Головуючий у І інстанції Якимець О.І.
Провадження № 22-ц/824/6204/2023 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 липня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» про стягнення надмірно отриманих коштів та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом та просила стягнути з АТ «Перший Український Міжнародний банк» надмірно сплачені кошти за кредитним договором від 25 жовтня 2017 року № 01 у розмірі 21 140 грн. 34 коп.; моральну шкоду у сумі 10 000 грн. 00 коп. та вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що між сторонами 25 жовтня 2017 року укладено кредитний договір у формі заяви № 01 на приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, згідно умов якого вона отримала кредит у розмірі 50 000,00 грн. на картковий рахунок, терміном на 24 місяці з процентною ставкою 0,01% річних, та розміром комісії за обслуговування кредитної заборгованості 3,99%, що складає 1 995 грн. щомісячно.

У зв`язку із порушенням зобов`язань позивачем, як боржником, банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. щодо стягнення з позивача на користь банку заборгованості за кредитним договором за період з квітня 2018 року по 09 квітня 2019 року у розмірі 73 986,24 грн., про що нотаріусом було вчинено виконавчий напис від 10 квітня 2019 року за №7955.

В подальшому, 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року (справа № 183/6189/20) виконавчий напис нотаріуса від 10 квітня 2019 року № 7955 визнано таким, що не підлягає виконанню. У межах цієї справи, ухвалою суду від 12 листопада 2020 року, вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження № 59003768. Рішення суду набрало законної сили 29 березня 2021 року.

З примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 10 квітня 2019 року № 7955 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження №59003768, яке закінчено 07 квітня 2021 року у зв`язку із визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню на підставі судового рішення від 25 лютого 2021 року, справа № 183/6189/20. Припинено чинність арешту коштів боржника, накладеного постановою про арешт коштів від 09 серпня 2019 року №59003768 та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

16 грудня 2020 року банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 08 грудня 2020 року у сумі 83 961,39 грн. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року (справа № 183/7159/20) у позові відмовлено повністю. Рішення суду набрало законної сили 09 липня 2021 року.

Вищевказаним судовим рішенням встановлено, що позивачем здійснено переплату у розмірі 11 534,51 грн. за період з 22 жовтня 2020 року по 22 травня 2021 року.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 звернулась до банку із вимогою про повернення надмірно сплачених коштів, на яку банк не відреагував та кошти не повернув. Натомість, банком і надалі здійснювалось списання коштів із рахунку позивача на погашення заборгованості за кредитним договором на суму 9 605,83 грн. за період з 23 травня 2021 року по 08 вересня 2021 року.

Позивач у позові посилалась на те, що жодних договорів із банком не укладала, а лише підписала заяву № 01 від 25 жовтня 2017 року.

Зважаючи на вищевикладені обставини, позивач просила стягнути з відповідача надмірно сплачені кошти за кредитним договором від 25 жовтня 2017 року № 01 у розмірі 21 140 грн. 34 коп., які банк безпідставно утримує, а також завдану їй неправомірними діями банку моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн., яка полягає у тому, що вона була позбавлена можливості забезпечити собі та дітям достатній життєвий рівень, а саме, повноцінне харчування, відпочинок тощо, бо щомісячно незаконно з її заробітної плати відповідач утримував до 50% заробітних коштів, на які позивач розраховувала, бо це був її єдиний дохід.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 21 140 (двадцять одну тисячу сто сорок) гривень 34 копійки.

В частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 908,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 000,00 грн.

Не погоджуючись з рішенням в частині стягнення 21 140 грн. 34 коп. безпідставно набутих коштів, відповідач подав на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.

Обгрунтовуючи скаргу, відповідач посилався на те, що судом не було з`ясовано наявності кредитних зобов`язань позивача ОСОБА_1 , хоча банком суду було надано виписку з особового рахунку позивача, розрахунок заборгованості та довідку про стан заборгованості, якими підтверджується заборгованість позивача перед банком.

Крім того, позивач підписала заяву на приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб від 25 жовтня 2017 року № 01, згідно якої прийняла публічну пропозицію ПАТ «ПУМБ» на укладення договору комплексного банківського обслуговування, яка розмішена на сайті.

У Договорі комплексного банківського обслуговування передбачене право Банку здійснювати договірне списання кредитної заборгованості позивача, і банк таке списання кредитної заборгованості здійснював, що свідчить про небезпідставність набуття банком коштів.

За вищенаведених обставин, застосування судом першої інстанції положень ст. 1212 ЦК України та стягнення вищевказаних коштів з відповідача на користь позивача є помилковим.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення позивачці за останньою відомою адресою копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження, однак конверт із скаргою та ухвалою повернувся до Київського апеляційного суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Таким чином, позивач ОСОБА_1 , яка повідомлялась про розгляд справи, не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову у даній справі є меншою ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (31 140 грн. 34 коп.), апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги відповідача, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 жовтня 2017 року між сторонами укладено кредитний договір № 01, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у сумі 50 000,00 грн., строком на 24 місяці, зі сплатою процентів у розмірі 0,01 відсотків.

У зв`язку із виникненням заборгованості за кредитним договором, банк звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Хари Н.С. про вчинення виконавчого напису про стягнення з позивача на користь банку заборгованості за кредитним договором за період з квітня 2018 року по 09 квітня 2019 року у розмірі 73 986,24 грн. Виконавчий напис вчинено нотаріусом 10 квітня 2019 року за №7955.

В подальшому, 09 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «ПУМБ» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року (справа № 183/6189/20) виконавчий напис нотаріуса від 10 квітня 2019 року № 7955 визнано таким, що не підлягає виконанню. У межах цієї справи, ухвалою суду від 12 листопада 2020 року вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення виконавчого провадження № 59003768. Рішення суду набрало законної сили 29 березня 2021 року (а.с.10-12, том 1).

З примусового виконання виконавчого напису нотаріуса від 10 квітня 2019 року № 7955 приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Юхименко О.Л. відкрито виконавче провадження №59003768, яке закінчено 07 квітня 2021 року у зв`язку із визнанням виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню на підставі судового рішення від 25 лютого 2021 року, справа № 183/6189/20. Припинено чинність арешту коштів боржника, накладеного постановою про арешт коштів від 09 серпня 2019 року №59003768 та скасовано інші заходи примусового виконання рішення (а.с.18, том 1).

16 грудня 2020 року банк звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором станом на 08 грудня 2020 року у сумі 83 961,39 грн. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 08 червня 2021 року (справа № 183/7159/20) у позові відмовлено повністю. Рішення суду набрало законної сили 09 липня 2021 року (а.с.13-17, том 1).

Із судового рішення від 08 червня 2021 року судом встановлено, що 25 жовтня 2017 року між позивачем та банком укладено кредитний договір у формі заяви № 01 приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за умовами якого банк надав, а позивач отримав споживчий кредит у розмірі 50 000,00 грн. на картковий рахунок, строком на 24 місяці з процентною ставкою 0,01 % річних. Судом встановлено відсутність домовленості сторін про сплату неустойки за порушення зобов`язань за кредитом та незаконність вимог щодо сплати комісії на користь банку. Судом встановлено переплату ОСОБА_1 на користь банку коштів у сумі 11 534,51 грн., яка виходить за межі строку дії договору, який передбачений у 24 місяці з 25 жовтня 2017 року до 25 жовтня 2019 року.

Судовим рішенням від 08 червня 2021 року також встановлено, що позивачем в рахунок погашення основного боргу сплачено заборгованість у сумі 16 665,61 грн., заборгованість за процентами у розмірі 7,63 грн., сплачено комісію за обслуговування кредитної заборгованості у сумі 14 173,63 грн., стягнуто по особовому рахунку відповідача за період з 22 жовтня 2020 року по 22 травня 2021 року у сумі 30 698,06 грн. Тобто, здійснено переплату у розмірі 11 534,51 грн., що не підлягає доведенню при розгляді даної справи у відповідності до ст. 82 ЦПК України.

У зв`язку з виникненням переплати позивач звернулась до відповідача із листом від 25 серпня 2021 року про повернення надмірно сплачених коштів у розмірі 11 534,51 грн. (том 1, а.с.20).

26 серпня 2021 року банк направив відповідь, у якій зазначив, що кошти списують по автосписанню, згідно з ДКБО в межах платіжного ліміту, в розмірі, необхідному для виконання грошового зобов`язання клієнта; сума боргу складає 54 174,82 грн. (а.с.27, том 1).

Також встановлено, що відповідно до виписки по особовому рахунку позивача за період з 23 вересня 2020 року по 10 вересня 2021 року установлено, що за період з 23 травня 2021 року по 08 вересня 2021 року списано грошові кошти на погашення заборгованості за договором № 01 від 25 жовтня 2017 року у розмірі 9 605,83 грн. (а.с.21, том 1).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що набуття відповідачем коштів у розмірі 21 140 грн. 34 коп. є безпідставним, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, відтак вищевказані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на підставі положень ст. 1212 ЦК України.

Однак з вищенаведеними висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2 ст.1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст.1212 ЦК України).

Отже, за змістом даної норми під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту.

Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

У постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-3090цс15 вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.

Кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17 також вказано на те, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали.

У постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 Верховний Суд роз`яснив наступне.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту ст. 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникненні обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до ст.1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18.

Ураховуючи встановлені судом першої інстанції обставини справи, апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 11 534,51 грн., оскільки безпідставність набуття цих коштів відповідачем встановлена судовим рішенням, яке набрало законної сили, у якому судом зазначено, що вищевказана сума - 11 534,51 грн. переплачена ОСОБА_1 банку понад розмір існуючої у неї заборгованості за кредитним договором.

Разом з тим, висновки суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9 605,83 грн., як безпідставно набутих, є помилковими, оскільки ці кошти були списані банком в період з 23 травня 2021 року по 08 вересня 2021 року згідно умов укладеного між сторонами чинного договору, тобто на відповідній правовій підставі, відтак, ці кошти не є безпідставно набутими відповідачем і не підлягають стягненню з нього за правилами ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, допустив неправильне застосування норми матеріального права (ст.1212 ЦК України) в частині стягнення з відповідача на користь позивача 9 605 грн. 83 коп., колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача 21 140 грн. 34 коп. та ухвалення у цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 11 534 грн. 51 коп., безпідставність набуття та утримання яких відповідачем підтверджується рішенням суду, яке набрало законної сили, та відмову у стягненні на користь позивача 9 605 грн. 83 коп., які стягнуті відповідачем згідно умов укладеного між сторонами діючого кредитного договору.

Рішення в частині відмови у стягненні моральної шкоди та в частині розподілу судових витрат ухвалене судом з додержанням вимог ст. 263 ЦПК України в частині законності та обґрунтованості судового рішення, відтак у цій частині рішення підлягає залишенню без змін.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» - задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року в частині стягнення з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 21 140 грн. 34 коп. - скасувати та постановити по справі в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з Акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 11 534 грн. 51 коп. та відмовити у стягненні 9 605 грн. 83 коп.

В іншій частині рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 грудня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: