Справа № 202/7270/23
Провадження № 2/202/1829/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Михальченко А.О.,

секретар судового засідання Голобородько О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 202/7270/23 за позовом

Керівника Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області

до

ОСОБА_1

про конфіскацію земельної ділянки, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

21.04.2023 керівник Слов`янської окружної прокуратури Донецької області, який діє в інтересах держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області, звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що ОСОБА_1 , який є громадянином Російської Федерації, успадкував після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі 22.06.2018 за №1825, набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:002:0616 площею 0,0964 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в м. Лиман Донецької області.

Право власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку 22.06.2018 зареєстроване в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно.

Таким чином громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 22 червня 2018 року набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Лиманської ОТГ Краматорського району Донецької області, та протягом року не виконав покладений на нього у зв`язку з цим обов`язок не відчужив земельну ділянку. Зазначений факт підтверджується інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У зв`язку з цим, вищезазначена земельна ділянка сільськогосподарського призначення підлягає конфіскації у громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 на користь держави України.

Враховуючи викладене просив суд конфіскувати на користь держави земельну ділянку сільськогосподарського призначення у громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з кадастровим номером :07:002:0616 площею 0,0964 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану у м. Лиман Краматорського району Донецької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 133), шляхом припинення права власності, відомості про яку зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 22.06.2018 за № 26757408, та визнання права власності за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Донецької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в сумі 4026,00 грн.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27.04.2022 по справі відкрите загальне позовне провадження та відповідачу надано строк для подання відзиву на позов.

Відповідач своїм процесуальним правом не скористався, відзив на позов суду не подав.

30.05.2023 підготовче провадження закрите. Справа призначена до розгляду по суті.

У судове засідання представники позивача не з`явилися, але через канцелярію суду надійшли заява про розгляд справи без участі представників, позовну заяву підтримали у повному обсязі та просять її задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином через оголошення на офіційному сайті суду, у відповідності до вимог ч.11 ст.128, ст.ст.129, 130 ЦПК України.

Приписами ч.1 ст.223 ЦПК України встановлено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи викладене суд вважає за можливе розглянути справу без участі позивача, представника позивача та відповідача, так як про дату, час і місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, причини неявки суду невідомі.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Приписами ст.41 Конституції України, ст.ст.319, 321 Цивільного кодексу України, встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку, визначеному законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

ОСОБА_1 , який є громадянином Російської Федерації, успадкував після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується інформаційною довідкою №326290130 від 20.03.2023 з Державного реєстру речових прав не нерухоме майно.

З копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом, зареєстрованого в реєстрі 22.06.2018 за №1825, випливає, що ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :07:002:0616 площею 0,0964 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в м. Лиман Донецької області.

Право власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку 22.06.2018 зареєстроване в Державному реєстрі речових право на нерухоме майно.

Таким чином, саме 22.06.2018 громадянин Російської Федерації ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, розташовану на території Лиманської ОТГ Краматорського району Донецької області.

Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України «Про міжнародне приватне право», положеннями Цивільного та Земельного кодексів України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.38 Закону України «Про міжнародне приватне право» право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться.

Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про міжнародне приватне право» виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

Таким чином, оскільки земельна ділянка належить до нерухомого майна в силу ч.1 ст.181 Цивільного кодексу України, знаходиться на території України, то на спірні правовідносини поширюється дія права України.

Відповідно до ст.ст.373, 374 Цивільного кодексу України, ст.80 Земельного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Суб`єктами права приватної власності на землю, згідно зі статтею 80 Земельного кодексу України, визначено громадян України та юридичних осіб. Проте з урахуванням змісту частини другої статті 81 та інших норм Земельного кодексу України суб`єктами права приватної власності на землю визнаються також іноземні громадяни та особи без громадянства.

Зокрема, іноземні громадяни та особи без громадянства відповідно до ч.2 ст.81 Земельного кодексу України можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності.

Згідно із ч. 3 ст.81 Земельного кодексу України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті, в тому числі, у разі прийняття спадщини.

Відповідно до ч.5 ст.22 Земельного кодексу України набуття у власність земельних ділянок сільськогосподарського призначення здійснюється з урахуванням вимог статті 130 цього Кодексу, а саме: іноземцям, особам без громадянства та юридичним особам заборонено набувати частки у статутному (складеному) капіталі, акції, паї, членство у юридичних особах (крім як у статутному (складеному) капіталі банків), які є власниками земель сільськогосподарського призначення.

Одночасно за змістом ч.4 ст.81 Земельного кодексу України землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Суду не надано доказів, що ОСОБА_1 протягом року виконав покладений на нього обов`язок та відчужив земельну ділянку. Зазначений факт підтверджується інформаціями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У разі невиконання вимог ч.4 ст.81 ЗК України настають наслідки, передбачені ч. ч. 2, 4 ст. 145 Земельного кодексу України, у разі якщо відповідно до закону власник земельної ділянки зобов`язаний відчужити її протягом певного строку і земельна ділянка не була відчужена ним протягом такого строку, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду. Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.

Пунктом 10 ч. 1 ст. 346 Цивільного кодексу України визначено конфіскацію як одну з підстав припинення права власності.

