ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8538/23 Справа № 204/3471/23 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В.В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Петешенкової М.Ю.,

суддів Городничої В.С., Максюти Ж.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у м. Дніпрі цивільну справу

за апеляційною скаргою державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська»

на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 10 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості з заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що з 10 квітня 2003 року перебував у трудових відносинах з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», працюючи з 18 липня 2016 року заступником директора з економіки.

Наказом №3395/К від 31 грудня 2021 року був звільнений за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю.

Зазначає, що після звільнення та до сьогоднішнього дня ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» не провело з ним остаточний розрахунок, не виплатило заборгованість по заробітній платі у розмірі 115526,36 грн., яка визначена після утримання обов`язкових платежів та зборів.

У день звільнення 31 грудня 2021 року він не працював, тому 06 грудня 2022 року направив на адресу ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» заяву про проведення з ним остаточного розрахунку, яка була вручена 14 грудня 2022 року.

Вважає, що саме 15 грудня 2022 року ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» зобов`язане було провести з ним остаточний розрахунок, однак його проведено не було.

У зв`язку з вищевикладеним, просив стягнути з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» заборгованість по заробітній платі у розмірі 115526,36 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 15 грудня 2022 року по день ухвалення рішення, розмір якого станом на 10 лютого 2023 року складає 71701,14 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітної платі у розмірі 115 526,36 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01 січня 2022 року по 10 травня 2023 року у розмірі 115 526,36 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано наявністю підстав для часткового задоволення позову, оскільки виплата заборгованості по заробітній платі в день звільнення не здійснена, тому відповідач має нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд врахував очевидну неспівмірність заявлених до стягнення сум середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості, характером цієї заборгованості, дії позивача та відповідача, у зв`язку з чим дійшов висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у розмірі 115 526,36 грн. за вишевказаний період.

Не погодившись з таким рішенням суду ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» звернулося з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду змінити в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягаючому до стягнення, зменшивши до розміру 52 922,27 грн. Оскільки у день звільнення ОСОБА_1 не працював, то мав би звернутися до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» із вимогою про проведення із ним остаточного розрахунку. Однак, ані під час звільнення, ані в подальшому такої вимоги ОСОБА_1 до ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» не заявляв. 28 березня 2023 року на офіційну електронну пошту підприємства надійшло повідомлення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про розгляд справи 204/3471/23 за позовною заявою ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Отже, відповідач дізнався про вимогу позивача лише 28 березня 2023 року, а тому, вважав, що за таких умов період затримки розрахунку при звільненні слід відраховувати з наступного дня після пред`явлення вимоги, тобто з 29 березня 2023 року. Тобто, у період часу з 01 січня 2022 року (також з 15 грудня 2022 року, як це зазначається позивачем) по 28 березня 2023 року виключається вина ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» щодо затримки проведення розрахунку при звільненні, а тому відповідно виключається факт відповідальності відповідача за цей період.

Відзив на апеляційу скаргу суду не надходив.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Згідно з частиною 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду зміні, з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що виплата заборгованості по заробітній платі в день звільнення не була здійснена, а тому відповідач має нести відповідальність за затримку розрахунку при звільненні відповідно до положень статті 117 КЗпП України. При визначенні розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд дійшов висновку, що відповідач не довів відсутності своєї вини. Вважав, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення буде визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 115 526,36 грн. за період з 01 січня 2022 року по 10 травня 2023 року.

Такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що з 10 квітня 2003 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська», працюючи з 18 липня 2016 року на посаді заступника директора з економіки.

31 грудня 2021 року з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» звільнено позивача за власним бажанням на підставі статті 38 КЗпП України, у зв`язку з виходом на пенсію за віком, на підставі наказу № 3395/К від 31 грудня 2021 року.

Згідно з довідкою від 20 січня 2023 року, виданою ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» вбачається, що останнє має перед ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період з січня 2020 року по серпень 2021 року у загальному розмірі 115 526,36 грн., при цьому сума заборгованості з виплати заробітної плати зазначена після утримання всіх обов`язкових податків та зборів.

Статтею 116 Кодексу законів про працю України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно з частиною першою статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законоадвства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

У разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (частина п`ята статті 235 КЗпП України).

Відповідно до частин першої та другої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов`язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Згідно з частиною першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи (частина третя статті 124 Конституції України).

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Враховуючи зазначені положення законодавства України, звернення працівника, який у день звільнення не працював, до суду з позовом про стягнення сум, які належать йому до виплати від підприємства, установи, організації станом на день звільнення, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, слід вважати пред`явленням вимоги про розрахунок, яка передбачена статтею 116 КЗпП України (якщо така вимога раніше не пред`являлась). У такому випадку відповідальність роботодавця на підставі статті 117 КЗпП України наступає після звернення звільненого працівника до суду та невиплати після пред`явлення вимоги роботодавцем всіх сум, які йому належать. Час затримки розрахунку при звільненні позивача починається з моменту коли відповідачеві стало відомо про вимогу позивача: отримання відповідачем копії позовної заяви або проведення судом судового засідання (за відсутності відомостей про дату отримання копії позовної заяви) до фактичної виплати заробітної плати.

Відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП України настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц.

Встановивши, що у день звільнення ОСОБА_1 не працював, враховуючи, що до суду з даним позовом останній звернувся 28 березня 2023 року, то розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно проводити 29 березня 2023 року (не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок).

Виходячи з того факту, що період затримки розрахунку при звільненні слід відраховувати з 29 березня 2023 року, то кількість робочих днів станом на 10 травня 2023 року (момент винесення рішення у справі) становить - 31 день (3 дні у березні 2023 року, 20 днів у квітні 2023; 8 днів у травні 2023) х 1 707,17 грн (середньоденний заробіток позивача) = 52 922,27 грн.

Колегія суддів не приймає до уваги копію фіскального чеку №294 та вважає, що такий чек не може бути належним та допустимим доказом у справі, оскільки він не підтверджує інформацію, що саме позивач або його представник, який має відповідні повноваження звертався до відповідача із вимогою про сплату заборгованості із заробітної плати 14 грудня 2022 року.

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову є правильним, проте суд першої інстанції помилково зазначив період, за який необхідно стягнути середній заробіток за час затримки із розрахунку з 01 січня 2022 року по 10 березня 2023 року.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильного застосування норм процесуального та матеріального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зменшивши до 52 922,27 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 10 травня 2023 року в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29 березня 2023 року по 10 травня 2023 року у розмірі 52 922,27 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

Ж.І. Максюта