на суму 97, 00 грн. (том 1 а.с. 103);

-видатковою накладною від 07.05.2020 року на кронштейн бампера заднього на суму 616, 00 грн. (том 1 а.с. 104).

01.04.2020 року представник ОСОБА_1 - адвокат Конюшко Д.Б. звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з адвокатським запитом про своєчасну виплату страхового відшкодування ОСОБА_1 у розмірір 81419, 48 грн. у строк до 20.04.2020 року (том 1 а.с. 107-108).

Згідно розписки від 18.01.2020 року, ОСОБА_1 повідомив, що ОСОБА_5 сплатив послуги евакуатора та місячну вартість перебування на парковці пошкодженого автомобілю у розмірі 1750, 00 грн. (том 1 а.с. 160).

В ході розгляду справи, на запит суду, встановлено, що ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, та згідно свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 25.06.2021 року, спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_2 (том 1 а.с. 65-69).

Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про страхування», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до норм ст.ст.11, 629 ЦК України підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір, який є обов`язковим для виконання, акти цивільного законодавства, а також завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Нормою ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є в тому числі діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності тощо) володіє транспортним засобом, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Положеннями ст.1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом ст.ст.1, 5, 6 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Страхування може бути добровільним або обов`язковим. Добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Різновидом добровільного страхування є страхування наземного транспорту (крім залізничного), страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (включаючи відповідальність перевізника).

За змістом положень ст.ст.8, 9, 16 Закону України «Про страхування», ст.ст.979, 980 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Договір страхування укладається в письмові формі.

Нормами ст.20 Закону України «Про страхування», ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний, окрім іншого, при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Згідно ст.25 Закону України «Про страхування», ст.990 ЦК України здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

Згідно норми ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником майна або відповідальності перед іншими особами.

Відповідно до ст.21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» на території України забороняється експлуатація транспортного засобу (за винятком транспортних засобів, щодо яких не встановлено коригуючий коефіцієнт в залежності від типу транспортного засобу) без поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, чинного на території України, або поліса (сертифіката) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, укладеного в іншій країні з уповноваженою організацією із страхування цивільно-правової відповідальності, з якою МТ СБУ уклало угоду про взаємне визнання договорів такого страхування.

Положеннями ст.ст.3, 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст.979, 980 ЦК України передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників (страхувальників) наземних транспортних засобів здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

За змістом ст.17 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.981 ЦК України договір обов`язкового страхування, яким особа страхує свою цивільно-правову відповідальність, укладається у письмові формі, зокрема, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва - поліса.

Відповідно до ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого. Розміри страхових сум переглядаються Уповноваженим органом відповідно до рівня інфляції та індексу споживчих цін.

За змістом ст.ст.12, 22, 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.9 Закону України «Про страхування» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (страхове відшкодування). Різновидом шкоди, завданої майну, є шкода, пов`язана із пошкодженням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розмір якої не може перевищувати 2% від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих.

Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний, окрім іншого: поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу.

Нормою ст.34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Згідно ст.ст.35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (подається причетним до ДТП водієм в письмовій формі невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП) подає страховику заяву про страхове відшкодування та долучає до неї визначені законом документи. В свою чергу, страховик, за умови настання страхового випадку, подання йому повного пакету документів та повідомлення про ДТП із дотриманням вимогу закону, протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється шляхом безготівкового розрахунку. Страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Згідно ст.36 п.36.4 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" пункту 41.1 статті 41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Відповідно до ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положеннями ст.7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначено, що проведення оцінки майна є обов`язковим у випадках визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Нормою ст.16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті викладених норм законодавства, суд приходить до на ступного висновку на підставі нижчевикладеного.

Так, наведене вище судом чинне на час виникнення та існування спірних правовідносин сторін цивільне законодавство визначає порядок, підстави та розміри відшкодування винною особою збитків (шкоди), завданих потерпілій особі. При цьому, законом передбачена певна особливість врегулювання тих деліктних правовідносин, за якими шкода майну потерпілої особи завдана внаслідок ДТП транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки). Така особливість полягає, зокрема, в участі у врегулюванні правовідносин третьої сторони - страховика (страхові організації, що має право на здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів) власника транспортного засобу, винного у заподіянні майнової шкоди (пошкодженні транспортного засобу) потерпілої особи. Такий страховик, за умови обов`язкового за законом попереднього укладення з винним у ДТП власником авто (страхувальником) договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, здійснює відшкодування в межах ліміту своєї відповідальності (страхової суми) завданої страхувальником майнової шкоди потерпілій особі (власнику іншого транспортного засобу, пошкодженого з вини страхувальника), однак з урахуванням зносу пошкодженого в ДТП транспортного засобу/замінюваних при відновлювальному ремонті його складових частин. За таких обставин, згідно положень закону покладення на застраховану винну у ДТП особу обов`язку відшкодувати потерпілому майнову шкоду можливе лише у випадку обґрунтованої, законної відмови страховика здійснити таке відшкодування за свого страхувальника або у випадку, якщо виплачене страховиком страхове відшкодування (страхова виплата) є меншою від розміру завданої майнової шкоди з урахуванням зносу пошкодженого майна. В останньому випадку на винну особу (страхувальника) може бути покладено обов`язок з відшкодування різниці між страховою виплатою та розміром завданої шкоди. При цьому, в такому випадку розмір здійсненої страхової виплати (страхового відшкодування), розрахованого з урахуванням зносу, має бути максимально наближеним до встановленого ліміту відповідальності страховика (страхової суми) і може бути зменшений лише на розмір франшизи та/або розмір відповідного податку (ст.ст.29, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Покладання ж обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Наведений вище правовий висновок узгоджується із правовими позиціями Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц, від 03 жовтня 2018 року по справі №760/15471/15-ц, у постановах Верховного Суду 06 березня 2019 року по справі №369/11306/16-ц, від 13 березня 2019 року по справі №227/2552/17, від 13 березня 2019 року по справі №727/1881/16-ц, від 20 березня 2019 року по справі №522/438/18, від 20 березня 2019 року по справі №695/882/15-ц.

Ще однією особливістю деліктних правовідносин, за якими майнова шкода потерпілій особі завдана внаслідок пошкодження її автомобіля в ДТП, є порядок/спосіб визначення розміру матеріальної шкоди. За загальним правилом розмір такої майнової шкоди визначається в залежності від вартості відновлювального ремонту транспортного засобу потерпілої особи, однак лише за умови, що внаслідок ДТП такий транспортний засіб не вважається фізично знищеним. В останньому випадку застосовується другий порядок/спосіб визначення розміру майнової шкоди, який є взаємовиключним по виношенню до першого. Відповідно до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП. Отже, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано вищенаведеною ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст.8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватися не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду.

Правовий висновок суду, наведений абзацом вище, узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду у постановах від 01 квітня 2020 року по справі №754/10777/15-ц, від 08 квітня 2020 року по справі №658/1677/18, від 10 червня 2020 року по справі №357/12491/18, від 14 липня 2020 року по справі №525/1592/18, від 11 листопада 2020 року по справі №755/22467/15-ц, від 17 лютого 2021 року по справі №753/11069/16, від 31 березня 2021 року по справі №127/19300/17, від 14 квітня 2022 року по справі №205/7747/18, від 21 липня 2022 року по справі №752/13375/19, від 26 жовтня 2022 року по справі №203/2064/19, від 09 лютого 2023 року по справі №369/7115/20.

Визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року по справі №753/21177/16-ц, від 30 червня 2020 року по справі №200/12295/17, від 03 червня 2021 року по справі №461/2217/19.

Відповідно до пункту 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Під час судового розгляду представник позивача зазначив, що він не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, повідомивши про те, що автомобіль був відремонтований.

Враховуючи таку позицію позивача, під час судового розгляду було задоволено клопотання представника позивача про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою визначення розміру відшкодування у виді різниці між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, проте заяво-повідмомленням від 29.03.2023 року представник позивача, зазначив, що після заявлення стороною позивача клопотання про призначення такої експертизи змінилися обставини, виходячи з яких сторона позивача заявила відповідне клопотання, відтак позивачем не вбачаються підстави для складанн висновку судового експерту і необхідність у проведення такої експертизи, тому позивач не підтримує вказане клопотання.

За відсутності такого доказу суд позбавлений можливості визначити розмір відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди.

У той же час, посилання позивача на звіт №62 з метою визначення вартості збитків не заслуговує на увагу, оскільки зазначеним звітом встановлено, що автомобіль є знищений і всі розрахунки у звіті базуються на цих данних. Олнак, позивачем автомобіль не визнано знищеним, всупереч цьому він був відремонтований за вартістю, яка є нижчою, ніж вартість ремонту транспортного засобу, зазначена у звіті №62.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не доведені належними та допустимими доказами, а тому в цій частині необхідно відмовити в задоволенні позову.

Щодо вимог до спадкоємця після смерті ОСОБА_5 - ОСОБА_2 про стягнення різниці між розміром фактичної шкоди та розміром страхового відшкодування у розмірір 52042, 52 грн., суд зазначає наступне.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 ЦК України).

Статтею 1282 ЦК України визначено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

За змістом висновків Верховного Суду, викладених у постанові № 686/10026/16-ц від 10 червня 2020 року, спадкоємці, які прийняли спадщину, відповідно до статті 1231 ЦК України, зобов`язані у межах вартості спадкового майна задовольнити вимоги позивача про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 успадкувала - частки земельної ділянки разташованої за адресою: Київська обл., Бородянський район, село Микуличі, площею 0,1231 га; квартиру АДРЕСА_1 ; причіп марки Палич моделі V04214, спеціалізований ПР-Д/П Човнів, 2018 року випуску, кольору сірого, номер шасі НОМЕР_7 , реєстраційний номер НОМЕР_8 ; вкладів з відповідними відсотками та нарахованою компенсацією, що знаходяться в усатнові філії Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» на рахунку № НОМЕР_9 сума залишку 1260, 00 грн., на рахунку № НОМЕР_10 сума залишку 5107, 00 грн.

У даній справі обов`язок відшкодування шкоди безпосередньо не пов`язаний з особою спадкодавця, не має суто особистого характеру, а тому в спірних правовідносинах допускається правонаступництво. Додатковим аргументом для вказаного висновку також є зміст ч. 1 ст. 1231 ЦК України, у якій передбачено перехід у спадщину обов`язку відшкодувати майнову шкоду у недоговірному зобов`язанні.

Представник позивача у позові просить стягнути з відповідача на користь позивача різницю між фактичним розміром збитків і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), при цьому він фактично підмінює поняття цієї різниці вартістю відновлювального ремонту свого транспортного засобу після ДТП.

За таких обставин, оскільки транспортний засіб позивача є фізично знищеним, тому позивачу відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, однак саме такої позовної вимоги він не заявляв.

Разом з тим, в ході розгляду справи встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/5229712 в ТДВ «СК «Альфа-Гарант» з лімітом відповідальності - 130000, 00 грн., а також на момент ДТП ОСОБА_5 мав, чинний договір добровільного страхування №1209/002431 з АТ «СК «АРКС», ліміт відповідальності -1000000, 00 грн.

Статтею 1194 ЦК України встановлено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потепілому різницб між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоду, можливо лише за умови, що згідно з ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи ромір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумо. Страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловненої у постанові від 04.07.2018 року у справі №755/18006/15-ц, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту тсрахування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдачава шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Отже, у даному випадку поліс обов`язкового страхування та договір добровільного страхування ОСОБА_5 повністю гарантують відшкодування всіх завданих внаслідок ДТП від 18.01.2020 року позивачеві збитків, оскільки відповідно до положень ст. 1194 ЦК України стягнення з винної у ДТП особи страхової шкоди, можливе виключно у випадку, коли страхового відшкодування недостатньо для відшкодування реальних збитків. У даному випадку позивачем не дотримано порядку отримання відшкодування в першу чергу від страхових компаній.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 необхідно відмовити.

Такий висновок суду узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30.01.2019 у справі № 753/21303/16-ц (№ 61-31609св18).

Щодо вимог позивач про стягнення моральної шкоди, суд визходить з наступного.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода серед іншого полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди маж визначатися залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У даному випадку, стороною позивача не надано належних доказів спричинення моральної шкоди у заявленому розмірі 8000, 00 грн., тому і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди суд залишає без задоволення.

За таких обставин, з урахуванням вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у задовленні позовних вимог позивача.

Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України, враховуючи відмову суду в задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись статтями 1-5, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Альфа-Гарант", ОСОБА_2 про стягнення несплаченої частини страхового відшкодування - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Журибеда