ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8371/23 Справа № 212/2692/23 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №212/2692/22 за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року (суддя Колочко О.В.),

в с т а н о в и в:

14 квітня 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 66430,37 грн, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 08 липня 2021 року ОСОБА_1 уклав з АТ «Альфа Банк» (найменування якого змінено на АТ «Сенс Банк», на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 12 серпня 2022 року) угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії № 631707345, відповідно до умов якого АТ «Альфа Банк» зобов`язався надати відповідачу кредит, а відповідач зобов`язався в порядку та на умовах, визначених кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші, передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, передбачених кредитним договором, умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом тридцяти календарних днів з дня отримання від банку інформації. Банк належним чином виконав свої зобов`язання щодо надання позичальнику кредиту, в той час як відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим станом на 22 січня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі 66430,37 грн, яку позивач просить стягнути з відповідача на його користь, а також витрати на сплату судового збору в сумі 2684 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року позов Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 58624,76 грн, витрати на оплату судового збору у розмірі 2368,63 грн, всього 60993,39 грн.

Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині позову відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що рішення суду першої інстанції є таким, що постановлено з порушенням норм матеріального права. Позивач взагалі не надав суду копію або оригінал договору, на підставі якого просить стягнути заборгованість з відповідача. Підписання ж паспорту споживчого кредиту не може свідчити про узгодження сторонами погодження істотних умов договору. Суд у своєму рішенні посилався як на доказ на розрахунок заборгованості, але в розрахунку заборгованості зазначається про сплату 08 грудня 2023 року 1779,96 грн відсотків, в той час як така інформація у виписці взагалі відсутня, також у виписці зазначається про погашення заборгованості 22 листопада 2022 року в сумі 7608,56 грн, а в розрахунку заборгованості відсутнє. Крім того, нібито укладений кредитний договір та паспорт споживчого кредиту взагалі не містять будь-якого опису послуг з розрахунково-касового обслуговування як і розміру такої комісії. Також саме на позивача покладено обов`язок доказування виникнення кредитних зобов`язань та порушення відповідачем умов кредитного договору і всупереч вимог цивільного процесуального права банком не надано до суду належних і допустимих доказів укладення кредитного договору з відповідачем на тих умовах, на які посилається позивач, та отримання відповідачем кредитних коштів.

Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, лише в оскаржуваній частині судового рішення і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 30 листопада 2022 року.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 08 липня 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 уклали договір оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №631707345, в якій ОСОБА_1 пропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною договору про банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та банком. В зазначеному договору ОСОБА_1 пропонував банку відкрити йому поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні із максимальним лімітом кредитної лінії у розмірі 200 000 грн, сума доступного кредиту на момент складення оферти 6400 грн, процентну ставку за користування кредитною лінією для торгових операцій та/або операцій зняття коштів готівкою пропонував встановити у розмірі 35,99% річних, тип процентної ставки фіксована. Також пропонував щомісячно в останній день розрахункового періоду здійснювати договірне списання грошових коштів з рахунку згідно з умовами договору. У свою чергу АТ «Альфа-Банк» акцептувало оферту Чумаченка О.О.

08 липня 2021 року між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» була укладена анкета-заява про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про банківське обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Альфа-Банк».

Згідно інформації. викладеної у вказаній заяві, підписанням цього акцепту, відповідач підтвердив акцепт публічної пропозиції та укладення договору між ним та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» на умовах, викладених в публічній пропозиції та додатках до договору, що розміщенні на веб-сторінці банку.

Також відповідач прийняв пропозицію банку на використання його електронного підпису, зразок аналогу якого наведений в договорі, чи будь-якого іншого аналогу власноручного підпису, що передбачений договором, для вчинення будь-яких правочинів та/або підписання будь-яких документів, підписання яких, згідно з умовами договору можливе з використанням ЕП та/або будь-якого іншого аналогу власноручного підпису.

30 березня 2023 року позивач направив на адресу відповідача досудову письмову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, в якій банк вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 66430,37 грн, проте дана вимога залишена відповідачем без відповідного реагування.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 22 січня 2023 року загальна сума заборгованості відповідача становить 66430,37 грн.

Відповідно до виписки по рахунку за період з 08 липня 2021 року по 22 січня 2023 року вбачається, що відповідач з 27 липня 2021 року по 06 січня 2023 року користувався кредитною карткою, здійснював покупки, знімав та поповнював готівку, тобто реалізував своє право на користування кредитним лімітом. Всього витрат 187260,31 грн, всього надходжень 101835,75 грн. Поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки становить 66430,37 грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47629,35 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 17410,34 грн, відсотків за користування кредитом у розмірі 208,08 грн. є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконує. Нарахування неустойки здійснювалось позивачем, починаючи з лютого 2022 року, та вважаючи ту обставину, що з 24 лютого 2022 року по день ухвалення рішення суду в країні запроваджено та продовжується воєнний стан, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині стягнення неустойки у розмірі 1182,60 грн, оскільки така неустойка має бути списана кредитодавцем, тому суд вважає за необхідне зменшити суму заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47629,35 грн на суму сплачених відповідачем платежів з погашення неустойки у розмірі 6623,01 грн. Таким чином, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором від у розмірі 58624,76 грн, що складає заборгованість за тілом кредиту у сумі 41006,34 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 17410,34 грн, заборгованість за відсотками у сумі 208,08 грн, в іншій частині позову слід відмовити.

Апеляційний суд погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Згідно із частиною 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.

Відповідно до частини 2 статті 627 ЦК України у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3 статті 1054 ЦК України, у редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року).

Споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22 частини 1 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).

10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).

Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до правової позиції, викладеної у пунктах 20 - 21 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 травня 2020 року у справі №638/13683/15-ц, частина 10 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлювала обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту. Звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений вказаним Законом порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.

Положення частини десятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, втратили чинність, проте аналогічним чином обов`язковий досудовий порядок врегулювання питання дострокового повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту передбачено частиною 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування».

З матеріалів справи вбачається, що 08 липня 2021 року між Акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір оферти (оферта на укладення угоди про надання особистого кредиту), за яким відповідачу надано споживчий кредит з фіксованою процентною ставкою за користування кредитом 35,99% річних з датою остаточного повернення кредиту 08 липня 2026 року.

Отже, кредитування відбулося для задоволення споживчих потреб позичальника, а відтак на спірні правовідносини розповсюджується Закон України «Про споживче кредитування».

Враховуючи, що кредитні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з укладенням договору, то спірні правовідносини, що стосуються дострокового повернення кредиту, врегульовані положеннями частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.

Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.

Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Як вбачається з паспорту споживчого кредиту від 08 липня 2021 року, де в пункті 7 зазначено, що договором про споживчий кредит може бути встановлений обов`язок повідомлення кредитодавця про намір дострокового повернення споживчого кредиту з оформленням відповідного документа.

З матеріалів справи вбачається, що 30 березня 2023 року позивач направив на адресу відповідача досудову письмову вимогу щодо виконання договірних зобов`язань, в якій банк вимагав протягом 30 календарних днів з моменту отримання вимоги, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість в розмірі простроченого боргу, у випадку невиконання достроково повернути кредит у повній непогашеній сумі та сплатити всі нараховані і несплачені проценти за користування кредитом, комісії, а саме 66430,37 грн., проте дана вимога залишена відповідачем без відповідного реагування. Тобто наявні докази виконання позивачем вимог частини 4 статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою врегульовано порядок дострокового погашення кредиту.

Враховуючи, що праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за споживчим кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», колегія суддів дійшла висновку, що у відповідача виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до розрахунку заборгованості станом на 22 січня 2023 року загальна сума заборгованості відповідача становить 66430,37 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом, строк сплати якої настав відповідно до графіку, у розмірі 17410,34 грн, заборгованості за кредитом 47629,35 грн, відсотків за користування кредитом 208,08 грн, неустойки 6623,01 грн.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47629,35 грн, заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 17410,34 грн, відсотків за користування кредитом у розмірі 208,08 грн, врахувавши при цьому необхідність зменшення суми заборгованості за тілом кредиту у розмірі 47629,35 грн на суму сплачених відповідачем платежів з погашення неустойки у розмірі 6623,01 грн.

При цьому, відповідач в апеляційній скарзі заперечуючи щодо укладення вказаного кредитного договору та наявності заборгованості, користувався кредитною карткою, здійснював покупки, знімав та поповнював готівку, тобто реалізував своє право на користування кредитним лімітом, не надає доказів виконання договірних зобов`язань у повному чи частковому обсязі, розрахунок заборгованості не спростував.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про недоведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність задоволення позову з підстав його доведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено статтею 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Враховуючи зазначене, відповідно до статті 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

За пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста