Справа №751/2484/22
Провадження №2/751/368/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

при секретарі Савчук М. О.

за участю: представника позивача Новик М.С.,

представника відповідача Чернігівської міської ради Алексієнко О.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

встановив:

ОСОБА_5 звернувся до Новозаводського районного суду міста Чернігова з позовною заявою до Чернігівської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович, в якій просить визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 , після померлої ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 08.07.2022 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором Олександром Володимировичем постановою за №141/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_2 . За життя спадкодавець належним чином не оформила своє право власності на квартиру, придбану нею на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01.12.1995 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Шмуневською Л.А. та зареєстровано за №2202. Згідно заповіту від 17.07.2017 року ОСОБА_6 заповіла все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, ОСОБА_5 . Після смерті спадкодавця, спадкоємець звернувся до приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Красногора Олександра Володимировича, який відкрив спадкову справу після померлої, однак у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа, а саме договору купівлі-продажу, посвідченого 01.12.1995 року, та державного реєстру права власності, не зміг отримати відповідне свідоцтво про право на спадщину. Інших родичів чи спадкоємців у померлої немає, відомості про інших потенційних спадкоємців, які могли заявити свої права на спадщину матеріали спадкової справи не містять.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючою суддею визначено суддю Карапуту О.О.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 29.08.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

28.09.2022 року від Чернігівської міської ради надійшов відзив на позов, в якому викладені заперечення проти позовних вимог, а також зазначається, що позов подано до неналежного відповідача.

У судовому засіданні 18.01.2023 року залучено до участі у справі співвідповідачів по справі: ОСОБА_1 та ОСОБА_3

27.02.2023 року відповідно до розпорядження Новозаводського районного суду міста Чернігова №79, щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи №751/2484/22, у зв`язку із знаходженням судді Карапути О.О. з 21.02.2023 року у відпустці у зв`язку з вагітністю та пологами, проведено повторний автоматизований розподіл справи №751/2484/22, в зв`язку з чим, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2023 року, головуючим суддею визначено суддю Деркач О.Г.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 27.02.2023 справу прийнято до свого провадження суддею Деркач О.Г.

10.04.2023 року на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 надійшли відзиви на позов, в яких вони просять відмовити в задоволенні позову.

Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20.04.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги і просить їх задовольнити. Зазначив, що Чернігівська міська рада є неналежним відповідачем і просив виключити його з кола відповідачів.

Представник відповідача - Чернігівської міської ради в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог, вказавши, що він є неналежним відповідачем по справі.

Представник відповідача - ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог і також просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - ОСОБА_3 в судовому засіданні також заперечував проти позовних вимог і просить відмовити в задоволенні позовних вимог.

Третя особа - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору купівлі-продажу від 01 грудня 1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Шмуневською Л.А. та зареєстрованому в реєстрі за №2202, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 продали ОСОБА_6 однокімнатну квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.7-8), проте, у встановленому порядку, державну реєстрацію права власності за покупцем, не було здійснено.

За життя, ОСОБА_6 , 17 липня 2017 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла ОСОБА_5 (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4).

08.07.2022 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором Олександром Володимировичем постановою за №141/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на квартиру, що знаходиться по АДРЕСА_2 .

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст. 1269 ЦК України).

Частиною першою статті 1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

У відповідності до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до приписів ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Пунктом 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна.

Відповідно до статті 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, який відповідно до вимог ст. 68 Закону України «Про нотаріат» при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Згідно роз`яснень п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, діючим законодавством України чітко визначений порядок отримання спадкоємцем документа, який посвідчує його право на успадковане майно - Свідоцтва про право на спадщину, видачу якого, відповідно до норм цивільного законодавства та Закону України «Про нотаріат», покладено на нотаріальний орган. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно п. 3 Роз`яснень Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Крім того, при вирішення спорів про поділ спадщини та визнання права власності на спадкове майно суди встановлюють належне спадкодавцю на час його смерті майно, яке входить до складу спадщини, а також з`ясовують чи не порушуються права та інтереси всіх спадкоємців, які мають право на спадщину.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири за адресою АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано за ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частина та за ОСОБА_1 у розмірі 1/2 частина.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що Чернігівська міська рада є неналежним відповідачем по справі.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 76-83, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_5 , народження, РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на відшкодування судового збору у розмірі 1 019 (одна тисяча дев`ятнадцять) грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , на користь ОСОБА_5 , народження, РНОКПП НОМЕР_1 , витрати на відшкодування судового збору у розмірі 1 019 (одна тисяча дев`ятнадцять) грн. 05 коп.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; адреса для листування: АДРЕСА_4 ).

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 (адреса проживання: АДРЕСА_5 ).

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 (адреса проживання: АДРЕСА_5 ).

Третя особа: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович (місцезнаходження: 14000, м. Чернігів, вул. Г. Полуботка, 5/17).

Повний текст рішення суду виготовлений 15.06.2023 року.

Головуючий - суддя О. Г. Деркач