Дата документу 01.12.2023
Справа № 501/2633/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за

позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк», місце знаходження: м.Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 4-а

до

відповідача: ОСОБА_1 , місце проживання/реєстрації: АДРЕСА_1

предмет та підстави позову: про стягнення заборгованості,

ухвалив рішення про наступне та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

Представник Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» звернувся до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, згідно якого просить суд стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» () заборгованість, яка виникла за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0561/82/0051358 від 17.06.2016 у загальному розмірі 72424,90 грн., в тому числі:

- заборгованість за дозволеним овердрафтом 63500,00 грн.;

- заборгованість за недозволеним овердтафтом 8924,90 грн.;

- у тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску 15633,06 грн.

Також позивач просить суд стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» () витрати по сплаті судового збору у сумі 2684,00 грн.

Позов обґрунтований тим, що 15.02.2016 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладена Угода №PDV2-1379179 від 15.02.2016, відповідно до якої відповідач прийняв/акцептував публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ, що оприлюднена та знаходиться у вільному доступі на сайті банку: www.aval.ua, висловив повну та безумовну згоду з її умовами.

17.06.2016 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0561/82/0051358, відповідно до умов якого Банк зобов`язався за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на картковому рахунку надати клієнту у межах поточного ліміту грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до п.1.2 Договору встановлено максимальний ліміт кредиту у розмірі 200000,00 грн. У межах кредитного ліміту встановлюється поточний ліміт у розмірі на дату укладання договору 9000,00 грн., який в подальшому визначається до умов договору.

Термін користування кредитом 48 місяців (п.1.4 Договору).

Відповідно до п.1.13 договору передбачена можливість продовження банком терміну користування кредитом без укладання додаткових угод.

Процентна ставка за кредитом (п.1.5 та 1.6 договору):

- на період з 17.06.2016 по 17.08.2016 25% річних;

- на період з 18.08.2016 45% річних без укладання додаткової угоди.

Позивач вказує в позові, що протягом дії кредитного договору позичальнику відповідно до умов договору збільшувався ліміт кредитування:

- 10.02.2017 до 12100,00 грн.;

- 22.12.2017 до 15700,00 грн.;

- 24.09.2018 до 63500,00 грн.

Кредитні кошти відповідач використовував різними шляхами, у тому числі проводив розрахунки у торговельній мережі.

Банк виконав свої зобов`язання належним чином.

Проте, всупереч вимогам Договору відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання та заборгованість, яка виникла за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0561/82/0051358 від 17.06.2016 у загальному розмірі 72424,90 грн., в тому числі:

- заборгованість за дозволеним овердрафтом 63500,00 грн.;

- заборгованість за недозволеним овердтафтом 8924,90 грн.;

- у тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску 15633,06 грн.

У зв`язку з вищенаведеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач 12.10.2023 надав до суду відзив на позов, просить суд відмовити в задоволенні позову, застосувати наслідки спливу позовної давності (а.с.58-64).

Представник позивача 23.10.2023 надав до суду письмові пояснення, просить суд задовольнити позов у повному обсязі (а.с.84-87).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

В судове засідання представник позивача не з`явився, на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності (а.с.73).

Представник відповідача 27.11.2023 надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій заявник просить суд залишити позов без задоволення, посилаючись на те, що позивачем не наведено наявність заборгованості та її розмір, тощо.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 06.07.2023 справа розподілена для розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.45).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області Петрюченко М.І. від 14.07.2023 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.48-49).

Судом на підставі частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 15.02.2016 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладена Угода №PDV2-1379179 від 15.02.2016, відповідно до якої відповідач прийняв/акцептував публічну пропозицію АТ «Райффайзен Банк» про надання послуг в порядку та на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ, що оприлюднена та знаходиться у вільному доступі на сайті банку: www.aval.ua, висловив повну та безумовну згоду з її умовами (а.с.10).

17.06.2016 між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0561/82/0051358, відповідно до умов якого Банк зобов`язався за умови відсутності (недостатності) грошових коштів на картковому рахунку надати клієнту у межах поточного ліміту грошові кошти (кредит) у розмірі та на умовах, встановлених договором (а.с.16-19).

Відповідно до п.1.2 Договору встановлено максимальний ліміт кредиту у розмірі 200000,00 грн. У межах кредитного ліміту встановлюється поточний ліміт у розмірі на дату укладання договору 9000,00 грн., який в подальшому визначається до умов договору.

Термін користування кредитом 48 місяців (п.1.4 Договору).

Відповідно до п.1.13 договору передбачена можливість продовження банком терміну користування кредитом без укладання додаткових угод.

Процентна ставка за кредитом (п.1.5 та 1.6 договору):

- на період з 17.06.2016 по 17.08.2016 25% річних;

- на період з 18.08.2016 45% річних без укладання додаткової угоди.

Протягом дії кредитного договору позичальнику відповідно до умов договору збільшувався ліміт кредитування:

- 10.02.2017 до 12100,00 грн.;

- 22.12.2017 до 15700,00 грн.;

- 24.09.2018 до 63500,00 грн.

Кредитні кошти відповідач використовував різними шляхами, у тому числі проводив розрахунки у торговельній мережі, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.20-33).

Банк виконав свої зобов`язання належним чином.

Проте, всупереч вимогам Договору відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання та заборгованість, яка виникла за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0561/82/0051358 від 17.06.2016 у загальному розмірі 72424,90 грн. (а.с.5-8), в тому числі:

- заборгованість за дозволеним овердрафтом 63500,00 грн.;

- заборгованість за недозволеним овердтафтом 8924,90 грн.;

- у тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску 15633,06 грн.

V. Оцінка Суду.

Суд дослідивши надані до позову докази, наведені доводи і дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Договір є обов`язковим для виконання сторонами, що передбачено ст.629 ЦК України.

Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, Відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Згідно ч.2 ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення Боржником зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право Заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно із ч.2 ст.1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідачем не надано до суду жодних заперечень проти позову та доказів на підтвердження цих заперечень та спростування вимог позивача.

Надані суду докази свідчать, що відповідач не виконав взяті на себе договірні зобов`язання та заборгованість, яка виникла за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0561/82/0051358 від 17.06.2016 у загальному розмірі 72424,90 грн. (а.с.5-8), в тому числі:

- заборгованість за дозволеним овердрафтом 63500,00 грн.;

- заборгованість за недозволеним овердтафтом 8924,90 грн.;

- у тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску 15633,06 грн.

Отже, суд доходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позову у повному обсязі.

Щодо доводів сторони відповідача про строк дії договору та звернення до суду, суд керується наступним.

Пунктом 1.4 Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0561/82/0051358 від 17.06.2016 встановлено термін користування кредитом протягом 48 місяців.

Відповідно до п.1.13 Договору передбачена можливість продовження Банком терміну користування кредитом без укладання додаткових угод на той самий строк, про що зазначено у позові та відображено у розрахунку заборгованості за 15.06.2020. Заперечень щодо продовження строку кредитного договору з боку відповідача не надходило.

Таким чином, проводячи пролонгацію дії Кредитного договору Банк керувався умовами цього Договору, з якими погодилась відповідач.

Отже, доводи відповідача стосовно припинення дії Кредитного договору є неспроможними.

Щодо спливу строку звернення до суду, про який заявлено відповідачем по справі, суд керується наступним.

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права, або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

За змістом ст.257 ЦПК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня, після відповідної календарної дати, або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Як встановлено судом вище, 15.06.2020 відбулась пролонгація дії кредитного Договору на 48 місяців, тому станом на 06.07.2023 дія Договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0561/82/0051358 від 17.06.2016 не припинилась у звязку із спливом строку на який його укладено.

Отже, строки позовної давності за вказаними вимогами позивача не спливли.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених стороною по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

На підставі вищевикладеного, дослідивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості підлягають задоволенню.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача судовий збір, витрати по сплаті якого понесені позивачем і документально підтвердженні.

Зокрема, згідної інструкції №18832 від 12.06.2023 (а.с.1) позивачем при подачі позову сплачено 2 684,00 грн. судового збору, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» () заборгованість, яка виникла за Договором про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №010/0561/82/0051358 від 17.06.2016 у загальному розмірі 72424,90 грн., в тому числі:

- заборгованість за дозволеним овердрафтом 63500,00 грн.;

- заборгованість за недозволеним овердтафтом 8924,90 грн.;

- у тому числі прострочена заборгованість з обов`язкового щомісячного внеску 15633,06 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» () витрати по сплаті судового збору у сумі 2684,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко