Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2-о/711/224/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого - судді Скляренко В.М.

при секретарі: Копаєвій Є.В.,

за участі:

представника заявниці ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: ОСОБА_2 , -

в с т а н о в и в:

Представник заявниці адвокат Євтушенко М.П., який діє на підставі ордеру серії СА №106176 від 22.09.2022р., звернувся до Соснівського районного суду м. Черкаси 18.10.2023р. із заявою, в якій просив встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 постійно проживала на час відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_4 , включно до дня її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Черкаси, Черкаської області.

В обґрунтування вимог в заяві зазначається, що заявниця є донькою ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2004 року і до дня смерті матері заявниця проживала разом з нею у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Ця квартира належала на праві власності заявниці (1/3 частка) та померлій ОСОБА_4 (2/3 частки). В період життя ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я своєї іншої доньки сестри заявниці ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_4 ніхто із спадкоємців не звертався вчасно із заявою про прийняття спадщини, а заявниця вважала, що прийняла спадщину фактично. 11.08.2023р. заявниця звернулась до нотаріуса для оформлення спадкових прав, але нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки зареєстроване місце проживання заявниці не збігається із зареєстрованим місце проживання померлої. Натомість на теперішній час заявницею пропущений строк для подання заяви про прийняття спадщини. За таких обставин заявниця позбавлена можливості в інший спосіб, аніж судовий, підтвердити факт її постійного проживання разом з померлою матір`ю у їх спільній кватирі, що потрібно їй для реалізації права на спадкування.

23.10.2023р. Соснівський районний суд м. Черкаси постановив ухвалу про передачу матеріалів заяви до Придніпровського районного суду м. Черкаси за підсудністю.

17.11.2023р. судом відкрито провадження у справі.

За клопотанням представника заявниці 11.12.2023р. судом постановлено ухвалу, якою витребувано у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. належним чином засвідчену копію спадкової справи №70/2023 після померлої ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Витребувані судом докази надійшли до суду 20.12.2023р.

В судовому засіданні представник заявниці підтримав вимоги заяви та наполягав на їх задоволенні.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначила, що повністю визнає вимоги заявниці. Пояснила, що заявниця є її сестрою та проживала разом з їх матір`ю у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , і здійснювала догляд за матір`ю, оскільки остання хворіла і потребувала догляду, а відтак прийняла спадщину після смерті матері.

За клопотанням представника заявниці судом в судовому засіданні допитано в якості свідка ОСОБА_5 .

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_2 . Вказала, що вона знає заявницю та її померлу матір, як сусідів, оскільки заявниця разом з померлою матір`ю проживала у квартирі АДРЕСА_3 все життя.

Заслухавши пояснення учасників справи та свідка, перевіривши матеріали справи, дослідивши та оцінивши усі наявні у справі докази, судом встановлено наступні обставини справи.

Заявниця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копіями відповідних документів, що видані органи державної реєстрації актів цивільного стану, які наявні у матеріалах спадкової справи №70/2023, номер у Спадковому реєстрі 71077705.

Згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 19.11.1996р., що видане органом приватизації Придніпровського райвиконкому, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності заявниці (1/3 частка) та ОСОБА_4 (2/3 частки).

12.05.2016р. ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала належні їй 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_1 , своїй доньці ОСОБА_2 ..

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.

Причиною смерті ОСОБА_4 є поліорганна недостатність, що підтверджується довідкою про причину смерті №866 від 31.10.2021р. /а.с. 10/.

Протягом 2021 року ОСОБА_4 хворіла на інсулінонезалежний цукровий діабет з порушенням периферичного кровообігу та неодноразово проходила стаціонарне лікування у КНП «Третя Черкаська міська лікарня швидкої медичної допомоги» під час якого їй було проведено лікування з ампутацією пальців правої стопи: в період лікування з 17 по 29 червня 2021 року ампутовано 5 палець; в період лікування з 05 по 25 серпня 2021 року 4 палець; в період лікування з 15.09.2021р. по 13.10.2021р. 3 палець. Зазначені обставини підтверджуються відповідними медичним виписками /а.с. 9, 13, 14/.

Протягом шестимісячного строку після смерті ОСОБА_4 ніхто із спадкоємців не звертався до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Згідно наявної в департаменті «Центр надання адміністративних послуг» Черкаської міської ради інформації ОСОБА_4 в період часу з 18.03.1981р. до 21.12.2021р. була зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 . Станом на 31.10.2021р. у такому житлі не було зареєстроване місце проживання інших осіб.

Згідно наявних у паспорті громадянина України відомостей про зареєстроване місце проживання, ОСОБА_3 з 07.04.2004р. також була зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 , - проте з 29.10.2018р. її місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_4 .

Згідно акту опитування сусідів від 06.09.2023р. ОСОБА_3 разом з ОСОБА_4 фактично проживала з 2004 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 8/.

Після смерті ОСОБА_4 у приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Степаненко А.М. заведено спадкову справу №70/2023 (номер у Спадковому реєстрі №71077705) на підставі заяви ОСОБА_3 від 11.08.2023р.

Постановою від 14.08.2023р. нотаріус відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 , оскільки нотаріусу не надано належних доказів фактичного прийняття спадщини ОСОБА_3 , а зареєстроване місце проживання померлої та ОСОБА_3 не збігається.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_4 за її зареєстрованим місцем проживання не було зареєстровано інших осіб, а фактичне проживання у такій квартирі ОСОБА_3 не може бути підтверджено належним документом, то заявниця не може підтвердити фактичне прийняття спадщини після смерті матері, що створює перешкоди заявниці у реалізації її права на набуття у спадщину частки квартири, яка належала померлій, тоді як між спадкоємцями відсутній спір щодо прийняття спадщини.

Надаючи оцінку доводам заявниці та встановленим обставинам справи суд виходить з наступного.

За змістом ч. 1, 2 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (а. 12 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1261 ЦК передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають, зокрема, діти спадкодавця.

Згідно ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Частиною першою статті 1269 ЦК визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Отже, статтями 1268 та 1269 ЦК презюмується, що у разі, коли спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу.

Тобто, дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, чітко визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статтях 1269, 1270 ЦК.

Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2, 3 Закону України від 11.12.2003р. №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (в редакції, яка діяла на день відкриття спадщини) передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання спадкодавця за місцем проживання позивача не може бути доказом того, що позивачка не проживала зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені ч. 3 ст. 1268 ЦК, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом.

Зазначений висновок тлумачення законодавчих норм викладений у постанові Верховного Суду від 10.01.2019р. у справі №484/747/17.

По обставинах спірних правовідносин судом встановлено, що спірна квартира належала на праві спільної часткової власності заявниці та її померлій матері, де вони разом проживали на момент смерті останньої.

Всі учасники справи та допитаний судом свідок, яка проживає у сусідній квартирі, а відтак є очевидцем обставин повсякденного життя заявниці та померлої ОСОБА_4 , беззаперечно підтвердили спільне проживання та постійну участь заявниці у веденні спільного господарства з померлою. Зазначені обставини підтверджуються і дослідженими судом довідками з місця проживання, а також обставинами життя померлої, яка за своїм віком та станом здоров`я потребувала стороннього догляду.

Крім того, заявниця з 2004 року тривалий час мала зареєстроване місце проживання в одній квартирі з померлою.

Таким чином, враховуючи обставини місця проживання заявниці та померлої ОСОБА_4 , а також наявність кровного родинного зв`язку між ними, суд приходить до висновку про об`єктивну доведеність факту спільного постійного проживання таких осіб разом в одному помешканні на момент смерті ОСОБА_4 ..

Заінтересована особа ОСОБА_2 на користь якої померлою було складено заповіт щодо частки квартири, як спадкоємець першої черги не подавала заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , а отже вважається такою, що відмовилась від спадщини. Натомість заявниця будь-яких заяв про відмову від прийняття спадщини не заявляла, але фактично проживала на момент смерті разом з матір`ю в одному помешканні, а відтак вважається такою, що прийняла спадщину і має право на спадкування як спадкоємець першої черги. При цьому ОСОБА_2 підтвердила суду, що між нею та заявницею відсутній спір щодо порядку прийняття та поділу спадщини.

Отже, системний аналіз змісту досліджених судом документів та встановлених обставин справи свідчить, що твердження заявниці про те, що вона фактично прийняла спадщину після смерті матері, оскільки на момент смерті проживала разом з нею, є достатньою мірою обґрунтованими.

При цьому, беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини і громадянина, суд оцінює докази згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», оскільки «таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів» (справа «Бочаров проти України» рішення від 17 березня 2011 року, заява № 21037/05, §45; «Федорченко та Лозенко проти України», рішення від 20 вересня 2012 року, заява № 387/03, §53).

Тож суд вважає доведеним існування та правомірність факту проживання ОСОБА_3 станом на день смерті ОСОБА_4 в одному помешканні, а тому з метою усунення перешкод у реалізації заявницею її права на спадкування суд доходить висновку про можливість задоволення заявлених вимог.

Таким чином, факт проживання заявниці разом з померлою ОСОБА_4 на момент її смерті у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , доведений заявницею перед судом і у суду не виникає ніяких сумнівів з приводу правомірності заявлених заявницею вимог, а задоволення таких вимог сприятиме підтриманню публічного порядку в суспільстві та усуненню оспорюваності законних прав та інтересів заявниці, а тому її вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 3, 10, 18, 82, 89, 259, 263-265, 268, 293-294, 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП НОМЕР_2 ) проживала із спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 , до дня смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складений 26 грудня 2023 року.

Головуючий: В.М. Скляренко