Справа № 444/540/23
Провадження № 2/444/394/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(повне)

29 листопада 2023 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Олещук М. М.,

секретар судового засідання Мачіха Г.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жовква Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третьої особи: органу опіки та піклування Жовківської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_3 , третьої особи: органу опіки та піклування Жовківської міської ради, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів.

Позивач обґрунтовує позов тим, що він з відповідачкою перебуває у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2016 року, який зареєстрований Глинською сільською радою Жовківського району Львівської області, актовий запис №01.

Від спільного подружнього життя вони мають неповнолітню дитину, а саме: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що вони після одруження проживали у АДРЕСА_1 . Протягом останніх років відносини між ними почали погіршуватись через постійні сварки та непорозуміння. У лютому місяці 2020 року вони припинили спільне проживання. Відповідачка покинула місце спільного проживання, а він із сином залишились проживати у с.Туринка.

В подальшому відповідачка декілька разів брала дитину до себе, однак через пару днів повертала дитину позивачеві. Між ними повністю припинені сімейні відносини і їх шлюб носить лише формальний характер.

Позивач зазначає, що їх спільна дитина навчається у Туринківській ЗЗСО І-ІІІ ст. у 1-му класі.

Навчанням та вихованням дитини займається виключно він та йому допомагає його матір. Відповідачка повністю самоусунулась від виховання дитини, жодного матеріального утримання дитині також не надає. Дитина повністю перебуває на матеріальному забезпечені батька дитини - позивача в справі.

Позивач зазначає, що вони з відповідачкою розірвали усі сімейні відносини, припинили спільне проживання та ведення домашнього господарства.

Також позивач в позовній заяві вказує, що хоч він не заперечує щодо спілкування сина із матір`ю, відповідачка періодично ставить вимогу, щоб забрати його до себе, хоча дитина цього не хоче, а тому вони не можуть у добровільному порядку визначити місце проживання їх сина.

Також позивач вважає, що дитина повинна проживати разом із ним, оскільки дитина більш прив`язана до батька, між ними встановлений тісний контакт та взаємозв`язок. Він постійно займається вихованням та навчанням сина, спільно проводить дозвілля з сином.

Згідно з актом складеного дирекцією Туринківської ЗЗСО І-ІІІ ст. син позивача - ОСОБА_4 є учнем першого класу. Має хороший фізичний і розумовий розвиток, врівноважений тощо. Окрім цього даною характеристикою підтверджується те, що дитина виявляє більшу прихильність до батька. Між батьком і дитиною встановлений тісний взаємозв`язок. Батько відвідує школу, батьківські збори, приймає участь у вихованні сина. Мама дитини не приймає участі у вихованні дитини.

Також про те що мати дитини - відповідачка в справі не проживає за однією адресою із сином, підтверджується довідкою з виконавчого комітету Жовківської міської ради.

Позивачем створені усі належні умови для виховання сина, дитина оточена любов`ю та турботою. Також позивач працює на посаді верстатника деревообробних верстатів та отримує заробітну плату. Крім того, позивач вказує, що він у свою чергу жодних перешкод у спілкуванні та побаченні матері з сином не чинить. Дитина спокійно реагує на відсутність матері та бажає проживати із батьком.

А тому, із врахуванням наведених у позові підстав, позивач просить розірвати шлюб укладений між ним та відповідачкою ОСОБА_5 , що зареєстрований 19.02.2016 року у Глинській сільській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 01. Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 . Окрім того. з врахуванням п.1 ст.180, п.2 ст.157,ст.155 СК України, позивач просить стягувати з відповідачки ОСОБА_3 аліменти на неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь його батька ОСОБА_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, і до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді від 15.05.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 13.06.2023 року.

13.06.2023 року підготовче судове засідання у зв'язку із неявкою представника третьої особи відкладено до 10.07.2023 року.

10.07.2023 року у зв'язку із неявкою сторін в справі розгляд справи відкладено до 08.08.2023 року.

