Справа № 202/1465/22
Провадження №2/202/164/2023
23 травня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договорів недійсними,-
І. Стислий виклад позиції позивача по справі.
АТ «ТАСКОМБАНК» звернулося до суду з позовною заявою за результатом розгляду якої просило суд визнати недійсними договір дарування будівель, укладений 01.09.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за номером №3264, та договір дарування будівель, укладений 01.09.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований в реєстрі за номером №3263, та відповідно скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності з одночасним припиненням права власності ОСОБА_2 та відновленням такого за ОСОБА_1 .
Заявлені позовні вимоги обґрунтовані тим, що між АТ «ТАСКОМБАНК», як кредитором, та ТОВ «ЗОРЯ», як позичальником, було укладено кредитний договір за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти на умовах передбачених відповідним договором. В забезпечення кредитного договору між АТ «ТАСКОМБАНК», як кредитором, та ОСОБА_1 , як поручителем, було укладено договір поруки. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору зі сторони ТОВ «ЗОРЯ», банком було ініційовано судовий процес зі стягнення з ТОВ «ЗОРЯ» та ОСОБА_1 заборгованості, що за своїм наслідком мало ухвалення судового рішення про солідарне стягнення коштів з відповідачів. В той же час, після відкриття провадження у справі (про стягнення заборгованості) ОСОБА_1 було укладено на користь ОСОБА_2 оспорювані позивачем правочини з відчуження нерухомого майна. На думку позивача оспорювані договори є ні чим іншим як кроком до приховання нерухомого майна від позивача та ухилення від виконання свого грошового обов`язку, як поручителя, щодо виконання кредитного договору.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, відзиву, заяв, заперечень до суду не надали, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
7 червня 2021 року Господарським судом Донецької області було відкрито провадження у господарській справі №905/1031/21 за позовною заявою Акціонерного товариства «Таскомбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря» та ОСОБА_1 .
16 листопада 2021 року у межах вказаної вище справи було ухвалено рішення
(рішення набрало чинності 16.12.2021) яким позов Акціонерного товариства «Таскомбанк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря» та до ОСОБА_1 , про солідарне стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря» на підставі договору №ID 6723155 від 30.07.2019 про відкриття відновлюваної кредитної ліні та з ОСОБА_1 на підставі договору поруки №Т 09.07.2019 І 7474 від 30.07.2019 заборгованості у розмірі 1 555 448,62 грн., з яких: 1 480 150,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 58 068,11 грн. - заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені), 17 230,51 грн. - пеня на суму простроченої заборгованості за період з 21.11.2020 по 20.05.2021 (з урахуванням заяви №9778/70.1.1 від 11.06.2021 про уточнення позовних вимог), задоволено частково.
Так вказаним вище судовим рішенням було стягнуто солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря» та з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» 1 538 218,11 грн., з яких: 1 480 150,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 58 068,11 грн. - заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені). Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря» на користь Акціонерного товариства «Таскомбанк» відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 23 073,27 грн.
Крім того, вказаним вище судовим рішенням було встановлено, що 30.07.2019 між Акціонерним товариством «Таскомбанк» (банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря» (позичальник) шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису, керуючись взаємною згодою та діючим законодавством України, укладено договір про відкриття відновлювальної кредитної лінії №ID6723155, відповідно до п.1.1 якого, банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом заборгованості і надає в рамках відкритої кредитної лінії грошові кошти в розмірі та на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобов`язується повернути банку отримані кредитні кошти та сплатити проценти за користування ними в розмірі, у строки та на умовах цього договору.
В забезпечення вищевказаного кредитного договору, 30.07.2019 між Акціонерним товариством «Таскомбанк» (кредитор) та фізичною особою-резидентом України ОСОБА_1 (поручителем) шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису, розуміючи значення та умови цього правочину, його правові наслідки, підтверджуючи дійсність намірів при його укладанні, та те, що він не носить характеру фіктивного або удаваного, діючи добровільно, укладено договір поруки №Т 09.07.2019 І 7474, відповідно до п.1.1 якого, поручитель зобов`язався відповідати перед кредитором, на засадах солідарного боржника, за виконання в повному обсязі Товариством з обмеженою відповідальністю «Агроторгівельна фірма «Зоря» (боржник) зобов`язань, що виникли або можуть виникнути в майбутньому на підставі договору №ІD6723155 про відкриття відновлювальної кредитної лінії, що укладений між кредитором і боржником, зі всіма можливими змінами та доповненнями до нього, включаючи також і ті, що можуть бути укладені в майбутньому. Якщо інше не зазначено у цьому договорі, терміни, що використовуються в ньому, мають ті самі значення, що надані їм у кредитному договорі.
Згідно з п.2.2 договору поруки, передбачена його п.2.1 відповідальність поручителя наступає у випадку, якщо боржник порушить зобов`язання та/або допустить прострочення виконання будь-якого із зобов`язань, зазначених у пунктах 1.2, 1.3 цього договору.
Враховуючи умови п.1.2 договору поруки, господарський суд прийшов до висновку, що сторонами визначено обсяг зобов`язань ОСОБА_1 , як поручителя за всіма зобов`язаннями за кредитним договором.
При цьому, судом встановлено, що підстави для припинення зобов`язання за договором про відкриття відновлювальної кредитної лінії №ID6723155 від 30.07.2021 та договором поруки №Т 09.07.2019 І 7474 від 30.07.2019, які визначено главою 50 Цивільного кодексу України, відсутні.
Взяті на себе зобов`язання з повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом виконано лише частково. Станом на 21.05.2021 розмір заборгованості перед позивачем за кредитним договором становить 1 480 150,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту (в т.ч. прострочена), 58 068,11 грн. - заборгованість по відсоткам (в т.ч. прострочені).
