КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м.Києва від 04 вересня 2023 року про відмову у відкритті провадження у складі судді Бабич Н.Д.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про скасування та зняття арешту з майна,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом, у якому просив скасувати арешт на «невизначене майно, все майно», зареєстроване 12.10.2004 17:56:45 за № 1373303 Дванадцятою КДНК, накладений на підставі постанови, 441/18, 25.11.2000, ВДВС у Ленінградському районі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з указаною ухвалою та просить її скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Зазначено, що районний суд відмовляючи у відкритті, вказав, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, при цьому до якого суду звертатися не повідомлено.

Вказано, що суд першої інстанції встановив, що позивач, пред`являючи позовні вимоги про зняття арешту з нерухомого майна, посилалася на те, що арешт було накладено державним виконавцем в рамках архівних виконавчих проваджень, яке пов`язане з померлим. Проте, відповідно до постанов державного виконавця, виконавчого провадження не має, тільки архівний запис, позивач вважав, що арешт майна може бути знятий лише за рішенням суду.

Крім того, скаржником зазначено, що стосовно нього не перебуває на виконанні відкритих виконавчих проваджень, під час виконання яких було накладено арешт на все його нерухоме майно. Наразі даний арешт порушує законні права позивача як спадкоємця щодо володіння, користування та розпорядження майном. На теперішній час інформація про наявність виконавчих проваджень відносно позивача відсутня, а тому майно підлягає звільненню з під арешту. Суд не встановив чи перебувають виконавчі листи на підставі яких накладено арешт, на виконанні, ким було накладено арешт на майно та яке саме майно перебуває під арештом, та яка доля цього майна, а отже не звернувши належної уваги на вказане, передчасно відмовив у відкритті провадження у справі, що свідчить про порушення норм процесуального права при відкритті провадження у справі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Представники Святошинського РВ ДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ), Дванадцятої КДНК в судове засідання не з`явилися, про розгляд справи повідомлялися у встановленому законом порядку (а.с. 70-71), від останнього надійшов лист про розгляд справи за його відсутності (а.с. 75), у зв`язку з чим вирішено проводити розгляд за їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом в якому просив зняти арешт з належного йому майна.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 вступив у спадщину після смерті батьків та отримав квартиру АДРЕСА_1 .

Під час оформлення спадщини, позивач дізнався, що на вказану квартиру накладено арешт, у зв`язку з чим останній звернувся до Святошинського РВ ДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ), яке повідомило, що у 2000 рокі перебувало виконавче провадження № 441/18, яке було закінчено та знищено з підстав закінчення трирічного терміну зберігання та будь-які відомості щодо нього відсутні, що виключає можливість ідентифікувати накладений арешт й повідомлено, що його можна зняти за рішенням суду.

Також позивач послався на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.05.2023 у справі № 759/2961/23, яким скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови 441/, 25.11.2000 ВДВС у Ленінградському районі.

Після чого ОСОБА_1 звернувся Святошинського РВ ДВС у м. Києві ЦМУЮ (м. Київ), яке у відповідь повідомило про наявність ще одного арешту на «невизначене майно, все майно», зареєстроване 12.10.2004 17:56:45 за № 1373303 Дванадцятою КДНК, накладений на підставі постанови, 441/18, 25.11.2000, ВДВС у Ленінградському районі.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2023 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 .

Місцевий суд прийшов до висновку, що позивачем невірно обраний спосіб захисту своїх прав та інтересів, вказав, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України є підставою для відмови у відкритті провадження.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

У такий спосіб здійснюється "право на суд", яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати "вирішення" спору судом (рішення у справі "Кутіч проти Хорватії", заява N 48778/99).

Україна, як учасниця Конвенції, повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, необхідно уникати надто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.

Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя, що кореспондується із положеннями статті 4 ЦПК України, з огляду на які, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема: верховенство права, який передбачає право на справедливий суд та пропорційність.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначено як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

За правилами пункту першого частини першої статті 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Відповідно до матеріалів та пояснень ОСОБА_1 , під час оформлення спадкових прав після смерті батьків, нотаріусом було встановлено перешкоди в їх оформлення з причин наявності у Державному реєстрі інформації про арешт квартири АДРЕСА_1 . Відповідне обтяження зареєстровано 12.10.2004 17:55:10 за № 1373294 Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою. Підставою зазначено: постанова № 441/8, 25.11.2000, Відділ державної виконавчої служби у Ленінградському районі.