08.08.2023 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання справу призначено до судового розгляду на 10.10.2023 року.

10.10.2023 року розгляд справи відкладено на 30.10.2023 року, у зв`язку із викликом в судове засідання відповідача ОСОБА_3

30.10.2023 року розгляд справи відкладено на 29.11.2023 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити. У вступному слові представник посилається на те, що між позивачем та відповідачем виникали конфліктні ситуації з проводу проживання їх неповнолітнього сина, який проживав з батьком, потім з матір`ю, яка через деякий час повернула сина для проживання з батьком. На даний час весь тягар по утриманню сина лежить на батькові, оскільки мати матеріально не допомагає. Дитина проживає у будинку разом з батьком і бабусею, мати дитини проживає у м. Львові. Мати дитини мала бажання забрати сина проживати разом з нею у м. Львів, але дитина заперечила, та висловилась, що хоче проживати разом з батьком та бабусею. Після того, як в конфлікт було залучено орган опіки та піклування ставлення матері щодо проживання та утримання сина змінилось. Оскільки мати дитини не надає коштів на утримання сина, то позивач просить у разі визначення місця проживання сина разом із ним стягувати з відповідачки аліменти на утримання дитини.

Відповідачка в судовому засіданні зазначила, що вона не проживає разом з чоловіком та сином з лютого 2020 року. Щодо розірвання шлюбу із позивачем не заперечує. Щодо визначення місця проживання їх з позивачем сина, відповідачка пояснила, що вона не має можливості зараз проживати разом з дитиною, але не відмовляється від спілкування з сином. Вона не дає коштів на утримання сина, але по можливості приїздить до сина, привозить продукти і солодощі, батько щодо її спілкування з сином не заперечує. Був період, коли вона забрала сина від батька і проживала з ним в м. Жовква, але їй було складно утримувати і себе і дитину, з приводу місця проживання дитини в них з позивачем виникали конфліктні ситуації. На даний час вона не має можливості утримувати і себе і сина та не хоче травмувати дитину, яка бажає проживати в селі разом з батьком та бабцею.

Представником третьої особи - органу опіки та піклування ОСОБА_6 подано письмову заяву, в якій зазначено, що вона просить проводити розгляд справи у відсутності представника органу опіки та піклування, щодо позову не заперечує (арк. спр. 65).

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Щодо позовної вимоги про розірвання шлюбу, то суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 19.02.2016 року зареєстровано шлюб у Глинській сільській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 (арк. спр.13).

Із копії свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_2 встановлено, що у сторін у шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_4 (арк. спр. 7).

Як встановлено в судовому засіданні та доведено матеріалами справи, подружжя на даний час стосунків не підтримує. Причина розладу у сім`ї - відсутність спільних інтересів, формальність існування шлюбу, тому збереження такого шлюбу є недоцільним.

Шлюбні стосунки подружжям припинені, оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу.

Суд вважає, що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Згідно з ч.2 ст.114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

За таких обставин, суд прийшов до переконання, що подальше проживання та збереження сім`ї є неможливим, тому шлюб між сторонами належить розірвати.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання дитини, суд зазначає наступне.

Частиною 4 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно зі ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно.

Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини, її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками, права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Судом встановлено, що у сторін у шлюбі є одна дитина син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьками якого є ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_3 (відповідач).

З довідки № 124, яка видана виконкомом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області від 20.02.2023 року встановлено, що позивач зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 , і має наступний склад сім`ї: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ОСОБА_3 , дружина ІНФОРМАЦІЯ_4 , в АДРЕСА_1 , не проживає з 13.02.2020 року (арк.спр.6).

Із характеристики виданої директором Туринківської ЗЗСО І-ІІІ ступенів та класним керівником учня ОСОБА_4 встановлено, що дитина ОСОБА_4 дуже хороший, вихований, доброзичливий здобувач освіти. Відповідально виконує завдання і дотримується зобов`язань. Активний на уроках, виявляє велику ініціативність і самостійність. Працьовитий, творчий, безконфліктно працює в колективі. Завжди дотримується правил безпечної поведінки під час занять та ігор. Культурний, ввічливий, дружній. У ОСОБА_4 багато друзів, його люблять. Любить уроки мистецтва та фізичної культури. Бере активну участь у житті класу. Вихованням дитини займається тато. З початку навчального року мами не було. Мама не приймає участі у вихованні дитини (арк.спр.8).

Відповідно до довідки про доходи виданої головним бухгалтером ТзОВ "Делла Порт", позивач в справі ОСОБА_1 працює верстатником деревообробних верстатів та загальна сума доходів за період з 01.08.2022 року по 31.01.2023 року становить 42 400 грн. 00 коп. (арк.спр.9).

Згідно з Висновком про визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Жовківською міською радою Львівського району Львівської області, на даний час малолітня дитина ОСОБА_4 прожинає з батьком, він займається вихованням та утриманням сина. ОСОБА_1 працює офіційно столярем на підприємстві ТзОВ «Делла Порт». Батько створив хороші умови для проживання та розвитку дитини, добре дбає про дитину, що підтверджує акт обстеження умов проживання від 23.06.2023 року. Мати дитини зареєстрована у с. Глинсько, але проживає в АДРЕСА_2 . ОСОБА_9 працює офіційно, винаймає житло. Не може створити умови для свого сина, не може забезпечити всім необхідним, про що дуже шкодує. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Жовківської міської ради ОСОБА_4 однозначно висловився, що бажає жити з батьком у с. Туринка. Виконком Жовківської міської ради вважає доцільним визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком в АДРЕСА_1 (арк.спр.54).

Вищевказаний висновок затверджено рішенням виконавчого комітету Жовківської міської ради Львівського району Львівської області №23 від 13.07.2023 року (арк.спр. 55).

В акті обстеження умов проживання від 23.06.2023 року дитини в сім`ї ОСОБА_1 , зазначено, що начальником служби у справах дітей ОСОБА_6 , заступником директора "Центру надання соціальних послуг" Жук А.І., фахівця соц. роботи ОСОБА_10 , старости села, з метою вивчення умов проживання дитини, за адресою АДРЕСА_1 , умови проживання хороші, в будинку є в наявності усі необхідні меблі та побутова техніка. Для виховання та розвитку дитини створено належні умови: ОСОБА_11 має окрему кімнату, яка обладнана усіма необхідними меблями та предметами повсякденного вжитку. За цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації: мама - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батьків: батько ОСОБА_1 - працює верстатник деревообробних верстатів ТзОВ "Делла Порт", мати - ОСОБА_3 працює на підприємстві ESTE в різні зміни. Матеріально дитина забезпечена усім необхідним, технікою для навчання, підручниками, сезонним одягом та взуттям. Син ОСОБА_11 навчається у ЗЗСО І-ІІІ ступенів с.Туринка, відповідально ставиться до навчання. Батько дитини ОСОБА_1 добре дбає про дитину та її розвиток (арк.спр. 68).

Із наданої психологом Туринківської ЗЗСО І-ІІІ ступенів характеристики на учня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учня 2 класу Туринківської ЗЗСО І-ІІІ ступенів встановлено, що учень навчається у цьому закладі освіти з першого класу. Засвоює програмовий матеріал на високому рівні. Рівень навчальної мотивації високий. Виявляє особливий інтерес до предметів природничого циклу. Пам`ять розвинена добре. Увага стійка. Відповідальний, старанний при виконанні домашніх завдань. Бере активну участь у громадському житті класу. Вихованням дитини займається батько - ОСОБА_1 . Батько бере активну участь у житті класу, школи. Батько цікавиться навчанням і поведінкою дитини, часто навідується до школи, відвідує батьківські збори. Матір дитини - ОСОБА_3 із часу навчання дитини навчальний заклад не відвідувала. Не контактувала із класним керівником з приводу навчання дитини. З дитиною була проведена співбесіда з шкільним психологом на тему його сім`ї. Дитина розповіла, що проживає із батьком та бабусею. Матір навідується до нього рідко. З дитиною було проведено ряд методик та бесід для визначення психологічного стану дитини. При спілкуванні із дитиною з приводу відносин із матір`ю, дитина почувалась не комфортно, запитання про матір викликати у дитини тривогу та переживання. Дитина висловила бажання надалі проживати з батьком, до якого виявляє більшу прихильність. Між батьком і дитиною встановлений тісний взаємозв`язок. Враховуючи вік та психологічний стан дитини, недоцільне проводити опитування дитини в судовому засіданні в приміщенні суду, з метою недопущення виклику у зв`язку із цим додаткових переживань з приводу сформованих відносин у сім`ї.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

За змістом статті 31 ЦК України, малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням якнайкращого забезпечення прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають ураховувати передусім інтереси дитини. Установлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Як встановлено із матеріалів справи, інтересам сина сторін відповідатиме його проживання разом з батьком, на що вказує його психологічний стан, зокрема прихильність до батька, проживання з ним в атмосфері любові, турботи, захисту.

Щодо вимоги позивача про стягнення аліментів на неповнолітнього сина із відповідачки, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на дитину є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Виходячи зі змісту ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" зазначено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Враховуючи обов`язок обох батьків утримувати свою неповнолітню дитину, а також вимоги ст.182 Сімейного Кодексу України та ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" і роз`яснення, що містяться у п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", суд, визначаючи розмір аліментів виходить з того, що такий має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи те, що неповнолітня дитина проживає разом із батьком, знаходиться на його утриманні, з відповідачки належить стягувати аліменти в примусовому порядку.

Так, при визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог ст. 182 Сімейного кодексу України, враховує вік та стан здоров`я дитини, матеріальне становище дитини, потреби на її утримання, стан здоров`я та матеріальне становище відповідачки, яка зазначила в судовому засіданні, що вона працює, та яка не надала доказів, що на її утриманні є інші непрацездатні особи, та приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 та стягнення з відповідачки на користь позивача аліментів на дитину в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Ураховуючи наведене вище, оцінивши надані в справі докази, дослідивши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, враховуючи думку відповідачки з приводу поданого позову та заявленого позивачем розміру аліментів, суд вважає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а тому, визначаючи розмір аліментів, суд виходить з розумності та достатності розміру стягуваних аліментів необхідних для задоволення потреб позивача на утримання неповнолітнього сина, обов`язку обох батьків утримувати дітей, а також виходить із захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, збереження того рівня життя, який вона б мала тоді, коли б утримувалась обома батьками.

Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

А тому суд, виходячи із норми ч. 1 ст. 191 СК України, дійшов висновку, що аліменти із відповідача на утримання дитини підлягають стягненню саме із дня пред`явлення позову, яким є 24.02.2023 року (арк. спр. 1).

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів, суд ураховуючи інтереси дитини, здоров`я дитини, місце фактичного постійного її проживання, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, вважає за доцільне позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 4, 6, 7, 12, 76, 77, 81, 89, 258-259, 263, 264, 265, 268, 354, 355, 430 ЦПК України,суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , що зареєстрований 19.02.2016 року у Глинській сільській раді Жовківського району Львівської області, актовий запис № 01.

Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 .

Стягувати з ОСОБА_3 аліменти на неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в користь його батька ОСОБА_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 24.02.2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне найменування учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , фактично проживає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ;

Третя особа: орган опіки та піклування Жовківської міської ради, яка знаходиться за юридичною адресою: місто Жовква, площа Вічева, 1, Львівського району Львівської області, , e-mail: .

Повне рішення складено 08.12.2023 року.

Суддя: Олещук М. М.