Доказів оплати відповідачами вказаної заборгованості суду не надано, за таких обставин, позовні вимоги у відповідній частині підлягали задоволенню у повному обсязі.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини якщо інше не встановлено законом.
Суть преюдиції полягає в неприпустимості ставлення під сумнів судового рішення, яке набрало законної сили, а також повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами.
Так, 11 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Донецької області Ліьвиненко О.В. було відкрито виконавче провадження №68099722 з виконання судового рішення, ухваленого у справі №905/1031/21.
Того ж дня, у межах виконавчого провадження було накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_1 .
Доказів виконання судового рішення суду надано не було.
Окрім вищевикладеного судом було встановлено, що 01.09.2021 року ОСОБА_1 , як дарувальник, та ОСОБА_2 , як обдарована, підписали договір дарування будівель, за яким було відчужено безоплатно будівлю, нежитлові будівлі та споруди, загальною площею 18 007,30 кв.м., що складаються з: контора, літера А-1, площею 218,20 кв.м.; кормоцех, літера Б, площею 199,70 кв.м.; льох, літера Г, площею 10,30 кв.м.; пташник №1, літера Д, площею 1 468,30 кв.м.; пташник №2, літера Е, площею 1 702,30 кв.м.; пташник №3, літера Ж, площею 1 727,10 кв.м.; курчатник, літера К, площею 1 578,70 кв.м.; вбиральня, літера Л; сушильний цех, літера М, площею 62,00 кв.м.; ветеринарний санпропускник, літера Н, площею 198,60 кв.м., яйцесклад, літера О, площею 154,80 кв.м.; водонапорна вежа, літера П; пташник, літера Р, площею 1 728,00 кв.м.; пташник, літера С, площею 1 728,00 кв.м.; пташник, літера У, площею 2 268,00 кв.м.; зерносклад, літера Т, площею 2 035,10 кв.м.; зерносклад, літера Ф, площею 2 035,10 кв.м.; проходна, літера Х, площею 31,20 кв.м.; автовісова, літера Ц; вбиральня, літера Ч, яйцесклад, літера Э, площею 861,90 кв.м., які розташовані за адресою: Донецька область, Лиманський район (колишня назва Краснолиманський район), смт Зарічне (колишня назва смт. Кіровськ), «Кіровськ» виробнича дільниця. Вказані будівлі належали дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 08.06.2006 року Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради Донецької області на підставі рішення виконкому Краснолиманської міської ради Донецької області №57 від 15.02.2006 року та зареєстрованого Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м.Слов`янськ 08.06.2006 року за реєстраційним №1479669, номер запису 64. Договір дарування будівель посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фесік С.В. та зареєстровано в реєстрі за №3264.
Крім того, 01.09.2021 року ОСОБА_1 , як дарувальник, та ОСОБА_2 , як обдарована, підписали ще один договір дарування будівель, за яким було відчужено безоплатно будівлю, виробнича дільниця «Леніно», нежилі будівлі та споруди, загальною площею 4 226,80 кв.м., що складаються з: пташник №4, літера А, площею 1 127,30 кв.м.; зерносклад, літера Б, площею 487,00 кв.м.; пташник №5, літера В, площею 1 127, 50 кв.м.; насосна, водонапірна вежа, літера Г, площею 7,60 кв.м.; вбиральня, літера Д; пташник, літера Е, площею 1 477, 40 кв.м., які розташовані за адресою: Донецька область, місто Лиман (колишня назва місто Красний Лиман), «Леніно» виробнича дільниця. Вказані будівлі належали дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13.06.2006 року Виконавчим комітетом Краснолиманської міської ради Донецької області на підставі Рішення виконкому Краснолиманської міської ради Донецької області №57 від 15.02.2006 року та зареєстровано за Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» м.Слов`янськ 13.06.2006 року за реєстраційним №1478218, номер запису 63. Договір дарування будівель посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фесік С.В. та зареєстровано в реєстрі за №3263.
Отже відповідач ОСОБА_1 відчужив майно, за вказаними вище правочинами, після відкриття провадження у господарській справі по стягнення заборгованості та до ухвалення рішення по відповідній справі.
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №297254801, сформовану станом на 01.02.2022 року, вбачається, що оспорювані правочини були зареєстровані.
ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.
Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно зі статтею 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.
Згідно з частинами першою та другою статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України), і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Згідно з частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Отже, цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення зобов`язання зі сплати грошових коштів, в тому числі на відшкодування шкоди або виконання судового рішення.
Дарувальник, який відчужує майно на підставі безвідплатного договору на користь іншої особи після виникнення у нього зобов`язання зі сплати грошових коштів, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно потерпілої сторони, оскільки укладається договір дарування, який порушує майнові інтереси потерпілого і спрямований на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Тому правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними та зводяться до зловживання правом.
Договори, спрямовані на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України) є недійсними.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Отже, вирішуючи справу по суті суд виходить з того, що оспорювані позивачем договори є недійсними, оскільки спрямовані на фіктивний перехід від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно, яке є предметом цих договорів, з метою приховати це майно від виконання за його рахунок судового рішення у господарській справі №905/1031/21.
За встановлених у справі обставин інший висновок не відповідав би засадам справедливості, добросовісності і розумності, оскільки укладення особою, у якої є зобов`язання з повернення горових коштів, яке виникло на підставі кредитного правочину, договору дарування майна з метою приховання цього майна від звернення стягнення на нього свідчить, що їхня правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочинами (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі).
Окрім того, у відповідності до ч.3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» - у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-
Стягнути на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ТАСКОМБАНК» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 4 962,00 грн. з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складено 02 червня 2023 року.
Суддя Г.О. Кухтін