Постанова

Іменем України

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 208/5913/22

провадження № 61-2062св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник (боржник) - ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження - приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович,

заінтересована особа (стягувач) - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на ухвалу Заводського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року

у складі судді Сушкової Л. І. та постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 31 січня 2023 року у складі колегії суддів: Гапонова А. В.,

Новікової Г. В., Никифоряка Л. П.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В. щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 вересня 2022 року № НОМЕР_1, заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (далі - ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп»).

Скарга мотивована тим, що у жовтні 2022 року ОСОБА_1 стало відомо, що на її карткові рахунки приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжею О. В. накладено арешт. Після чого ОСОБА_1 зверталася до адвоката для отримання консультації

та направлення відповідного запиту до приватного виконавця щодо витребування документів, на підставі яких було розпочато виконавче провадження № НОМЕР_1.

19 жовтня 2022 року на електрону пошту адвоката надійшов лист

від 18 жовтня 2022 року № 01-29/5341 із постановою про відкриття виконавчого провадження від 29 вересня 2022 року з ідентифікатором доступу. На сайті автоматизованої системи виконавчого провадження, ОСОБА_1 ознайомилася із матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1. Серед документів виконавчого провадження був виконавчий лист від 17 жовтня 2011 року, виданий Заводським районним судом

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 2-1935/11,

в якому містилася відмітка що цей виконавчий лист повернуто стягувачу

22 березня 2017 року, постанова від 22 березня 2017 року про повернення виконавчого документа стягувачу у виконавчому провадженні № НОМЕР_2

та ухвала Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2020 року про заміну сторони виконавчого провадження з публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». У постанові

від 22 березня 2017 року було зазначено, що виконавчий лист може бути повторно пред`явлений до виконання у строк до 22 березня 2020 року.

На думку ОСОБА_1 , постанова приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 29 вересня 2022 року є протиправною

та підлягає скасуванню, оскільки ТОВ «ФК» Дніпрофінансгруп» пропустило строк пред`явлення до виконання виконавчого листа Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у справі № 2-1935/11 від 17 жовтня 2011 року та такий строк не поновлено, тому виконавчий лист підлягав поверненню стягувачу без виконання, що не було зроблено приватним виконавцем.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_1 просила суд визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В. у виконавчому провадженні

№ НОМЕР_1 від 29 вересня 2022 року щодо відкриття виконавчого провадження, а також стягнути з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В. на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року скаргу ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В. задоволено.

Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В. про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 29 вересня 2022 року із примусового виконання виконавчого листа від 17 жовтня 2011 року № 2-1935/11, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, про стягнення із ОСОБА_1 на користь

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 413 808,92 грн.

Стягнуто з приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В. на користь ОСОБА_1 судові витрати

на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що приймаючи до виконання виконавчий лист від 17 жовтня 2011 року № 2-1935/11 та виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем було порушено вимоги частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», які передбачають повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку із чим, на думку суду першої інстанції, наявні правові підстави для скасування постанови приватного виконавця Ванжи О. В. про відкриття виконавчого провадження

від 29 вересня 2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1.

Разом із цим, суд першої інстанції вважав фактичні витрати заявника

на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн підтвердженими належними доказами, тому, на думку суду, вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягала задоволенню у повному обсязі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» залишено без задоволення. Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для скасування постанови приватного виконавця Ванжи О. В. про відкриття виконавчого провадження від 29 вересня 2022 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, оскільки приймаючи до виконання виконавчий лист від 17 жовтня 2011 року № 2-1935/11 та виносячи постанову про відкриття виконавчого провадження, приватним виконавцем було порушено вимоги частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема не повернуто виконавчий лист, який пред`явлено стягувачем до виконання із пропуском встановленого законом строку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі, поданій у лютому 2023 року до Верховного Суду,

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій

та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні скарги.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій

в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня

2018 року у справі № 727/1256/16-ц та у постановах Верховного Суду

від 26 травня 2021 року у справі № 541/1213/14-ц, від 11 листопада 2021 року у справі № 2-5827/2010 та від 29 листопада 2022 року у справі

№ 489/5747/15-ц.

На думку ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», оскільки постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 23 березня 2017 року виконавчий документ стягувачу повернуто, серед іншого, у зв`язку із наявного встановленого законом мораторію на звернення стягнення на об`єкти житлового фонду, що виключало можливість виконання рішення, тому відлік строку на пред`явлення повинен обраховуватись

за правилами статті 12 Закону України «Про виконавче провадження»

від 02 червня 2016 року № 1404-VIII.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2023 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали цивільної справи із Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області.

У квітні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 08 червня 2023 року справу призначено

до розгляду.

У червні 2023 року до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про залишення касаційної скарги

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» без розгляду, посилаючись відсутність предмета спору, оскільки спір між сторонами врегульовано у досудовому порядку.

Враховуючи те, що ЦПК України не передбачено вчинення такої процесуальної дії як «залишення касаційної скарги без розгляду», тому зазначена заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Крім того відмовитись від касаційної скарги у порядку, передбаченому пунктом 1 частини першої статті 396 ЦПК України, представник

ОСОБА_1 - ОСОБА_2 не має процесуального права, оскільки касаційне провадження відкрито Верховним Судом за касаційною скаргою ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп».

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Постановою державного виконавця Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції Дніпропетровської області Лижником В. О. від 22 березня 2017 року у виконавчому провадженні № НОМЕР_2 повернуто стягувачу виконавчий лист, виданий Заводським районним судом м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 17 жовтня 2011 року № 2-1935/11, на підставі пункту 9 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначено, що цей виконавчий документ може бути пред`явлено повторно для виконання в строк до 22 березня 2020 року

(а. с. 36, 37).

У вересні 2022 року на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В. надійшов від

ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» виконавчий лист від 17 жовтня 2011 року

№ 2-1935/11, виданий Заводським районним судом м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В. на підставі виконавчого листа від 17 жовтня 2011 року

№ 2-1935/11 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про стягнення

з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» заборгованості у розмірі 413 808,92 грн.

03 жовтня 2022 постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи О. В., в межах виконавчого провадження

№ НОМЕР_1, накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника ОСОБА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1

частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального

чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення суду першої інстанції

та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають.

Аналізуючи підстави звернення до суду з указаною скаргою, зміст ухвалених у справі судових рішень та доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи

на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій

чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях,

що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас

не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).

Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.

Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.

ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви»

від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).

Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України»

від 25 липня 2013 року).

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права

на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду,

що передбачено статтею 6 Конвенції.

Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення,

що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади

і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, -

і за її межами.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент видачі виконавчого листа № 489/5747/15-ц та пред`явлення його до виконання вперше були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність

05 жовтня 2016 року.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.

05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон № 1404-VIII.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону

№ 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Тлумачення пункту 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII свідчить, що положення цього Закону застосовуються лише

до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання за якими

не сплив на час набрання чинності цим Законом. Вказаним пунктом Закону не передбачено зворотної дії в часі і можливості застосування норм цього Закону до виконавчих документів, строк пред`явлення до виконання яких сплив на час набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня

2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Конституція України закріпила принцип незворотності дії в часі законів

та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58). Це означає, що дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом (пункт 4 Рішення Конституційного Суду України від 05 квітня 2001 року у справі № 3-рп/2001).

Згідно зі статтею 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження

як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень

та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно

до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частина перша статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти

чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу

в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку

із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення,

не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти,

на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з частиною п`ятою статті 37 Закону № 1404-VIII повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею,

не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ

до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Судом встановлено, що на час набрання чинності Законом № 1404-VIII строк пред`явлення виконавчого листа № 2-1935/11 не сплив, а тому цей виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом трьох років відповідно до пункту 5 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII.

На момент винесення державним виконавцем Заводського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області постанови від 22 березня 2017 року, якою виконавчий лист № 2-1935/11 повернуто стягувачу

на підставі пункту 9 статті 37 Закону № 1404-VIII (через встановлену законом заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо

в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення), діяв Закон України від 03 червня 2014 року № 1304-VІІ «Про мораторій

на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів

в іноземній валюті», яким було встановлено заборону на примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань позичальника або майнового поручителя за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами в іноземній валюті.

23 квітня 2021 року набрав чинності Закон України від 13 квітня 2021 року

№ 1381-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті», пунктом 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» якого передбачено, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого

як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 23 вересня 2021 року.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються

у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу

у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону № 1404-VIII).

Враховуючи те, що постановою державного виконавця від 22 березня

2017 року виконавчий лист № 2-1935/11 було повернуто стягувачу на підставі пункту 9 статті 37 Закону № 1404-VIII, тобто через встановлену законом відповідну заборону, і що із закінченням 23 вересня 2021 року (день втрати чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті») дії такої заборони відбулося переривання трирічного строку пред`явлення виконавчого документа до виконання (перебіг цього строку почався заново), суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на час повторного звернення ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 28 вересня

2022 року із заявою про примусове виконання згаданого виконавчого листа строк його пред`явлення до виконання не сплив, суд першої інстанції,

з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 .

З урахуванням зазначених обставин колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з ухваленням нової постанови про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 .

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Щодо судових витрат

Згідно з підпунктом «б» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема, з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку

з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частинами першою та другою статті 141 ЦПК України передбачено,

що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні апеляційної скарги ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» сплатило 2 481,00 грн судового збору та за подання касаційної скарги - 2 684,00 грн.

Зважаючи на те, що касаційна скарга ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп», підлягає задоволенню у повному обсязі, а ухвала Заводського районного суду

м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року

та постанова Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2023 року - скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні скарги, тому з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 165,00 грн (2 481,00 грн +

2 684,00 грн).

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії Першої судової палати суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 19 грудня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 31 січня 2023 року скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії (бездіяльність) приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжи Олександра Володимировича щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 29 вересня 2022 року № НОМЕР_1, заінтересована особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» судовий збір у розмірі 5 165,00 (п`ять тисяч сто шістдесят п`ять) гивень.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

С. Ф. Хопта