Справа № 442/9140/23
Провадження № 2/442/1754/2023
УХВАЛА

Іменем України

26 грудня 2023 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Грицай М.М., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Республіці Чехія про відшкодування майнової і моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_1 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із вказаною вище позовною заявою, в якій просить стягнути з держави Російська Федерація на його користь в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок експропріації Російської Федерації природних ресурсів Українського народу під час незаконної збройної агресії проти України, в розмірі 24583718,34 грн, та моральної шкоди в розмірі 1259300 грн, всього - 25843018,34 грн; стягнути з держави Україна одну гривню моральної шкоди, завданої йому порушенням його прав на мир та правомірну, добросовісну і кваліфіковану діяльність органів державної влади України в частині добросовісності; судові витрати покласти на відповідачів.

Вирішуючи питання про можливість прийняття справи до розгляду Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області, суддя виходить з наступного.

Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Учасники справи зобов`язані діяти в межах відповідних судових процедур. Зазначені процедури спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом особи на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність (юрисдикція) - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Згідно з ч. 1 ст. 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Приписами ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Відповідачами у справі є: держава Україна в особі Кабінету Міністрів України, юридична адреса: м.Київ, вул. Грушевського, 12/2, та Російська Федерація в особі Посольства держави Російської Федерації в Республіці Чехія, юридична адреса: Korunovacni 36, 160 00 Praha 6 - Bubeneс.

Згідно з ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичних осіб пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їх проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Згідно з ч. 5 ст. 27 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Статтею 28 ЦПК України визначено вичерпний перелік справ, які віднесені до альтернативної підсудності, тобто, за вибором позивача.

Як вбачається з ч. 4 ст. 28 ЦПК України, позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, у ч. 4 ст. 28 ЦПК України визначений перелік органів, подання позовів з відшкодування шкоди до яких передбачає підсудність таких справ за вибором позивача - або за місцезнаходженням цих органів, або за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються на протиправних, на його думку, діях держави України в особі Кабінету Міністрів України та Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Республіці Чехія. За підставами звернення з даним позовом відсутні незаконні рішення, дії чи бездіяльність органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, а позовні вимоги, хоч і звернені, зокрема, до держави України в особі Кабінету Міністрів України, проте, не спрямовані до зазначених вище органів, прокуратури або суду, що унеможливлює пред`явлення цього позову за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача у порядку, визначеному ч. 4 ст. 28 ЦПК України.

Крім цього, у позовній заяві позивач, вказуючи, що звільнений від сплати судового збору, покликається на Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно зі ст.1-1 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Відтак, як вбачається зі змісту позовної заяви, даний спір не стосується захисту прав споживача.

Разом з тим, інших підстав для застосування альтернативної підсудності, що визначені у ст.28 ЦПК України, не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У п. 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що фраза «судом, встановленим законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Крім того, Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Занд проти Австрії» визначив, що поняття «суд, встановлений законом» у ч.1 ст.6 Конвенції, передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Отже, поняття «суд, встановлений законом» стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду», але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді.

З огляду на наведене, зважаючи на предмет спору та характер спірних правовідносин, суд не вбачає підстав для застосування вимог ст. 28 ЦПК України щодо підсудності у даній справі та вважає необхідним застосувати ч. 2 ст. 27 ЦПК України про підсудність справи за місцезнаходженням відповідача, що територіально належить до Печерського районного суду міста Києва.

Так, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду (п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України).

Враховуючи наведене, дана справа не підсудна Дрогобицькому міськрайонному суду Львівської області, який в даному випадку не є судом, встановленим законом, у розумінні конвекційних норм та вимог чинного цивільного процесуального законодавства України, а тому справа має бути направлена за правилами загальної підсудності на розгляд до Печерського районного суду міста Києва.

Керуючись ст.ст. 27, 30-32 ЦПК України, суддя

п о с т а н о в и л а:

Справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Кабінету Міністрів України, Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Республіці Чехія про відшкодування майнової і моральної шкоди передати на розгляд Печерського районного суду міста Києва (01601, м. Київ, Володимирська, 15).

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи, з підстав зазначених в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала, як така, що постановлена поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя М.М. Грицай