На звернення до Святошинського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) отримав відповідь, що у 2000 році перебувало виконавче провадження № 441/8, яке відповідно до перевірки по системі АСВП було закінчено та знищено з підстав закінчення трирічного терміну зберігання та будь-які відомості щодо нього відсутні, що виключає можливість ідентифікувати накладений арешт й повідомлено, що його можна зняти за рішенням суду.

Відповідно до матеріалів, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 01.05.2023 року у справі № 759/2961/23 скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений на підставі постанови 441/8 25.11.2000 ВДВС у Ленінградському районі, зареєстрований 12.10.2004 року за 17:55:10 № 1373294.

Долучені до справи докази свідчать про те, що постановою Святошинського ВДВС ЦМУ МЮ (м. Київ) від 18.08.2023 судове рішення виконано, відкрите у зв`язку з цим виконавче провадження закінчено 17.08.2023 (а.с.17).

Між тим, було з`ясовано наявність ще одного арешту на майно, інформацію про який було внесено Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби у Ленінградському районі № 441/8, 25.11.2000 та зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12.10.2004 року за 17:56:43 № 1373294. Об`єктом обтяження зазначено: невизначене майно, все майно (а.с.13-14).

Колегія суддів звертає увагу на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 29.09.2020 у справі № 378/596/16-ц, відповідно до якої неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Таким чином, не вірно обраний спосіб захисту є підставою для відмови у задоволенні позову, а не відмови у відкритті провадження у справі.

При цьому колегія суддів враховує й наступне.

Районний суд відмовляючи у відкритті провадження у справі, за змістом оскаржуваної ухвали, указав про можливість захисту порушеного права шляхом звернення у суд із позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, проте залишив поза увагою наявність рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01.05.2023, яким скасовано арешт на квартиру, накладений відповідно до постанови №441/8 від 25.11.2000 ВДВС у Ленінградському районі, згідно обтяження, яке зареєстровано 12.10.2004 17:55:10 за № 1373294 Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою.

А також не дав оцінки тому, що майно, щодо якого заявлено цей позов також випливає із виконавчого провадження № 441/8 від 25.11.2000, згідно якого внесено обтяження у Державний реєстр 12.10.2004 через майже одну хвилину - о 17:56:43 та у розділі обтяження зазначено: невизначене майно, все майно.

У постанові від 22 січня 2021 року у справі № 340/25/19 Велика Палата Верховного Суду зробила наступний правовий висновок.

Для визначення юрисдикції цього спору необхідно визначити підстави позову, зміст прав, на захист яких направлено звернення до суду. Якщо підставою позову є неправомірні, на думку позивача, дії органу державної виконавчої служби при накладенні арешту на певне майно, то такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства. Якщо підставою позову є наявність спору про право та/або позивач подає його з метою захисту права власності або іншого речового права, то ці спори мають розглядатися в порядку цивільного/господарського судочинства як такі, що випливають із цивільних правовідносин.

Підставою даного позову позивач визначив наявність арешту, накладеного на майно спадкодавця, що перешкоджає йому в оформленні спадкових прав на нерухоме майно. Тобто, даний позов спрямований на захист прав позивача, пов`язаних із спадкуванням, та підлягає розгляду у позовному провадженні за правилами цивільного судочинства.

Водночас, колегія суддів звертає увагу, що у справі за позовом про звільнення майна з-під арешту відповідний орган - державна виконавча служба залучається, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Також слід враховувати, що у разі залучення органу державної виконавчої служби у якості відповідача, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, в порушення норм процесуального права, дійшов помилкового висновку про відмову у відкриті провадження.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, що ухвала суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження є незаконною та перешкоджає подальшому провадженню у справі, колегія суддів вважає обґрунтованими. Тому відсутні підстави для аналізу інших доводів апеляційної скарги.

Із огляду на викладені норми процесуального закону, районний суд, встановивши суб`єктний склад сторін, помилково застосував наведені норми процесуального закону, залишивши поза увагою, що звернення позивача до суду із цим позовом зумовлене необхідністю захисту її майнових прав та має розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув, не пересвідчився належним чином щодо складу правовідносин, предмету та підстав заявлених позовних вимог, та дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті провадження у цій справі.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно п. п. 3. 4. ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена передчасно, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційні ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року скасувати, а справу направити на продовження розгляду до того ж суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: