Номер провадження 2/754/3264/23
Справа №754/6168/23
РІШЕННЯ

Іменем України

19 грудня 2023 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Зотько Т.А.,

за участі секретаря судового засідання Нагорної М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Рибака Є.В. ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

Позивач в особі свого представника - адвоката Рибака Є.В. звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди внаслідок ДТП у розмірі 294 442,55 грн., моральної шкоди у розмірі 55 275,00 грн. та понесених судових витрат.

Позовна заява обґрунтована тим, що 26 лютого 2023 року, о 13 год. 45 хв., водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Хундай», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Братиславська, 48 в м. Києві не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем «Шевроле», д.н.з. НОМЕР_2 , під керування водія ОСОБА_1 , який рухався попереду, а той в свою чергу вдарив автомобіль «Субару» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_5 , а він по інерції вдарив автомобіль «Тойота» д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_6 .. Факт вчинення адміністративного правопорушення та вина ОСОБА_3 підтверджуються матеріалами справи про адміністративне правопорушення №754/3726/23 та зокрема постановою Деснянського районного суду м. Києва від 05 квітня 2023 року, якою ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП і в силу ч.4 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню при розгляді даної справи, а відтак позива вимушений звертатись до суду з вказаним позовом за захистом своїх порушених прав.

Ухвалою судді від 17.05.2023 було відкрито провадження у вказаній справі з призначенням розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Одночасно судом було направлено на адресу відповідача було направлено копію позовної заяви з додатками з копією ухвали про відкриття провадження.

Згідно ухвали судді від 02.08.2023 було визначено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін у судове засідання.

24.10.2023 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого заперечує проти вимог позовної заяви, оскільки вважає такі вимоги не обгрунтовані, сума шкоди зазначена позивачем нічим не підтверджена, доданий до позову звіт не містить встановлення причини нанесення збитків ТЗ позивача, не встановлює причинно-наслідкового зв`язку. Щодо моральної шкоди зазначає про те, що жодних підтверджуючих доказів на підтвердження моральних страждань внаслідок ДТП, ушкодження автомобіля, необхідності понесення додаткових витрат на ремонт автомобіля, а також вплив ДТП на його сім`ю позивачем не надано, тому заявлена вимога про відшкодування шкоди у розімрі 55 275, 00 грн. є такою, що не відповідає ступеню страждань, які нібито були завдані позивачу, а відтак, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та його представник - Рибак Є.В. надаючи суду пояснення, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просили суд про їх задоволення.

Відповідач та його представник - ОСОБА_4 заперечували щодо вимог позовної заяви, посилаючись на її необґрунтованість, надаючи пояснення посилалися на обставини, викладені у відзиві на позов.

У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу на праві власності належить автомобіль «CHEVROLET CAPTIVA» д.н.з. НОМЕР_2 .

Судом встановлено, що 26.02.2023 відбулась ДТП за участю автомобіля позивача та автомобіля «Хундай», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_3 , внаслідок чого було пошкоджено належний позивачу транспортний засіб.

Згідно Постанови Деснянського районного суду м. Києва від 05.04.2023 року ОСОБА_3 визнано винним в порушенні ПДР та вчиненні адмінправопорушеня, передбаченого ст.124 КУпАП.

Відповідно до частини третьої ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно Звіту № 1748 складеного 04.04.2013, про визначення вартості матеріального збитку автомобіля «CHEVROLET CAPTIVA» д.н.з. НОМЕР_2 вбачається, що вартість ремонтно - відновлювальних робіт складає = 59 440,00 грн.; вартість необхідних для ремонту матеріалів = 35 807,56 грн.; вартість складових, що підлягають заміні під час ремонту = 351 594,99 грн., а загалом вартість відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу становить суму 446 842, 55грн.. Вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля «CHEVROLET CAPTIVA» д.н.з. НОМЕР_2 , складає 233 072, 79 грн..

Також позивач поніс витрати на проведення дослідження з визначення матеріального збитку у розмірі 4 400 грн., що підтверджується квитанцією.

На час скоєння ДТП відповідальність власника транспортного «Хундай», д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована у ТДВ СК «Кредо» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 211628895 від 20.10.2020 року, яким передбачено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб в сумі 160 000,00 грн., за обов`язкової франшизи в розмірі 3 200,00 грн.. А відтак, договірна відповідальність страховика у розмірі - 159 800,00 грн..

Таким чином, розмір загального збитку завданого майну становить: 446 842, 55 + 4 400,00 - 156 800,00 = 294 442,55 грн.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправні поведінка заподіювана шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювана, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювана шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Враховуючи викладене вище, оскільки станом на час розгляду справи позивачу не відшкодовано у повному обсязі вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача майнової шкоди у розмірі 294 442,55 грн. підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування моральної шкоди, суд дійшов таких висновків.

Як на підставу для відшкодування моральної шкоди, позивач посилається на той факт, що внаслідок ДТП було завдано моральної шкоди пов`язаної із ушкодженням його майна. Моральна школа заподіяна позивачу внаслідок неправомірних дій відповідача під час керування джерелом підвищеної небезпеки, полягає у: пригніченому стані(роздратованість, депресія,жаль, розчарування) через неможливість користуватися власним транспортним засобом. Крім того, позивач є пенсіонером з 2012 року, у березні - вересні 2018 року переніс дві важкі операції ендопротезування правого і лівого кульшових суглобів, позивачу фізично важко і складно самому пересуватися. Пов`язані з втратою автомобіля суттєві додаткові фізичні навантаження викликають швидку втому, гострий больовий синдром, тобто патологічний стан, що супроводжується з`явленням гострих болісних відчуттів у різних частинах тіла, і як наслідок, нервозність і роздратованість. Протягом тривалого часу позивачу доводиться самостійно шукати значні грошові кошти на ремонт пошкодженого автомобіля, оскільки страховий ліміт, навіть в половину не покриває заподіяної йому внаслідок ДТП шкоди, через що з 26.02.2023 по теперішній час позивач страждає на безсоння, втратив якість життя. В нинішній складній економічній ситуації в країні, позивачу доводиться спрямовувати кошти пенсії, як єдиного джерела власного і сімейного бюджету не на поточні щоденні витрати сім`ї, такі як продукти харчування, лікарські засоби, лікування, тощо, а на заходи щодо визначення розміру шкоди, вартості збитку та захисту його порушеного права. Від такого нецільового використання коштів страждають і члени його родини, що призвело до розладу стосунків та додаткових емоційних (моральних) ускладнень. А тому, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» моральна шкода завдана діями відповідача позивачем оцінюється у сумі 55 275,00 грн..

В силу вимог ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до частини першої, пунктів 1,3 частини другої статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Крім того відповідно роз`яснень даних в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

При вирішенні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд враховує обставини справи, а саме характер моральної шкоди, спричиненої позивачу в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також негативні наслідки, які є суттєвими, приносили біль остатньому, що безумовно змінило звичайне життя позивача.

Разом з тим, суд вважає, що пред`явлений до стягнення з ОСОБА_3 розмір моральної шкоди 55 275, 00 грн., визначений позивачем є надмірно завищеним.

На думку суду, виходячи із принципу розумності, виваженості і справедливості сума моральної шкоди має складати 5 000,00 грн., що буде відповідати обставинам справи, а саме обсягу моральних страждань, що стали причиною дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини відповідача ОСОБА_3 , крім того, судом враховується, що був пошкоджений автомобіль позивача, внаслідок чого позивач не мав можливості використовувати автомобіль для власних потреб.

Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема на професійну правничу допомогу (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України).

Частиною першою та другою статті 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з вимогами ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правової допомоги представником позивача - адвокатом Рибаком Є.В. до суду надано копію Договору про надання професійної правничої допомоги №19/04/8 від 19.04.2023 р. та Додаткову угоду №1 до Договору про надання професійної правничої допомоги №19/04/8 від 19.04.2023 р..

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою, заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд при постановлені рішення враховує правові висновки, викладені у постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, а саме: витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Розом з тим, дослідивши письмові докази, надані на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, слід дійти висновку про те, що наявні в матеріалах справи документи, надані представником позивача не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу, адже розмір вказаних витрат має бути доведений та документально обґрунтований, що в свою чергу стороною позивача зроблено не було, оскільки Додаткова угода №1 до Договору про надання професійної правничої допомоги №19/04/8 від 19.04.2023 р. містить погоджену вартість наданих послуг, однак при цьому суду не надано Акту приймання - передачі наданих послуг з детальним розписом виконаних робіт.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

У відповідності зі ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 23, 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст.12, 13, 14, 76-82, 89, 95, 133, 137, 141, 178, 258, 259, 263-264, 265, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди внаслідок ДТП - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальної шкоди - 294 442,55 гривень, моральної шкоди - 5 000 гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 497,18 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Дані позивача: ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Дані відповідача: ОСОБА_3 , РНОКПП - НОМЕР_6 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду виготовлено 27.12.2023.

Суддя: