Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 761/34438/21
Номер апеляційного провадження 22-ц/824/13809/2023
Головуючий у суді першої інстанції Романишена І.П.
Суддя - доповідач у суді апеляційної інстанції Л. Д. Поливач
26 грудня 2023 року місто Київ

Номер справи 761/34438/21

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Поливач Л. Д. (суддя - доповідач),

суддів Стрижеуса А. М., Шкоріної О. І.

сторони

позивач Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія

«Київводоканал»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи (їх представників) апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Романишеної І.П. в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва,

у с т а н о в и в :

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення у розмірі 40 202 грн. 52 коп., 3% річних у розмірі 3 336 грн. 23 коп., інфляційних втрат у розмірі 12 182 грн. 04 коп. та витрат за отримання відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 35 грн.

Позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з тим, відповідач в повному обсязі не оплачує надані позивачем послуги, внаслідок чого утворилась зазначена вище сума заборгованості, яку відповідач в добровільному порядку не сплатив, що стало підставою для звернення ПрАТ «АК«Київводоканал» до суду з даним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 03.07.2023 року у задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводокал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції ПрАТ «АК «Київводоканал» звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем є власник житлового приміщення або інша особа, яка отримує житлово-комунальні послуги. За наявними у ПрАТ «АК «Київводоканал» обліковими даними, ОСОБА_1 мешкав за адресою: АДРЕСА_1 . Вважає, що висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову виходячи з того, що відповідач не являється споживачем житлово-комунальних послуг, є передчасними, оскільки ОСОБА_1 отримував послуги з центрального постачання холодної води та водовідведення за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору, оскільки після розміщення повідомлення та договору у газеті «Хрещатик» 05.08.2014, на адресу ПрАТ «АК «Київводоканал», жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та договору від відповідача не надходило. Окрім того, в матеріалах справи міститься довідка відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА, в якій зазначено, що ОСОБА_1 був зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач своїм правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

У відповідності до вимог п. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд апеляційної скарги здійснюється апеляційним судом у письмовому провадженні, без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання, оскільки ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Враховуючи предмет та підставу заявленого позову, ціну позову, суд дійшов висновку про те, що дана справа не відноситься до тих справ, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд перевірив доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах його апеляційного оскарження, та дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 5 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» № 110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал», як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Згідно п. 1.1 договору, виконавець зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого постачання води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а споживач зобов`язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору. Вказано, що у разі відмови споживачів від отримання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, така відмова має бути оформлена письмово та направлена до ПрАТ «АК «Київводоканал», для оформлення припинення надання цих послуг.

Згідно довідки ПрАТ «АК «Київводоканал» від 31 серпня 2021 року, у ОСОБА_1 станом на 31 липня 2021 року обліковується заборгованість за послуги надані за адресою: АДРЕСА_1 , з яких: 40 092 грн 13 коп. - заборгованість з централізованого постачання холодної води та водовідведення; 23 грн. 45 коп. - внесок на обслуговування вузла комерційного обліку (а.с. 16).

Згідно розрахунку заборгованості ПрАТ «АК «Київводоканал», у споживача послуг за адресою: АДРЕСА_1 наявна заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка виникла в період з 01 липня 2014 року по 31 липня 2021 року та становить 40 092,13 грн., 86,94 грн заборгованості зі сплати внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку; 23, 45 грн заборгованість з внесення плати за абонентське обслуговування, що разом складає 40 202,52 грн. Згідно наданого позивачем розрахунку 3 % річних від простроченої суми заборгованості становить 3 336 грн 23 коп., інфляційні втрати - 12 182 грн 04 коп.(а.с. 17-18)

Суд розуміє, що позивачем заявлено вимогу поза строком визначеним законом на звернення до суду за захистом своїх порушених прав (позовна давність), але оскільки відповідачем не подано заяву про застосування позовної давності, суд позбавлений можливості застосувати її з власної ініціативи, оскільки це не передбачено діючим ЦК України.

ЗгідноДержавного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформація про власника квартири АДРЕСА_2 відсутня.

Правовідносини, які виникли між сторонами у даній справі, регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року № 1875-IV, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VІІІ.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України №1875-IV житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до ст. 13 Закону України №1875-IV, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно приписів ст. 1 вказаного Закону, споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Відповідно до п. 1 ч.1, п.1, 5 ч. 3, ст. 20 цього Закону, споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону України №1875-IV, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінету Міністрів України.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України №2189-VІІІ, надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Згідно п. 6 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону, індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Згідно п. 1 ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України №2189-VІІІ, споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів; індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 вказаного Закону, ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Верховний Суд у постанові від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16 дійшов висновку про те, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Відсутність укладеного договору про надання послуг не звільняє споживачів від обов`язку оплачувати надані їм послуги. Поряд з цим вказаний обов`язок виникає лише у разі отримання споживачем певних послуг. Питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у справі та має істотне значення для її правильного вирішення.

З аналізу наведених вимог закону вбачається, що обов`язок по оплаті житлово-комунальних послуг покладається на їх споживача, який є власником майна за яким надаються послуги, або особою, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальні послуги за такою адресою.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач посилався на те, що ОСОБА_1 є споживачем житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_1 , який у період з 1 липня 2014 року по 31 липня 2021 року не виконував своїх зобов`язань щодо оплати отриманих послуг.

Відповідно до довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА, ОСОБА_1 був зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в період з 08.05.1985 р. по 13.07.2018 р.

Відповідачу належить особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Саме на підставі цього особового рахунку позивачем здійснено розрахунок заборгованості, в якому відображено об`єми споживання послуг, суму нарахування, суми оплати споживача, субсидії, корегування тощо.

Відповідно до цього розрахунку заборгованість за спожиті послуги за період з 1 липня 2014 року по 31 липня 2021 року становить 40 202,52 грн.

Відтак позивач надав докази, як надання житлово-комунальних послуг відповідачеві, так і докази щодо заборгованості відповідача по оплаті таких послуг.

Відповідач будь - яких заперечень щодо позову не подав.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189-VIII договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використання внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

5 серпня 2014 в газеті «Хрещатик» було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту), за умовами якого ПАТ «АК «Київводоканал», яке було перейменовано в ПрАТ «АК «Київводоканал», зобов`язується за плату надати замовнику послуги з централізованого постачання холодної води, послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення з використанням внутрішньобудинкових мереж.

У матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 після вищезазначеної публікації подав повідомлення про відмову від надання послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

Законом України від 03.12.2020 №1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» внесено зміни до Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та змінено моделі організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг і запроваджено поняття індивідуального договору про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Згідно з ч. 5 ст. 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі, якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послуги, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

31 травня 2021 року на офіційному веб-сайті (vodokanal.kiev.ua) опубліковано повідомлення про публічну пропозицію (оферту) ПрАТ «АК «Київводоканал» про укладення публічного індивідуального договору приєднання про надання послуг з централізованого водопостачання та/або централізованого водовідведення (у подальшому зі змінами).

Відтак між сторонами виникли правовідносини, які регулюються публічним договором.

Крім того, відсутність укладеного між сторонами договору, який був би підписаний особисто ОСОБА_1 , не є підставою для звільнення його від сплати за ті послуги, які він фактично отримав. Такі висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі № 712/8916/17.

Особовий рахунок відкрито на ім`я відповідача, а тому незалежно він того, чи є він власником квартири, чи наймачем цієї квартири, він має оплачувати житлово-комунальні послуги, які у цю квартиру надаються, доки не спростує, що він не є споживачем послуг.

Однак, колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що відповідно до довідки відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Шевченківської РДА, ОСОБА_1 був зареєстрований в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 08.05.1985 по 13.07.2018. А відтак, твердження апелянта, що відповідач був споживачем послуг за вищезазначеною адресою у період з 13.07.2018 до 31 липня 2021 року є хибним.

На думку колегії суддів з ОСОБА_1 підлягає до стягнення заборгованість за житлово-комунальні послуги за період з 01.07.2014 по 13 липня 2018 року в сумі 14 212, 11 грн. (40 092, 13 грн - 25 880,02 грн = 14 212,11 грн)

Матеріали справи не містять доказів які б вказували на те, що відповідач отримував послуги з 13.07.2018 та що він продовжував проживати у зазначеній квартирі після його зняття з реєстрації. Таким чином матеріали справи не містять доказів того, що відповідач був споживачем житлово-комунальних послуг позивача починаючи з 13.07.2018.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки заборгованість відповідача є грошовим зобов`язанням, вимоги про стягнення інфляційний збитків у сумі 9 114,86 грн (12 182,04 - 3 067,18) та трьох процентів річних у сумі 2 073,49 грн (3 336,23 - 1 262,74) підлягають задоволенню. Суд визначає зазначені суми станом на 13.07.2018 виходячи з розрахунку заборгованості наданого суду позивачем.

Згідно з положеннями частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із матеріалів справи вбачається, що при зверненні до суду підлягав сплаті судовий збір у розмірі 2 270 грн, який був сплачений позивачем в повному обсязі (а.с. 35). При зверненні із апеляційною скаргою підлягав сплаті судовий збір у розмірі 3 405 грн, який також був сплачений позивачем у повному обсязі.

Таким чином, оскільки за результатами апеляційного перегляду позовні вимоги ПрАТ «АК «Київводоканал» до ОСОБА_1 суд задовольняє частково, тому з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір за розгляд справи у суді першої інстанції, у розмірі 2 270 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн, що в загальному розмірі становить 5 675 грн. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат за отримання позивачем відомостей з Державного реєстру речових прав у розмірі 35,00 грн, оскільки такі витрати позивача не є судовими витратами у розумінні вимог ЦПК України, зазначений документ не витребовувався судом.

Згідно з частиною 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал».

Стягнути із ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А, ) заборгованість з оплати послуг централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 14 212, 11 грн., 3 % річних у розмірі 2 073, 49 грн., інфляційні втрати у розмірі 9 114, 86 грн та судовий збір у розмірі 5 675 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

Л. Д. Поливач

А. М. Стрижеус

О. І. Шкоріна