ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/858/22Головуючий у 1-й інстанції Коломієць Н. З.
Провадження № 22-ц/817/1007/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

секретаря судового засідання Іванюти О.М.,

за участю:

апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Бакальця І.Г.,

представника відповідача адвоката Цимбалюка П.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу №608/858/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року, ухвалене суддею Коломієць Н.З., повний текст якого складено 08 вересня 2023 року, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Бучацької міської ради Тернопільської області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 , третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Бучацької міської ради Тернопільської області про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилався на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 , який розірвано 04 вересня 2020 року рішенням Бучацького районного суду. У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася одна дитина - донька ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_4 удочерив старшу доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Починаючи з 03 квітня 2019 року і по даний час ОСОБА_4 не належно виконує свої батьківські обов`язки, не приділяє уваги вихованню дітей, не забезпечує належних умов проживання, матеріально не допомагає, не цікавиться їхнім життям. Діти перебувають під опікою та на утриманні матері. Також ОСОБА_4 неодноразово вчиняв відносно ОСОБА_1 домашнє насильство, відмовлявся від своїх дітей, що стверджується скріншотами переписки з мобільного телефону та записом розмови на відеодиску. Все вищенаведене є підставою для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_4 про необхідність змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків щодо виховання дочок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Бакалець І.Г., подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з 03 квітня 2019 року і по даний час ОСОБА_4 не належно виконує свої батьківські обов`язки, не приділяє уваги вихованню дітей, не забезпечує належних умов проживання, матеріально не допомагає, не цікавиться їхнім життям, а діти перебувають під опікою та на утриманні матері. Зазначає, що ні до ОСОБА_7 в садочок, ні до ОСОБА_6 в гімназію їх батько не приходить і не цікавиться ними, про що позивачкою було надано відповідні довідки.

Стверджує, що ОСОБА_4 неодноразово вчиняв відносно неї домашнє насильство, виганяв з дому і вона змушена була серед ночі разом з дітьми тікати з квартири.

Крім того вказує, що у відповіді на відзив в порядку ст.179 ЦПК України, представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бакалець І.Г. зазначав, що суддею Чортківського районного суду Тернопільської області 21 червня 2022 року по вказаній цивільній справі винесена ухвала про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, де відповідачу надано строк до 06 липня 2022 року для подачі відзиву. Всупереч цьому, представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву лише 12 грудня 2022 року без зазначення поважності причин пропуску строку подачі відзиву та без клопотання про його поновлення, однак в задоволенні клопотання представника позивача про залишення відзиву ОСОБА_4 без задоволення судом першої інстанції безпідставно було відмовлено.

Також вказує, що поза належною увагою суду першої інстанції залишився факт звернення ОСОБА_4 до Бучацького районного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підставою такого звернення позивач ОСОБА_9 вказував ту обставину, що він не є батьком ОСОБА_10 і не вважає її своєю донькою. У задоволенні вказаних позовних вимог ОСОБА_4 було відмовлено.

Зазначає, що не оспорюючи рішення Бучацького районного суду Тернопільської області в апеляційному суді, ОСОБА_4 у відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 про позбавлення його батьківства змінив свою позицію щодо дітей і став наполягати на тому, щоб суд не позбавив його батьківства щодо доньок ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Вказує, що така кардинальна зміна в поведінці ОСОБА_4 пояснюється тим, що маючи неповнолітнього сина від першого шлюбу та двох дітей від шлюбу із позивачкою відповідач ОСОБА_4 таким чином намагається уникнути мобілізації.

Крім того зазначає, що суд безпідставно не звернув увагу на, те, що погашення заборгованості відповідачем відбувалось під час судового розгляду вказаної цивільної справи у Чортківському райсуді, а заборгованість по аліментам щодо доньки ОСОБА_6 погашалась лише після ухвалення рішення Бучацьким районним судом Тернопільської області по справі №595/1585/21, яким було відмовлено у позові ОСОБА_4 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження доньки ОСОБА_8 .

Також зазначає, що судом першої інстанції безпідставно та всупереч вимогам ст.178 ЦПК України приєднано до справи письмовий доказ, а саме висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Бучацької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та рішення виконавчого комітету Бучацької міської ради Тернопільської області від 10 лютого 2023 року №36, яким затверджено вищевказаний висновок. Звертає увагу на те, що в матеріалах справи на момент складання цього висновку вже був наявний письмовий доказ, а саме відповідь Служби у справах дітей Бучацької міської ради Тернопільської області №29/13-11 від 12 жовтня 2022 року, відповідно до якої на виконання ухвали Чортківського районного суду Тернопільської області від 14 липня 2022 року немає можливості надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з тим, що вищевказані малолітні діти та території Бучацької територіальної громади зареєстровані та не проживають (з 26 лютого 2022 року діти разом з матір`ю проживають за кордоном).

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Вказує, що суд першої інстанції належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази та обставини, яким надав вірну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позову.

Зазначає, що суд вірно вказав, що тривалі неприязні відносини між сторонами не можуть слугувати причиною позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 . Самі по собі непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їхніх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків.

Крім того вказує, що суд першої інстанції вірно взяв до уваги Висновок органу опіки та піклування Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області, згідно з яким ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , недоцільно позбавляти батьківських прав щодо його неповнолітніх дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_5 .

Також вважає, що суд першої інстанції правомірно не взяв до уваги пояснення неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , оскільки такі могли бути надані під впливом певних зовнішніх факторів, а в силу свого віку і життєвого досвіду вона не спроможна надати правильну та виважену оцінку.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав, викладених у ній.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, а рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду відповідає.

В судовому засіданні встановлено наступні обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 04 вересня 2020 року рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області. При розірванні шлюбу судом не вирішувалось питання про залишення дітей з котримось із батьків.

У даному шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно 10 жовтня 2019 року. Крім того, ОСОБА_4 удочерив старшу доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим повторно 10 жовтня 2019 року, де батьком значиться ОСОБА_4 .

На підтвердження позовних вимог позивачка до позовної заяви долучила наступні документи:

- довідку Бучацької гімназії ім.В.М.Гнатюка №59 від 14 грудня 2021 року, де навчається донька ОСОБА_6 про те, що лише мати цікавиться навчанням дитини;

- довідку сімейного лікаря КНП «Бучацької центральної амбулаторії загальної практики сімейної медицини» № 2014 від 10 грудня 2021 року про те, що батько не цікавиться здоров`ям та розвитком дітей;

- письмові пояснення друзів та подруг, які стверджують, що ОСОБА_4 поганий батько, не займається вихованням дітей, не цікавиться їхнім життям, не утримує їх;

- скріншот переписки з мобільного телефону та запис розмови, з яких нібито слідує, що відповідач відмовляється від дітей.

Також до позовної заяви було долучено відомості про справи Івано Франківського міського суду Івано Франківської області та повідомлення слідчого відділення Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області на адвокатський запит щодо перебігу розгляду її заяви від 05 жовтня 2019 року про побиття чоловіком, де вказано, що заява була зареєстрована в журналі єдиного обліку заяв та повідомлень Бучацького ВП Теребовлянського ВП ГУНП в Тернопільській області того ж дня та надіслана начальникові Івано Франківського ВП ГУНП в Івано Франківській області для долучення до матеріалів кримінального провадження.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачкою умисного ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання його батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина перша статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).

Статтею 150 Сімейного Кодексу України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява №10383/09) ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обстави (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савін проти України»).

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що відповідач як батько ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, правильно вважав, що позивачем не доведено факт свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків по виховуванню дитини.

Довідка зі шкільного навчального закладу, в якому навчається ОСОБА_5 про те, що контакт із гімназією підтримує тільки мати, не підтверджує цих обставин.

Крім того є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 неодноразово вчиняв відносно позивачки домашнє насильство, оскільки будь-яких належних доказів притягнення відповідача до будь-якої відповідальності за вказаних обставин в матеріалах справи немає, про що також у своєму рішення зазначав суд першої інстанції.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що суд керувався лише висновком органу опіки та піклування-виконавчого комітету Бучацької міської ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 та рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради Тернопільської області від 10 лютого 2023 року №36, яким затверджено вищевказаний висновок, та не взяв до уваги відповідь Служби у справах дітей Бучацької міської ради Тернопільської області №29/13-11 від 12 жовтня 2022 року, відповідно до якої немає можливості надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей у зв`язку з тим, що вищевказані малолітні діти та території Бучацької територіальної громади зареєстровані та не проживають (з 26 лютого 2022 року діти разом з матір`ю проживають за кордоном), то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з матеріалів справи, у них наявний лише один висновок органу опіки та піклування-виконавчого комітету Бучацької міської ради від 10 лютого 2023 року №36, який затверджений рішенням виконавчого комітету Бучацької міської ради Тернопільської області від 10 лютого 2023 року №36, щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 відносно малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому в судовому засіданні суду першої інстанції начальник органу опіки та піклування Бучацької міської ради Чортківського району Тернопільської області підтримала зазначений висновок та пояснила, що не вбачає в діях ОСОБА_4 злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків, а також зазначила, що сам факт заперечення проти позову свідчить про його небайдужість та зацікавленість у долі дітей.

Колегія суддів зазначає, що відповідь Служби у справах дітей Бучацької міської ради Тернопільської області №29/13-11 від 12 жовтня 2022 року, відповідно до якої немає можливості надати письмовий висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав через перебування позивачки з дітьми за кордоном, не є висновком органу опіки і піклування, а є лише відповідною інформацією. Тобто суд першої інстанції, вірно встановивши дані обставини, дійшов обґрунтованого висновку, зіславшись при вирішенні даної справи саме на висновок органу опіки та піклування - виконавчого комітету Бучацької міської ради від 10 лютого 2023 року №36.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_4 звернувся до Бучацького районного суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства та виключення відомостей про батька з актового запису про народження доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на думку колегії суддів, не є підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, в тому числі у відповідності до вимог ст.164 СК України.

Також є безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, всупереч вимогам Закону, прийняв відзив на позову заяву та долучені до нього докази. Як вбачається з матеріалів справи, з 22 червня 2022 року, тобто дня звернення з позовом до суду, по 01 грудня 2022 року будь-яких доказів про належне повідомлення відповідача про розгляд даної справи в суді першої інстанції немає. Лише 01 грудня 2022 року представник ОСОБА_4 - адвокат Цимбалюк П.А. ознайомився з матеріалами справи та 13 грудня 2022 року подав відзив на позовну заяву.

З огляду на зазначені вище обставини справи, на думку колегії суддів, суд першої інстанції вірно вважав, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, взявши до уваги представлені сторонами докази в їх сукупності, а тому дійшов правильного висновку про недоведеність позовних вимог.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки ОСОБА_4 щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, які є законними та обґрунтованими.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року є законними та обґрунтованими і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 30 серпня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2023 року.

Головуючий

Судді