Справа № 738/426/23
№ провадження 2/738/118/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2023 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чеpнiгiвської областi в складi судді Парфененко О. Я., за участю секретаря судового засідання Зубкович Н. Ф., позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про стягнення майнової шкоди,

В С Т А H О В И В:

Стислий виклад позиції позивача, заперечень відповідача.

21 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до АТ «Чернігівобленерго» про стягнення майнової шкоди. Позовна заява мотивована тим, що 13 вересня 2022 року близько 09 години син ОСОБА_1 їхав належним їй конем по вулиці в селі Покровське Корюківського району Чернігівської області. Під час руху з електроопори обірвався провід, який перебував під напругою та впав біля коня, у наслідок дії електричного струму кінь помер. На місце події позивачка викликала працівників поліції, також на місці були присутні працівники АТ «Чернігівобленерго». Позивачка вважає, що її кінь загинув з вини відповідача, який не вжив заходів для недопущення та своєчасного усунення наслідків аварії. Загибель коня спричинила позивачці майнової шкоди на суму 50 000,00 грн. Позивачка, посилаючись на статті 1166, 1187 ЦК України, статті 27, 175, 177 ЦПК України, просить стягнути АТ «Чернігівобленерго» на її користь 50 000,00 грн заподіяної майнової шкоди; понесені судові витрати (арк. с. 1-3).

17 квітня 2023 року до суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити позивачці ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог щодо стягнення майнової шкоди у сумі 50 000,00 грн.

Позиції учасників справи під час розгляду справи по суті.

Позивачка, представник позивачки позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити позовну заяву.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав, посилався на те, що 13 серпня 2022 року були несприятливі погодні умови, що спричинило падіння гілки яка обірвала провід, позивачка не надала належних доказів щодо вартості - коня, його віку, ваги.

Фактичні обставини справи, встановлені судом, зміст спірних правовідносин.

Суд встановив, що позивачка ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 , в своєму господарстві з 2002 року до 2022 року утримувала коня, що підтверджується Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 6 від 24 квітня 2023 року, Довідкою Менської районної державної лікарні ветеринарної медицини Головного управління держпродспоживслужби № 12 від 16 січня 2023 року (арк. с. 7-9).

Згідно із Довідкою про результати перевірки інформації викладеної у ЄО № 2436 від 13 серпня 2022 року, до відділення поліції № 1 Корюківського РВП надійшло повідомлення від ОСОБА_1 , жительки АДРЕСА_1 , яка повідомила про те, що при падінні електричного дроту на землю вбило струмом її коня. Вказану заяву зареєстровано у ІПС 1ПНП (Журналі єдиного обліку заяв та повідомлень про вчинені кримінальні правопорушення та інші події в відділенні поліції № 1 Корюківського РВП) № 2436 від 13 серпня 2022 року (арк. с. 10).

Згідно із Актом від 13 серпня 2022 року, який склали старший майстер ОСОБА_4 , виконувач обов`язків головного інженера Корюківського РЕМ ОСОБА_5 , староста Покровсько-Слобідського старостинського округу ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , на ПЛ 0,4 кв Л-3 КТП-168-11 в прогонах опор № 25-26 виявлено обрив проводів, спричинений падінням гілки дерева. На дорозі на дротах ЛЕП виявлено труп коня з перерізаним горлом, яке перерізали з рекомендації ветеринара, дерево, з якого обвалилась гілка знаходиться поза охоронної зоною ЛЕП на відстані 5 м до проводів (арк. с. 28).

Згідно із Довідкою про погодні умови 13 серпня 2022 року по Чернігівській області № 9925-04/14.2-194 від 16 серпня 2022 року, виданою Чернігівським обласним центром з гідрометеорології, 13 серпня 2022 року погоду області формувало полу підвищеного тиску з впливом атмосферного фронту, пройшли невеликі зливові дощі, подекуди відмічалася гроза (небезпечне метеорологічне явище І рівня небезпечності), вітер переважав південно-західний 5-12 м/с, температура повітря вдень підвищувалася до 25-30? тепла (арк. с. 32).

Позивачка ОСОБА_1 , будучи допитаною як свідок, надала показання про те, вона є власником кобили. Точної дати не пам`ятає, близько 09 години ранку її син ОСОБА_8 повідомив, що електрострумом вбило кобилу. Позивачка очевидцем загибелі кобили не була. Син розповів, що відбувся обрив електричного дроту, на який наступила кобила. Кобилі перерізали горло, м`ясо відділи у зоопарк. 50 000,00 грн - це мінімальна ціна робочого коня. Паспорт на тварину не отримувала, вік кобили не пам`ятає.

