Справа № 148/2171/22
Провадження №2/148/323/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин,-

встановив:

Позивач звернулася в суд з вказаною вище позовною заявою. В обгрунтування заяви послалася на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її племінник, ОСОБА_3 . Вона є спадкоємицею останнього. Однак не в змозі підтвердити родинні відносини з племінником і, як наслідок, оформити спадщину, оскільки її рідна сестра ОСОБА_4 , яка є матірю племінника ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому документи про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відсутні. З метою підтвердження родинних відносин, позивачка зверталася до органів РАЦС та отримала відповідь, що у зв`язку із частковим збереженням Книг державної реєстрації актів цивільного стану, документів реєстрації народження її рідної сестри не виявлено. Також позивач зазначила, що з заявою про прийняття спадщини після смерті її племінника звернулась також її онука, відповідачка, ОСОБА_2 . Так як вони є спадкоємцями різних черг спадкування - вона спадкоємцем третьої черги, а онука - спадкоємцем п`ятої черга, то існує спір про право, а тому факт рдинних відносин можливо встановити лише в порядку позовного провадження.

В інший спосіб підтвердити свої родиннні відносини зі спадкодавцем позивач не в змозі, а тому змушена була звернутися до суду та просить встановити факт, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був її рідним племінником.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали, посилаючись на викладені в ньому обставини. Зазначили, що позивачка не може оформити спадщину після смерті племінника ОСОБА_3 , оскільки відсутні документи, зокрема свідоцтво про народження матері останнього, яке могло б підтвердити факт родинних відносин з померлим ОСОБА_3 . Відповідачка є двоюрідною племінницею ОСОБА_3 і не заперечує проти того, щоб позивачка прийняла спадщину після його смерті. Просили судові витрати залишити за позивачем.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. До суду надійшла її заява, згідно якої вона просить судове засідання провести в її відсутність, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити.

За таких обставин суд, з`ясувавши думку учасників справи, розглянув справу у відсутність відповідача.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки. Племінник позивачки, ОСОБА_7 , з дитинства постійно проживав з нею. Його мати ОСОБА_4 , яка була сестрою позивачки, його залишила в останньої на виховання, так як створила нову сімї у м. Хмільник.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що вона також є сусідкою позивачки. Їй відомо, що ОСОБА_7 був племінником позивачки з дитинства проживав з нею в с. Крищинці. Його мати ОСОБА_9 , сестра позивачки, проживала в м. Хмільнику, так як створила там нову сімю. ОСОБА_9 інколи приїжджала в гості до ОСОБА_1 .

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого Горишківською сільською радою Тульчинського району Вінницької області 12.06.1965, встановлено, що позивачка ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьками згідно свідоцтва записані: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 6).

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого Горишківською сільською радою, ОСОБА_10 31.10.1982 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 та змінила прізвище з « ОСОБА_14 » на « ОСОБА_15 » (а.с.7).

Згідно копії свідоцтва про смерть, виданого відділом ДРАЦС по м. Хмільнику реєстраційної служби міськрайонного РУЮ у Вінницькій області, вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 59 років в м. Хмільник Вінницької області (а.с. 8).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Хмільницьким райвідділом ЗАГС 10.08.1978, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_16 та ОСОБА_4 (а.с. 10).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Тульчинським районним відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) 17.03.2021, судом встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 42 роки в с. Крищинці Тульчинського району Вінницької області (а.с. 11).

Відповідно до копії довідки від 27.09.2021 № 191, виданої виконавчим комітетом Тульчинської міської ради ОСОБА_1 , 1965 р.н., її племінник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дійсно був прописаний і проживав до дня смерті разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серіїї ВН 002781 від 01.03.2001 ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 3.13 га, яка розташована на території Крищинецької сільської ради, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 13).

Відповідно до листа Тульчинської державної нотаріальної контори №1029/02-14 від 30.09.2021 ОСОБА_1 повідомлено, що оформити спадкове майно після смерті ОСОБА_3 немає можливості, у зв`язку з непідтвердженням родинних відносин та рекомендовано звернутися до суду (а.с. 14).

З копії спадкової справи № 287/2021, відкритої після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 Тульчинською державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла його тітка, ОСОБА_1 , звернувшись до Тульчинської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини 10.09.2021 (а.с. 71).

Відповідач ОСОБА_2 звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори з заявою від 30.04.2021 про прийняття спадщини після смерті її двоюрідного дядька ОСОБА_3 , яка зареєстрована Тульчинською державною нотаріальною конторою 06.05.2021 індекс 930/02-14, про що свідчить копія даної заяви, наявна в матеріалах спадкової справи №1029/02-14 (а.с. 72).

Згідно копії заяви ОСОБА_17 від 22.04.2021, він відмовився від прийняття спадщини за законом, яка залишалася після смерті його брата ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 (а.с. 73).

Згідно копії заяви ОСОБА_18 від 27.04.2021 вона відмовляється від прийняття спадщини за законом, яка залишалася після смерті її брата ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_2 (а.с. 74) .

Відповідно до листа Тульчинської державної нотаріальної контори №994/02-14 від 16.09.2021 ОСОБА_1 повідомлено, що у зв`язку з тим, що після смерті ОСОБА_3 , крім неї є ще інші спадкоємці, їй потрібно подати до нотаріальної контори документи, які підтверджують її родинні відносини з померлим для встановлення черги спадкування (а.с. 81).

З копії заяви від 18.02.2022 встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до Тульчинської державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 (а.с. 84).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 1 ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Юридичні факти - це обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Правовідносини, які є предметом розгляду, регулюються п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно із ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Із системного аналізу частини шостої статті 294, статті 315 ЦПК України вбачається, що за наявності спору про право суд в порядку позовного провадження може розглядати справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі й факти родинних відносин, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення або особа не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факти, що мають юридичне значення.

Справи про спадкування повинні розглядатися судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення."

У п. 7 даної постанови Пленум ВС України роз`яснив, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Суд не може відмовити в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану.

У рішенні ЄСПЛ від 21.07.2011 по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

Згідно з частинами першою-третьою статті12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

З огляду на те, що в ході судового розгляду з показів свідків, досліджених письмових доказів, знайшов підтвердження факт родинних відносин між позивачем та померлим ОСОБА_3 , а саме, що останній був племінником ОСОБА_1 , приймаючи до уваги, що між сторонами існує спір щодо порядку черговості спадкування та вони обидві прийняли спадщинцу, враховуючи, що встановлення даного факту необхідне позивачу для оформлення спадкових прав та з огляду на те, що в інший спосіб підтвердити даний факт вона не в змозі, суд вважає, що позов слід задовольнити.

Судові витрати суд залишає за позивачем, оскільки таке бажання вона разом з представником висловили в судовому засіданні.

Керуючись ст. 15, 1263 ЦК України, ст.ст. 4, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 223, 247, 263-265, 293, 294, 315, 319 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Встановити факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був племінником ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення виготовлено 30.06.2023.

Суддя Л.А. Штифурко