Згідно із ст. 356 Цивільного кодексу України до особи може бути застосовано позбавлення права власності на майно за рішенням суду як санкція за вчинення правопорушення ( конфіскація) у випадках, встановлених законом.

Конфісковане майно переходить у власність держави безоплатно, крім випадків, визначених законом. Обсяг та порядок конфіскації майна встановлюються законом.

Частиною 5 ст. 41 Конституції України визначено, що конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Відтак, враховуючи, що ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 22.06.2018 по даний час) не відчужив її, є підстави для її конфіскації у власність держави.

Дана процедура безумовно передбачена чинним земельним законодавством (ч. 4 ст. 81 ЗК України). Ця норма є імперативною та не передбачає винятків.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 27 вказаного Закону України державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Отже, поновити порушені інтереси держави у даному випадку в майбутньому можливо шляхом внесення державним реєстратором змін до відомостей Державного реєстру речових прав та їх обтяжень про вищевказану земельну ділянку у вигляді припинення права приватної власності Відповідача на таку ділянку з одночасним визнанням права власності держави на неї в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області на підставі рішення суду.

Також суд зазначає, що компетентним суб`єктом владних повноважень у даних відносинах є Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області.

Згідно з висновками, наведеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, у чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає компетентний орган.

Так, ч. 4 ст.145 Земельного кодексу України передбачено, що позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель.

Відповідно до Положення про Державну служби України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, який організовує та здійснює державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності.

Зокрема, підпунктом 42 пункту 4 Положення передбачено, що Держгеокадастр, відповідно до покладених на нього завдань, подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом.

Згідно Положення про Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, затвердженого Наказом Держгеокадастру від 23.12.2021 №603, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області є територіальним органом Держгеокадастру та реалізує його повноваження на території Донецької області.

Завданням Головного управління є реалізація повноважень Держгеокадастру на території Донецької області. Головне управління здійснює державний нагляд (контроль) в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, надає адміністративні послуги у сфері земельних відносин, землеустрою, Державного земельного кадастру та національної інфраструктури геопросторових даних. Відповідно до підпункту 36 пункту 4 даного Положення Головне управління подає позов про конфіскацію земельної ділянки у випадках, визначених законом.

В даному випадку, нездійснення захисту компетентним органом полягає у тому, що ГУ Держгеокадастру у Донецькій області не вжило будь-яких заходів із конфіскації земельної ділянки у іноземця.

Згідно з висновками про застосування норм права, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26.05.2018 у справі № 912/2385/18, бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк. Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

Судом встановлено, що Слов`янська окружна прокуратура проінформувала ГУ Держгеокадастру у Донецькій області листом від 06.03.2023 за № 57/1-329вих-23 щодо виявлених порушень вимог земельного законодавства під час володіння ОСОБА_1 земельною ділянкою сільськогосподарського призначення.

Разом з цим, ГУ Держгеокадастру у Донецькій області листом від 31.03.2023 №10-5-0.62-652/2-23 повідомлено прокуратуру, що вбачає порушення вимог земельного законодавства в тому, що іноземний громадянин ОСОБА_1 володіє земельною ділянкою сільськогосподарського призначення, втім не зверталося до суду в зв`язку з обмеженим фінансуванням на сплату судового збору.

Зазначене свідчить про те, що ГУ Держгеокадастру у Донецькій області самоусунулось від вжиття заходів із захисту порушених інтересів держави у сфері земельних правовідносин. За таких обставин інтереси держави залишаються незахищеними і потребують захисту.

Для здійснення прокурором представництва інтересів держави не має значення з яких причин (об`єктивних чи суб`єктивних) компетентний орган не здійснив їх захист. Важливо лише те, що захист інтересів держави не здійснено і вони його потребують.

З огляду на це, суд вважає, що у прокурора були підстави для подання до суду позовної заяви в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру у Донецькій області. В даному випадку представництво інтересів держави здійснюється прокурором, який виконує субсидіарну роль, щоб ці інтереси не залишилися незахищеними.

Прокурором дотримано вимоги абз.3 ч.4 ст.23 Закону України «Про прокуратуру». На виконання зазначених норм, Слов`янською окружною прокуратурою попередньо листом від 17.04.2023 №57/1-488ВИХ-23 повідомлено позивача про прийняття рішення щодо представництва інтересів держави шляхом пред`явлення до суду цього позову.

Враховуючи викладене позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь Донецької обласної прокуратури судовий збір в розмірі 4 026,00 грн., сплата якого підтверджена випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 76, 141, 263-265, 280-281 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Конфіскувати на користь держави земельну ділянку сільськогосподарського призначення громадянина Російської Федерації ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) з кадастровим номером :07:002:0616 площею 0,0964 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану у м. Лиман Краматорського району Донецької області (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 133), шляхом припинення права власності, відомості про яку зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень 22.06.2018 за № 26757408, та визнання права власності за державою в особі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області (вул. Уютна, 23, м. Полтава, Полтавська область, 36039, ).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Донецької обласної прокуратури витрати зі сплати судового збору в сумі 4 026 грн. 00 коп. (чотири тисячі двадцять шість грн. 00 коп.)

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст.354 ЦПК України учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений суддею 26.06.2023.

Суддя А. О. Михальченко