Свідок ОСОБА_9 надав показання про те, що ОСОБА_1 його односельчанка. У селі Покровське Корюківського району, побачив людей, кобилу, яка була в упряжі, лежала, оскільки наступила на обірваний дріт та загинула. На місці події був син позивачки - ОСОБА_8 . Дріт був у стороні. Зі слів людей дізнався, що кобила наступила на дріт і загинула. Погода була нормальна, без дощу.

Свідок ОСОБА_10 надав показання про те, що з ОСОБА_1 односельці, підтримує товариські стосунки із сином позивачки ОСОБА_11 . Дати, часу не пам`ятає, допомагав ОСОБА_12 набрати зерно, яке перевозили на підводі з кобилою. Кобилою керував ОСОБА_13 , він (свідок) йшов за підводою приблизно на відстані 100 метрів від підводи. Почув крик ОСОБА_14 . Коли підійшов, то побачив, що кобила лежить, та її судомить. ОСОБА_15 відтягував дріт від кобили. Потім приїхала поліція, відімкнули струм. Кобилу дорізали, м`ясо продали за 1 500,00 грн. Біля дороги, по який йшли, ростуть верби старі, гілок від дерев на дорозі не було.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частиною першою статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Діяльність, яку здійснює АТ «Чернігівобленерго», пов`язана із експлуатацією ліній електромереж, а тому має ознаки джерела підвищеної небезпеки.

За загальними правилом частини другої статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Частиною другою статті 1187 ЦК України, встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт на відповідній правовій підставі.

Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка є його власником. Проте норми частини другої статті 1166 ЦК України, звільняють таких осіб від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що така шкода завдана внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно із частиною першою статті 180 ЦК України, тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

За змістом пунктів 3, 4, 5 частини першої статті 1 Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин», ідентифікаційні документи - документи встановленого зразка, що видаються на тварину (паспорт великої рогатої худоби, паспорт коня, реєстраційне свідоцтво свиней, реєстраційне свідоцтво овець/кіз); ідентифікаційний номер - індивідуальний або груповий номер, що присвоюється тварині (або їх групам) та не змінюється протягом її життя; ідентифікація - процес ототожнення тварини шляхом присвоєння їй ідентифікаційного номера з використанням візуальних, електронних та змішаних засобів залежно від виду тварини з подальшим внесенням ідентифікаційного номера до Єдиного державного реєстру тварин.

Єдиний державний реєстр тварин - електронна база даних про ідентифікованих тварин, їх власників/утримувачів, господарства, переміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж таких тварин (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин»).

Об`єктом ідентифікації та реєстрації є сільськогосподарські тварини - велика рогата худоба, коні, свині, вівці, кози. Індивідуальний ідентифікаційний номер є унікальним у межах одного виду тварин. Великій рогатій худобі, вівцям, козам та коням присвоюється виключно індивідуальний номер (статті 4 Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин»).

Частиною першою статті 5 Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин» передбачено, що юридичні та фізичні особи, що провадять діяльність з розведення та утримання тварин, зобов`язані, зокрема: подавати для реєстрації дані про ідентифікованих тварин, господарства їх розведення та утримання, переміщення, забій, утилізацію, загибель, падіж тварин; ідентифікувати усіх тварин у господарстві; вести облік усіх тварин у господарстві, в тому числі щодо їх народження, ідентифікаційних номерів, усіх переміщень тварин між господарствами, а також про забій, утилізацію та падіж тварин; зберігати відомості про тварину протягом трьох років після її смерті (забій, падіж, утилізація) або переміщення її з господарства; здійснювати переміщення тварин з ідентифікаційними документами.

У відповідності до п.п. 1.1.-1.4. «Положення про ідентифікацію та реєстрацію коней», затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України № 496 від 31 грудня 2004 року (далі «Положення»), дане Положення визначає порядок проведення ідентифікації і реєстрації коней. Положення є обов`язковим для виконання всіма фізичними особами, що є власниками коней. Ідентифікації і реєстрації підлягають усі коні, які перебувають, розводяться або утримуються на території України. Ідентифікація і реєстрація коней запроваджується в тому числі і з метою підтвердження права власності на коней.

Згідно із п. 4 даного наказу визначено, що, починаючи з 1 січня 2007 року, переміщення коней з господарства в господарство, реалізація та забій тварин на м`ясо здійснюються за умови, що тварина ідентифікована та зареєстрована в установленому порядку та за наявності паспорта коня.

Відповідно до п. 1.5. Положення, власником є власник коня, власник віслюка/мула/лошака; паспорт коня це документ установленої форми, що містить ідентифікаційні та інші дані стосовно коня, відомості про власника, реєстрацію в Реєстрі тварин, ветеринарно-санітарні заходи та є обов`язковим супровідним документом при будь-якому переміщенні тварини.

Розділом 4 Положення (в редакції Наказу Міністерства аграрної політики № 85 від 25 лютого 2008 року) встановлено, що Паспорт коня (паспорт віслюка/мула/лошака) видається на кожну тварину, ідентифіковану і зареєстровану в установленому цим Положенням порядку, є супровідним документом на коня при будь-якому його переміщенні і зберігається за місцеперебуванням коня ( п. 4.1.) Бланки паспорта коня (додаток 9), паспорта віслюка/мула/лошака (додаток 10 виготовляються згідно з технічним описом бланка «Паспорт коня» (додаток 11) ( п.4.3).

Згідно п. 4.6. Положення, Паспорт коня містить такі розділи: Відомості про коня та його власника, ідентифікаційний номер, код мікрочипа (за наявності), дату народження, кличку, стать, масть, породну належність, реєстрацію в ДКПК (за наявності), походження (номер за ДКПК (для племінних коней), кличка, рік народження і порода батька, матері і батька матері), місце народження; відомості про власника, які містять назву господарства, прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, поштову адресу. Реєстрація зміни власника та інші відомості.

Паспорт на ідентифікованого коня видається один раз. Термін дії паспорта є безстроковим. Обмін паспорта або видача нового здійснюється у разі, якщо: власником були встановлені розбіжності в записах паспорта із записами книги обліку ідентифікованих коней; паспорт став непридатним для користування; паспорт утрачено (п. 4.8. 4.10. Положення).

Таким чином, належним документом ідентифікації коня, в тому числі документом, який підтверджує його власника, є паспорт коня.

Виходячи з аналізу наведених норм, чинним законодавством встановлений спеціальний режим використання такого майна як «тварини», який полягає у чіткій їх ідентифікації, у тому числі шляхом присвоєння їй унікального ідентифікаційного номера.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 червня 2018 року, справа №904/10957/16.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою, третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова ВС від 02.10.18 у справі № 910/18036/17).

Відповідно до частин першої, другої статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 79, 80 ЦПК України).

Згідно з приписами статтей 12, 81, 89 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З урахуванням наведеної вище сутності принципу змагальності, викладених норм матеріального права, що регулюють спірні відносини, саме позивач повинен довести обставини, на які він посилається в обґрунтування заявлених позовних вимог, зокрема дійсну вартість спільного сумісного майна на час розгляду справи.

На виконання вимог статті 12 ЦПК України, всупереч процесуального обов`язку, позивачка до суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин не надала.

Позивачка не подала суду докази, які б підтверджували, що вона є власником коня, зокрема, паспорт коня або інші докази, на підставі яких можна встановити ідентифікаційні ознаки коня, докази щодо причини загибелі коня.

Позивачка визначила майнову шкоду в розмірі 50 000,00 грн та зазначала, що такий розмір шкоди є збитками, яких вона зазнала у зв`язку із загибеллю коня. При цьому розмір майнової шкоди позивачка визначила самостійно та посилалась на відомості із оголошень про продаж коней, розміщених в інтернеті на сайті оголошень «olx.ua».

При розгляді справи, відповідач не погоджувався із розміром майнової шкоди, посилаючись на відсутність будь-яких доказів щодо обгрунтованості такого розміру.

Суд роз`яснив позивачці право подати клопотання про призначення судової експертизу, натомість позивачка заперечувала щодо призначення експертизи з метою визначення розміру майнової шкоди.

Суд дійшов висновку, шо надані позивачкою відомості із веб-сайтів, не можуть вважатись належними, достатніми та допустимими доказами щодо розміру збитків.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку відмовити у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, кеpуючись статтями 12, 81, 82, 263 - 265 ЦПК Укpаїни, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Чернігівобленерго» про стягнення майнової шкоди - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Чернігівобленерго місцезнаходження місто Чернігів, вулиця Гонча, 40, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України відокремленого підрозділу 22815333.

Повний текст рішення складений 30 червня 2023 року.

Суддя О. Я. Парфененко