Справа № 932/1244/22
Провадження №2/932/1771/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Скрипниченко К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощенного провадження з повідомленням (викликом) сторін в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в якому просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона ОСОБА_1 є співвласником квартири АДРЕСА_1 . Разом з нею співвласником цієї квартири є також її племінник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться під її опікою, та ОСОБА_4 . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Відділом ЦНАП «Правобережний» м. Дніпро, від 26.01.2022 року № 002460, до складу сім`ї співласника ОСОБА_1 в квартирі за вказаною адресою входять та зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 12.12.2013 року; та її племінниця ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована з 05.02.2015 року. ОСОБА_2 не проживає в квартирі за вказаною адресою протягом останніх семи років без поважних причин, вона не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, її особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою вона не цікавиться; перешкод в користуванні житловим приміщенням ніхто із членів сім`ї їй не чинив, наразі її місце проживання невідоме. Факт реєстрації відповідачки в квартирі за вказаною адресою порушує їх право на вільне розпорядження і користування майном, оскільки вони змушені сплачувати за відповідача комунальні послуги.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 15.02.2022 року зазначена цивільна справа передана для розгляду судді Кудрявцевій Т.О.

Ухвалою судді від 23.03.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засідання позивач просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснила, що відповідачка не проживає в квартирі за місцем реєстрації більше семи років, у неї є ключі від квартири, проте вона з 15 років з дня народження за власним бажанням уходила з дому, бродила містом, вона її неодноразово розшукувала та повертала додому, проте відповідачка через деякий час знову уходила з дому, ніхто з їх членів сім`ї їй не чинив перешкоди в користування житлом за вказаною адресою.

Відповідач у судове засідання не з`явилась, день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву, заяв та клопотань суду не надала.

Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе на підставі ст.ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду за наявними у справі доказами.

Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частинами першою, другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ж до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу Конвенції про права людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено Європейським судом з прав людини у справі «Маркс проти Бельгії», в рішення у якій суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності».

У рішенні по справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинне здійснюватися з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав. Рішенням у справі «Прессос компанія Нав`єра А.О.» та інші проти Бельгії» Європейським судом встановлено, що має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти шляхом ужиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Таким чином, вищенаведеними положеннями чинного законодавства України передбачено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, у цьому випадку відповідно до змісту статтей 379, 382 ЦК України об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачці ОСОБА_1 , її племіннику ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який знаходиться під її опікою, та ОСОБА_4 .

Рішенням Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 21 від 19.01.2018 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , надано статус дитини-сироти.

Рішенням Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Дніпрі ради № 22 від 19.01.2018 року встановлено опіку над ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , призначено ОСОБА_1 опікуном над дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визначено місце проживання дитини разом з опікуном за адресою: квартира АДРЕСА_1 ; призначено опікуна дитини ОСОБА_1 опікуном над частиною квартири АДРЕСА_1 , яка належить дитині-сироті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Відділом ЦНАП «Правобережний» м. Дніпро, від 26.01.2022 року № 002460, в квартирі за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 12.12.2013 року; та племінниця позивачки - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована з 05.02.2015 року.

ОСОБА_2 не проживає в квартирі за вказаною адресою протягом останніх семи років без поважних причин, вона не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не приймає, її особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою вона не цікавиться; перешкод в користуванні житловим приміщенням ніхто із членів сім`ї їй не чинив, наразі її місце проживання невідоме.

Факт реєстрації відповідачки в квартирі за вказаною адресою порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном, оскільки вона разом з іншими співвласниками змушені сплачувати за відповідача комунальні послуги.

Факт непроживання відповідача за вищевказаною адресою підтверджується Актами обстеження від 15.12.2021 року, 27.01.2022 року, складеними за участю сусідів позивачки, поясненнями в судовому засіданні свідків.

Так, свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 була зареєстрована за вказаною адресою за проханням її матері, а його сестри, вона в квартирі проживала періодично, часто уходила з дому, блукала у невідомому напрямку, ночувала на теплотрасі, вони її знаходили, повертали додому, вона могла нетривалий час побути вдома, а потім знову уходила у невідомому напрямку. Приблизно в 2014-2015 роках вона разом зі своїм співмешканцем винесли із вказаної квартири пилосос, вентилятор, посуд і після цього вона в квартирі не з`являється, ніхто їй не чинить перешкоди у проживанні в цій квартирі. В останнє він її бачив на теплотрасі біля Севастопольського парку в 2014 році і вона казала, що їй подобається бомжувати. Вважає необхідним визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаною квартирою, оскільки за комунальні послуги вона не платить, він є пенсіонером, платить за комунальні послуги, хоча перебуває у складному матеріальному становищі.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 є її племінницею, донькою її сестри ОСОБА_7 , яка померла в 2017 році від онкологічного захворювання. ОСОБА_1 є опікуном над ОСОБА_8 , який є також сином ОСОБА_7 . Їй відомо, що ОСОБА_9 не з`являється і не живе в квартирі АДРЕСА_1 з 2015 року, вона залишила свою доньку ОСОБА_10 своїй матері, а сама пішла з дому та перебувала у невідомому напрямку. Коли її мати померла дитину забрали у будинок дитини, а ОСОБА_9 в квартирі не з`являється, дитиною не цікавиться, за комунальні послуги не платить, речей її в квартирі немає, вона веде бродячий спосіб життя, ніхто їй не чинив перешкоди у проживанні в квартирі. Вона від знайомих знає, що ОСОБА_9 бомжує в центрі міста, раз на два роки народжує дитину, залишає дітей у пологовому будинку і оскільки вона зареєстрована у вказаній квартирі, кожний раз їм телефонують з органів опіки та з`ясовують чи не можуть вони забрати її дітей.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою позивачки, їй відомо, що ОСОБА_9 є неблагополучною особою, вона не проживає в квартирі АДРЕСА_1 близько семи років, вона бродяжничає, сама залишила квартиру, ніхто їй не чинив перешкоди у проживанні в цій квартирі.

Зважаючи на встановлені судом обставини, підстави для користування спірною квартирою, згідно із ч. 3 ст. 810 ЦК України і ст. 158 ЖК УРСР, на умовах договору у відповідача відсутні, а тому належить визнати, що мало місце користування відповідачем житлом за вказаною адресою на праві особистого сервітуту відповідно до ст. 405 ЦК України з наслідками, передбаченими ч. 4 ст. 156, ст. 162 ЖК УРСР.

Оскільки відповідач відсутня у спірній квартирі більше одного року, не проживає в ній без поважних причин і не користується нею, тому суд дійшов висновку, що сервітут нею не використовується без поважних причин більше встановленого законом строку, тому на підставі ч. 3 ст. 405 ЦК України сервітут відповідача припинився, а відтак відповідача належить визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені нею по справі судові витрати сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 11-13, 81, 141, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у сумі 992,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачами протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева