С О Л О М ' Я Н С Ь К И Й Р А Й О Н Н И Й С У Д М І С Т А К И Є В А
__________________________________________________________________________________________
Провадження 2/760/953/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

І. Вступна частина

17 березня 2023 року Солом?янський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Коробенка С.В.

за участю секретаря Семененко А.Д.

розглянув у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, визнання права власності в порядку спадкування.

ІІ. Описова частина

29 грудня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Солом`янського районного суду міста Києва з позовними вимогами до Київської міської ради про встановлення факту прийняття ним спадщини після батька - ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із фактичним вступом у володіння спадковим майном - 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 04.01.2021 у справі було відкрите провадження.

Свої вимоги Позивач обгрунтовував наступним.

Зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_2 .

Після його відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , що належала померлому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1995.

На момент смерті батька Позивач, як він зазначає, був зареєстрований по АДРЕСА_2 , оскільки ним була придбана квартира в новобудові, проте проживати в ній не було можливості, оскільки у будинку продовжувались вестись оздоблювальні роботи, а квартира потребувала ремонту.

Відтак, Позивач зі своєю сім`єю продовжував проживати з батьками в квартирі АДРЕСА_1 та утримувати її на рівні з батьками.

Позивач зазначає, що його батька за життя не складав заповіт, зі своєю дружиною - матір`ю Позивача - воно розлучились, а тому Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги.

ОСОБА_1 наполягає на тому, що згідно з положеннями Цивільного кодексу УРСР він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав в квартирі, продовжував сплачувати комунальні послуги. Позивач не оформив спадщину у встановленому порядку, і лише в 2020 році він звернувся до державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори і заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Проте постановою від 15.08.2020 у видачі такого свідоцтва йому було відмовлено з посиланням на те, що на момент смерті спадкодавця він з ним не проживав (був зареєстрований за іншою адресою) і протягом 6 місяців не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Враховуючи викладене, Позивач просить захисти свої права, встановивши факт прийняття ним спадщини після батька та визнати за ним права власності на частини квартири, що увійшла до спадкового майна.

10 вересня 2021 року від Київської міської ради надійшов відзив на позов, в якому Відповідач просив вирішити справу згідно з нормами закону, що регулюють дані правовідносини.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, подали заяву про розгляду справи у їх відсутність, позов підтримали, просили суд його задовольнити.

Відповідач свого представника у судове засідання не направив. Неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.

ІІІ. Мотивувальна частина

Заслухавши пояснення Позивачів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 , виданим 12.10.1998 р. Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого району міста Києва.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки у праві власності на квартиру АДРЕСА_3 , яка належала йому на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1995 .

Встановлено, що за життя померлим ОСОБА_2 не було складено заповіт.

Оскільки спадщина після смерті ОСОБА_2 відкрилась у 1998 році, порядок спадкування регулюється Цивільним кодексом УРСР.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Згідно зі ст. 527 Цивільного кодексу УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народжені після його смерті.

У відповідності до ч 1 ст. 529 Цивільного кодексу УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівний частках, діти (у тому числі усиновлені) дружина і батьки (усиновителі) померлого.

За правилами ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З пояснень Позивача та матеріалів справи встановлено, що після смерті батька Позивач ОСОБА_1 продовжував проживати в квартирі АДРЕСА_1 , нести витрати на її утримання, оплачувати комунальні послуги відповідно до рахунків обслуговуючих організацій, не зважаючи на те, що з 15.05.1998 був зареєстрований за іншою адресою - в квартирі АДРЕСА_4 .

Постановою державного нотаріуса П`ятої київської державної нотаріальної контори Василевської О.А. від 15.08.2020 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Постанова нотаріуса мотивована тим, що Позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини та не проживав разом з померлим на час відкриття спадщини.

Проте, як свідчить практика Верховного Суду, сама лише відсутність реєстрації особи за місцем проживання спадкодавця не може заперечувати факту прийняття нею спадщини шляхом фактичного вступу у володіння нею.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує його право власності, неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з незалежних від спадкоємця причин.

Згідно зі ст. 560 Цивільного кодексу УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до положень ст. 561 Цивільного кодексу УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Водночас, Цивільним кодексом УРСР не обмежено строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.

Відтак, отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є його правом, а не обов`язком.

При цьому, виходячи з положень Цивільного кодексу УРСР вбачається що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини.

Отже, прийняття спадщини може бути підтверджено діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать про те, що в шестимісячний строк із дня відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

У п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надані роз`яснення, що «у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження».

Статтею 80 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Наявні у справі матеріали дозволяють суду прийти до висновку про обгрунтованість позовних вимог про встановлення факту прийняття спадщини та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене позов підлягає задоволенню.

IV. Резолютивна частина

Керуючись ст.ст. 525, 527, 529, 548, 549 Цивільного кодексу Української РСР, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 223, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд вирішив:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після батька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном - 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 .

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

3. Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

Відповідач: Київська міська рада, адреса: м. Київ, вул. Хрещатик, 36; .

Суддя: