печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Бусик О.Л.

при секретарі судових засідань - Романенко Ю.О.

за участю:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Лазаренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом.

В обґрунтування позову вказував, що з 29 листопада 2021 року позивач обіймав посаду головного юрисконсульта відділу договірної роботи та міжнародного співробітництва юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця». В подальшому позивача було переведено на посаду головного юриста відділу супроводження трудових спорів юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця». 05 травня 2023 року позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням, про що було видано наказ №740/ос від 28 квітня 2023 року.

Також зазначав, що на підставі поданої заяви від 05 грудня 2022 року та наказу (розпорядження) про надання відпустки №2562 та №2563 від 08 грудня 2022 року позивачу було надано щорічну відпустку тривалістю 14 календарних днів з 12 грудня 2022 року по 25 грудня 2022 року. В наказі №2563 від 08 грудня 2022 року вказано про надання матеріальної допомоги на оздоровлення, яка передбачена п.2.2.10 колективного договору, укладеного між керівництвом Державної адміністрації залізничного транспорту і профспілковим комітетом апарату Укрзалізниці, яка при виході у відпустку не була виплачена. Наказом №74 від 28 квітня 2023 року позивача було звільнено з роботи за угодою сторін з 05 травня 2023 року, однак відповідачем при звільненні не була виплачена матеріальна допомога, передбачена колективним договором. Вказана обставина підтверджується і розрахунковим листом за 2022 рік та 2023 рік, в якому відсутнє нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення.

Посилаючись на те, що такими діями відповідач порушив права позивача, просив задовольнити позов та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну допомогу в сумі 30 000 грн. та середній заробіток за весь час затримки виплати такої допомоги.

Ухвалою судді від 18 серпня 2023 року відкрито провадження у даній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

18 вересня 2023 року від представника відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона заперечувала проти задоволення позовних вимог. Вказувала, що позивач з 26 листопада 2021 року перебував у трудових відносинах з АТ «Укрзалізниця». Наказом №2562 від 08 грудня 2022 року ОСОБА_1 надана щорічна відпустка за період роботи з 29 листопада 2021 року по 28 листопада 2022 року включно на 4 календарних дні з 12 грудня 2022 року по 15 грудня 2022 року, а наказом №2563 від 08 грудня 2022 року позивачу була надана щорічна основна відпустка за період роботи з 29 листопада 2022 року по 28 листопада 2023 року включно на 10 календарних днів з 16 грудня 2022 року по 25 грудня 2022 року включно, з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, виплату якої провести після окремого рішення правління. В грудні 2022 року позивачу матеріальна допомога на оздоровлення не нараховувалась та не виплачувалась.

При цьому представник зазначала, що 14.03.2022 року правлінням АТ «Укрзалізниця» на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 р. №64/2022, керуючись ст. 11 ЗУ «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» прийнято рішення про призупинення інших додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги. Наразі виплата матеріальної допомоги на оздоровлення, передбачена Колективним договором, на період дії режиму воєнного стану в Україні, зупинена та не здійснюється. Вказане рішення є чинним та в установленому Законом порядку не скасоване. Також звертала увагу суду на те, що позивачеві не було відмовлено у проведенні виплати матеріальної допомоги.

Поряд з цим акцентувала увагу на тому, що під час звільнення позивача, при проведенні з ним повного розрахунку була допущена помилка за наслідками якої позивачеві були нараховані та виплачені зайві 28 987 грн. 28 коп. на які він не мав права. За таких обставин, в разі задоволенні позову представник просила врахувати, що 30 000 грн. які позивач просить стягнути на свою користь, як матеріальну допомогу на оздоровлення за 2022 рік, 04 травня 2023 року позивачу помилково було нараховано та виплачено 28 987 грн. 28 коп., з врахуванням податків та обов`язкових платежів на які позивач не мав права, в зв`язку з чим недоплачена сума позивачеві становить 1 012 грн. 72 коп. (30 000-28 987,28=1 012,72).

Посилаючись на викладене, представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

26 вересня 2023 року від позивача надійшов відповідь на відзив, в якому він заперечував проти доводів представника відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, вважаючи їх недоведеними та необґрунтованими.

Вказував, що відповідно до протоколу №Ц-54/90 від 24 жовтня 2022 року засідання правління АТ «Укрзалізниця» було ухвалено рішення про поновлення всіх видів допомоги при звільненні працівників, а тому посилання відповідача на витяг з протоколу №Ц-54/31 АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року щодо призупинення виплат, як на підставу у відмовленні у позові, є безпідставними. Звертав увагу суду на те, що після відновлення виплат, а також станом на день розгляду даної справи, АТ «Укрзалізниця» не здійснила позивачеві виплату матеріальної допомоги на оздоровлення.

Вважав, що доводи представника відповідача стосовно помилки під час проведення повного розрахунку при звільненні не заслуговують на увагу, оскільки вони не є предметом розгляду даної справи. Предметом розгляду даної справи є саме вимога про стягнення нарахованої, але невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення та середнього заробітку за час її невиплати, а тому обставини, на які посилається відповідач, зокрема допущеної помилки під час проведення повного розрахунку, ніяким чином не можуть бути досліджені під час розгляду саме даної справи.

14 листопада 2023 року позивачем були подані до суду письмові пояснення, в яких було зазначено, що оскільки Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» набрав законної сили лише 24 березня 2022 року, в той час як рішення про призупинення додаткових виплат працівникам з посиланням на правовий режим воєнного стану було ухвалено ще 14 березня 2022 року, тобто до набрання чинності зазначеним Законом, у правління АТ «Укрзалізниця» не було правових станом на 14 березня 2022 року підстав для ухвалення такого рішення через відсутність зворотної дії в часі вказаного Закону.

14 листопада 2023 року від представника відповідача надійшли письмові пояснення, в яких представник посилається на правомірність рішення АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року з урахуванням п.3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» за яким цей Закон діє у період дії воєнного стану, введеного у відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» тобто з 24 лютого 2022 року.

Твердження позивача про те, що рішенням правління відновлена дія норми колективного договору, за яким виплачується одноразова матеріальна допомога на оздоровлення не відповідає дійсності. Так, рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 24 жовтня 2022 року було вирішено здійснити нарахування та виплату працівникам АТ «Укрзалізниця», які звільнились/будуть звільнені у період з лютого до грудня 2022 року одноразової матеріальної допомоги залежно від стажу роботи в галузі при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію та додаткової матеріальної допомоги за сумлінну працю на залізничному транспорті відповідно до п.3.2.21 Галузевої угоди, виплати яких були призупинені відповідно до підпункту 1.1.4 пункту 1.1 рішення правління від 14 березня 2022 року. Нарахування та виплату матеріальної допомоги, зазначеній у п. 13.1 цього рішення поводити в хронологічній послідовності відповідно до її виникнення, починаючи з листопада 2022 року. Позивач був звільнений за власним бажання та не у зв`язку з виходом на пенсію, в зв`язку з чим виплата матеріальної допомоги на оздоровлення йому не передбачена.

Ухвалою судді від 14 листопада 2023 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві п`ятиденний строк для усунення недоліків позовної заяви.

29 листопада 2023 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків.

В судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву в повному обсязі з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі з підстав його необґрунтованості та недоведеності.

Суд, в порядку спрощеного позовного провадження, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що з 29 листопада 2021 року позивач обіймав посаду головного юрисконсульта відділу договірної роботи та міжнародного співробітництва юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця». В подальшому позивача було переведено на посаду головного юриста відділу супроводження трудових спорів юридичного департаменту АТ «Укрзалізниця».

05 травня 2023 року позивача було звільнено із займаної посади за власним бажанням, про що було видано наказ №740/ос від 28 квітня 2023 року.

На підставі поданої заяви від 05 грудня 2022 року та наказу (розпорядження) про надання відпустки №2562 та №2563 від 08 грудня 2022 року позивачу було надано щорічну відпустку тривалістю 14 календарних днів з 12 грудня 2022 року по 25 грудня 2022 року.

Судом також встановлено, що наказом №2562 від 08 грудня 2022 року ОСОБА_1 надано щорічну відпустку за період роботи з 29 листопада 2021 року по 28 листопада 2022 року включно на 4 календарних дні з 12 грудня 2022 року по 15 грудня 2022 року, а наказом №2563 від 08 грудня 2022 року позивачу було надано щорічну основну відпустку за період роботи з 29 листопада 2022 року по 28 листопада 2023 року включно на 10 календарних днів з 16 грудня 2022 року по 25 грудня 2022 року включно, з наданням матеріальної допомоги на оздоровлення, виплату якої провести після окремого рішення правління.

Відповідно до ч.2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Згідно з ч.1 ст.10 КЗпП України колективний договір укладається на основі законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин, і узгодження інтересів працівників та роботодавців.

Відповідно до ч.2 ст.13 КЗпП України у колективному договорі встановлюються взаємні зобов`язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форм, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); встановлення гарантій, компенсацій, пільг.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про колективні договори» зміни і доповнення до колективного договору, угоди протягом строку їх дії можуть вноситися тільки за взаємною згодою сторін в порядку, визначеному колективним договором, угодою.

Відповідно до п.2 Прикінцевих положень КЗпП України під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» на період воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути зупинена за ініціативою роботодавця.

Пунктом 3 Прикінцевих положень Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», визначено, що цей Закон діє з початку воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану. Так, указом Президента України №64/2022, затвердженим Законом №2102-IX від 24 лютого 2022 року, з 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року на всій території України був введений воєнний стан строком на 30 діб. Указом Президента України №341/2022 від 17 травня 2022 року, затвердженим Законом №2263-IX від 22 травня 2022 року, дія воєнного стану в Україні була продовжена строком на 90 діб. Указом Президента України №573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженим Законом №2500-IX від 15 серпня 2022 року, дія воєнного стану в Україні була продовжена строком на 90 діб. Указом Президента України №757/2022 від 7 листопада 2022 року, затвердженим Законом №2738-IX від 16 листопада 2022 року, дія воєнного стану в Україні була продовжена строком на 90 діб. Указом Президента України №58/2023 від 6 лютого 2023 року, затвердженим Законом №2915-IX від 7 лютого 2023 року, дія воєнного стану в Україні була продовжена строком на 90 діб. Указом Президента України №254/2023 від 1 травня 2023 року, затвердженим Законом №3057-IX від 2 травня 2023 року, дія воєнного стану в Україні продовжена строком на 90 діб. Системний аналіз законодавства свідчить про те, що дія ч.1 ст.11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», якою роботодавцю надається право в односторонньому порядку зупиняти окремі положення колективного договору, поширюється на правовідносини, що виникли з 24 лютого 2022 року.

З матеріалів справи слідує, що рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року було зупинено здійснення додаткових виплат, передбачених галузевою угодою та колективними договорами, зокрема матеріальної допомоги на оздоровлення, на період дії правового режиму воєнного стану в Україні. Винятком було визначено лише виплату матеріальної допомоги на лікування та поховання, а також інші види матеріальної допомоги згідно рішень правління. Це підтверджуються витягом з протоколу засідання правління АТ «Укрзалізниця» №Ц-54/31 від 14 березня 2022 року). Викладені обставини свідчать про те, що виконання відповідачем обов`язку з виплати ОСОБА_1 матеріальної допомоги на оздоровлення за 2022 рік призупинено на час воєнного стану. Виконання цього обов`язку відновиться лише після закінчення або скасування воєнного стану.

З огляду на встановлені обставини, суд вважає, що станом на день ухвалення рішення суду підстави для стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь позивача зазначеної компенсаційної виплати відсутні. Тому у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної допомоги на оздоровлення слід відмовити.

Оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача матеріальної допомоги на оздоровлення, а вимога про стягнення середнього заробітку за весь час затримки виплати такої допомоги є похідної, то така вимога також не підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Доводи позивача про те, що рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 24 жовтня 2022 року відновлена дія норми колективного договору, за яким виплачується одноразова матеріальна допомога на оздоровлення, не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки вказаним рішенням відновлено виплату матеріальної допомоги при звільнені у зв`язку з виходом на пенсію. ОСОБА_1 був звільнений за власним бажанням, а не у зв`язку із виходом на пенсію.

Посилання позивача на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 30 січня 2023 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 19 квітня 2023 року у справі 130/2675/22, яким було задоволено позовні вимоги до АТ «Українська залізниця» про стягнення коштів при звільненні з роботи, в тому числі і матеріальної допомоги,судом відхиляються, оскільки обставини справи не є подібними з даною справою. Так, предметом розгляду вищезазначеної справи є виплата матеріальної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію, в той час як предметом розгляду даної справи є виплата матеріальної допомоги на оздоровлення під час надання щорічної відпустки не менш ніж 14 календарних днів.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 141, 161,258-259, 263-265, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 27 грудня 2023 року.

Суддя : О.Л. Бусик