ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4979/23 Справа № 193/1132/22 Суддя у 1-й інстанції - Кравченко Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Хейло Я. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 193/1132/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хейло Я.В.,

суддів Мірути О.А., Тимченко О.О.,

секретар судового засідання: Тимофєєва В.О.

сторонни:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування, яке ухвалене суддею Кравченко Н.О. у смт. Софіївка Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 14 березня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який уточнив 23 грудня 2022 року, до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що в провадженні слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000106 від 03.02.2017 року в якому ОСОБА_1 є потерпілим.

Прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю прокуратури Дніпропетровської області Шестопаловим Р.М. здійснюється процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні №0000106 від 03.02.2017року

Постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області Кукуш А.В., 09.06.2017 року кримінальне провадження №0000106 від 03.02.2017 року закрито, на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Мотивуючи своє рішення, слідчий вказав, що склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України є матеріальним складом, тобто обов`язкова наявність суспільно небезпечних наслідків, що в даному випадку завдані збитки ОСОБА_1 , не можливо встановити, не провівши комплекс слідчих дій з ОСОБА_1 .

В свою чергу, 12.10.2017 ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпро скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області Кукуш А.В. про закриття кримінального провадження - задоволено.

Постанову старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області Кукуш А.В. про закриття кримінального провадження №0000106 - скасовано.

Позивач зазначає, що з моменту скасування постанови, а саме з 12.10.2017 року до теперішнього часу, тобто понад п`ять років, не проведено жодної слідчої дії, що на його думку, очевидно вказує на порушення розумних строків під час досудового розслідування.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Також позивач зазначив, що йому матеріальна та моральна шкода спричинена тим, що у зв`язку з відмовою у розслідуванні кримінального провадження винні особи, які під впливом погроз та шахрайських дій змушували позивача укладати кредитні договори за якими техніку та кошти позивач не отримував (у деяких випадках про договори позивачу взагалі не було відомо), до відповідальності не притягнуті, фінансовими установами до ОСОБА_1 подано позови на загальну суму 140 962,28 грн.

У зв`язку з передуванням цивільних справ в провадженні суду постійними телефонними дзвінками від колекторських організацій, надходженням постанови про здійснення відрахування із доходів на адресу підприємства в якому працює ОСОБА_2 та проведення незаконних стягнень відносно нього, він зазнав моральної школи, яку він оцінює в 1 000 000 гривень, завдану протиправною бездіяльністю органу досудового розслідування та просить стягнути з відповідача на свою користь та судові втирати понесені у зв`язку з судовим розглядом справи, а саме витрати на професійну правничу допомогу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування - відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Узагальнення доводів особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає рішення суду незаконним.

На думку позивача, очевидно, що наявна тяганина під час досудового розслідування, що безумовно вказує на спричинення органом досудового розслідування моральної шкоди.

Позивачем неодноразово використовувалось його право на можливість оскарження дій чи бездіяльність органів досудового розслідування. Незважаючи на ухвали різних судів, які повністю проігноровані, досудове розслідування так і не проводиться.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи

Відповідач надав відзив на апеляційну скаргу в якому просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення суду без змін.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Пізняк В.І. наполягав на доводах апеляційної скарги та просив її задовольнити, а рішення суду скасувати.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що в провадженні слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області перебувало кримінальне провадження №0000106 від 03.02.2017 в якому ОСОБА_1 є потерпілим, відповідно фабули з витягу з кримінального провадження зазначено «19.02.2016 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та інші невстановлені особи за попередньою змовою між собою, знаходячись по АДРЕСА_1 , шляхом обману та зловживання довірою, заволоділи чужим майном потерпілого ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме грошима в сумі 20 600 грн., спричинивши йому матеріальних збитків на вищевказану суму» (а.с. 7). Постановою старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області Кукуш А.В., 09.06.2017 кримінальне провадження №0000106 від 03.02.2017 закрито, на підставі п. 2 ч.1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Мотивуючи своє рішення, слідчий вказав, що склад кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 190 КК України є матеріальним складом, тобто обов`язкова наявність суспільно небезпечних наслідків, що в даному випадку завдані збитки ОСОБА_1 , які не можливо встановити, не провівши комплекс слідчих дій з ОСОБА_1 .. 12.10.2017 ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду м. Дніпро скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області Кукуш А.В. про закриття кримінального провадження - задоволено. Постанову старшого слідчого в ОВС слідчого управління ГУНП в Дніпропетровській області Кукуш А.В. про закриття кримінального провадження №0000106 скасовано (а.с. 17). 22.10.2022 за вих. №21-5178-17 від 15.08.2019, на адресу представника позивача надійшов лист за підписом заступника прокурора області, згідно до якого ухвала Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська, не містить будь-яких даних щодо відновлення досудового розслідування у кримінальному провадженні, продовження у ньому строків досудового розслідування, виконання конкретних слідчих дій, порядку і способу внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Таким чином, будь-які слідчі дії в рамках саме кримінального провадження № 0000106 від 03.02.2017 з часу винесення слідчим постанови від 09.06.2017 про закриття вказаного кримінального провадження не проводились, процесуальні рішення не приймались (а.с.12). Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 16.10.2019, скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора задоволено частково. Зобов`язано уповноважену особу прокуратури Дніпропетровської області розглянути в порядку статті 220 КПК України клопотання потерпілого ОСОБА_1 про проведення слідчих дій, отримане 01.08.2019 (а.с. 20,21).

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 05 січня 2021 року скаргу адвоката Пізняка Віктора Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність прокурора вищого рівня керівника Дніпропетровської обласної прокуратури щодо не розгляду клопотання про недотримання розумних строків прокурором під час досудового розслідування від 27.11.2020 року задоволено. Зобов`язано керівника Дніпропетровської обласної прокуратури розглянути відповідно до положень ст. 308 КПК України клопотання адвоката Пізняка Віктора Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_1 про недотримання розумних строків прокурором під час досудового розслідування від 27.11.2020 року, про що повідомити заявника (а.с.28,29). Згідно довідки від слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області Кукуш А.В. по кримінальному провадженню зазначено, що в період з 2014-2015 роки на території м. Кривого Рогу Дніпропетровської області під керівництвом ОСОБА_5 і ОСОБА_4 , було створено організовану групу, до якої увійшли ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також ОСОБА_3 , що увійшов пізніше до складу організованої групи, тим самим організувалося стійке об`єднання для вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів, поєднане єдиним планом відомим учасникам групи, з розподілом функцій учасників групи, спрямоване на досягнення цього плану, відомого всім учасникам групи. Організована та під керівництвом ОСОБА_5 , ОСОБА_4 організована група в складі ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , діючи у складі організованої групи, з єдиним злочинним умислом, з корисливих мотивів, об`єднані спільністю дій і єдиним злочинними наміром, в період з вересня 2014 року по 20.12.216 року заволоділи майном (грошовими коштами) громадян: ОСОБА_9 в сумі 7 980 гривень; ОСОБА_10 в сумі 5 000 гривень; ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в сумі 25 580 гривень; ОСОБА_13 в сумі 1 590 гривень; ОСОБА_14 в сумі 7 132 гривень; ОСОБА_15 в сумі 13 187 гривень; ОСОБА_16 в сумі 13 359,01 гривень; ОСОБА_17 в сумі 3 700 гривень, ОСОБА_18 в сумі 3 000 гривень; ОСОБА_19 в сумі 4 500 гривень; ОСОБА_20 в сумі 9 300 гривень; ОСОБА_21 в сумі 40 000 гривень; ОСОБА_22 в сумі 26 600 гривень; ОСОБА_23 в сумі 20 670 гривень; ОСОБА_24 в сумі 20 000 гривень; ОСОБА_25 в сумі 10 000 гривень; ОСОБА_26 в сумі 5 500 гривень; ОСОБА_27 в сумі 8 550 гривень; ОСОБА_28 в сумі 17 718,90 гривень; ОСОБА_29 в сумі 7 740 гривень; ОСОБА_30 в сумі 14 000 гривень; ОСОБА_31 в сумі 4 000 гривень; ОСОБА_32 в сумі 6 700 гривень; ОСОБА_33 , в сумі 18 837 гривень; ОСОБА_34 в сумі 13 000 гривень; ОСОБА_35 в сумі 32 728,97 гривень; ОСОБА_36 , в сумі 34 105,60 гривень; ОСОБА_37 в сумі 48 401,55 гривень; ОСОБА_38 в сумі 24467 гривень; ОСОБА_39 в сумі 11 423,02 гривень; ОСОБА_40 в сумі 26 555 гривень; ОСОБА_41 , в сумі 14 000 гривень; ОСОБА_42 в сумі 12 000 гривень; ОСОБА_43 в сумі 58 856,62 гривень; ОСОБА_44 в сумі 18 950 гривень; ОСОБА_45 в сумі 11 562 гривень; ОСОБА_46 в сумі 15 600 гривень; ОСОБА_47 в сумі 12 800 гривень; ОСОБА_48 в сумі 27 000 гривень; ОСОБА_49 в сумі 3250 гривень; ОСОБА_50 в сумі 16 500 гривень; ОСОБА_51 в сумі 53 140 гривень; ОСОБА_52 в сумі 23 600 гривень; ОСОБА_53 в сумі 29 774,02 гривень; ОСОБА_54 в сумі 22 647,80 гривень; ОСОБА_55 в сумі 62 278,07 гривень; ОСОБА_56 , в сумі 11 000 гривень; ОСОБА_57 в сумі 11 000 гривень; ОСОБА_58 в сумі 21 190 гривень; ОСОБА_59 в сумі 24 357 гривень; ОСОБА_60 в сумі 9 500 гривень; ОСОБА_61 , в сумі 23 200 гривень; ОСОБА_62 в сумі 14 799 гривень; ОСОБА_63 в сумі 45 000 гривень, шляхом грабежів, шахрайств та розбійного нападу завдавши шкоди потерпілим на загальну суму 1 045 326,35 гривень. У ході проведення досудового розслідування після повідомлення про підозру ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та іншим були встановлені факти злочинної діяльності членів організованої групи, відомості про які були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

В ході проведення досудового розслідування, орган досудового розслідування, з метою з`ясування обставин скоєння кримінального правопорушення, встановлення осіб ,які скоїли кримінальне правопорушення та встановлення інших доказів неодноразово викликався заявник ОСОБА_1 , надавалось доручення оперативному підрозділу на встановлення місця знаходження ОСОБА_1 ..

При виконання доручення оперативним підрозділом було встановлено, що ОСОБА_1 після подачі заяви до органу досудового розслідування виїхав за кордон на територію Європейського Союзу і в подальшому на виклики слідчого не з`являвся, що унеможливлює виконання завдань кримінального провадження в контексті швидкого та повного досудового розслідування а також встановлення суб`єкта кримінального правопорушення, який вчинив кримінальне правопорушення відносно ОСОБА_1 , суми завданого збитку ОСОБА_1 та інших обставин кримінального правопорушення та неможливості проведення всіх необхідних слідчих дій. 09 червня 2017 року, враховуючи строки досудового розслідування та вищевикладене кримінальне провадження № 0000106, внесене за заявою ОСОБА_1 , яке було об`єднано з кримінальним провадженням № 0000663, було закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. 14.06.2017 обвинувальний акт у кримінальному провадження № 0000663 від 27.08.2015 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України направлено до суду та знаходиться на розгляді у Жовтневому районному суді м. Кривого Рогу. Після направлення обвинувального акту у кримінальному провадження № 0000663 від 27.08.2015 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_3 ч. 3 ст. 146, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263 КК України, до слідчого управління не надходила ухвала слідчого судді та постанова прокурора про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження № 0000106, яке було об`єднане з кримінальним провадження № 0000663 та скеровано з обвинувальним актом до суду, а також не внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.с. 75-79).

Позиція апеляційного суду

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року скасувати.

Мотиви з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов`язаний з`ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов`язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення названих вимог закону не дотримався.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами заподіяння позивачу моральної шкоди як наслідок надмірної тривалості кримінального провадження, а посилання позивача як на обґрунтування завданої моральної шкоди через необхідність звернення його до суду, не можуть бути належною правовою підставою для її відшкодування відповідачем.

Суд першої інстанції вважав, що, як на підставу відшкодування шкоди представник позивача вказує на надмірну тривалість кримінального провадження, а тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України. Вказував, що протягом усього часу досудового розслідування та по цей час позивач не позбавлений реалізації свого права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження.

За таких обставин по справі, на підставі викладеного, суд вважав, що позовна заява є безпідставною, необґрунтованою, а викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, тому є всі підстави для відмови в задоволенні позову. Враховуючи, що судом відмовлено у позові, витрати позивача на професійну правничу допомогу також не пілягають стягненню.

Проте, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органу місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У пунктах 32, 60, 61, 66, 69, 70 постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблений висновок, що застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободне вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки факту заподіяння моральної шкоди позивачу діями відповідача, а саме тривалою бездіяльністю посадових осіб, пов`язаною з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України та дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Посилання суду першої інстанції на те, що реалізація позивачем свого процесуального права через оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого чи прокурора під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача, колегія суддів вважає помилковими, оскільки, згідно матеріалів справи вбачається систематичне неприйняття відповідних дій, рішень, згідно вимог КПК України , що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача, як наслідок надмірну тривалість досудового розслідування.

Колегія суддів вважає, що досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000106 в якому ОСОБА_1 є потерпілим, триває з 2017 року, що становило більше шести років. За вищевказаний час відповідно до вимог КПК України орган досудового розслідування мав би прийняти відповідне процесуальне рішення. Таким чином, у зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження позивач змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайної діяльності та призводить до моральних страждань.

З огляду на вищенаведене колегія суддів приймає аналогічні за змістом доводи апеляційної скарги скарги.

Оскільки у справі, яка переглядається, з`ясовано, що підставою для відшкодування шкоди є встановлена чинними ухвалами суду протиправна бездіяльність відповідача в частині не виконання своїх службових обов`язків, колегія суддів вважає, що у даному випадку застосовуються не спеціальні, передбачені у статті 1176 Цивільного кодексу України, а визначені у статті 1174 Цивільного кодексу України загальні підстави цивільно-правової відповідності за завдану фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень.

Так, ОСОБА_1 були спричинені моральні страждання, які полягали у зміні нормального життєвого ритму у зв`язку з необхідністю неодноразово звертатись до правоохоронних та судових органів за захистом своїх прав, гарантованих законом, що підтверджується самим встановленим ухвалами суду фактом незаконної бездіяльності.

Стягуючи моральну шкоду на користь ОСОБА_1 суд визнає факт заподіяння моральної шкоди діями відповідача, а саме тривалої бездіяльності посадових осіб, пов`язаних з невиконанням своїх обов`язків, не проведенні комплексу дій, передбачених КПК України.

Відповідач всупереч положень ст. 81 ЦПК України не спростував відповідальність держави за завдану у даному випадку моральну шкоду.

Згідно статті 280 Цивільного кодексу України , якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Проте суд не погоджується із заявленим позивачем розміром моральної шкоди, який всупереч загальних засад цивільного законодавства про справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) є надмірним відшкодуванням.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права. Як визначено у Рішенні Європейського суду з прав людини «Справа Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі проти Сполученого королівства» (Case of ABDULAZIZ, CABALES AND BALKANDALI), 1985 р., з огляду на її природу, моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Більш того, право на відшкодування з урахуванням практики Європейського суду з прав людини повинно носити ефективний характер, і має на меті не тільки покриття шкоди завданої потерпілій стороні, а також є засобом попередження з боку відповідача вчинення порушень прав, отже має бути відчутним не тільки для позивача але й для відповідача, що спонукало б відповідача вживати заходів щодо зміни практики нехтування положеннями законодавства, і зокрема, сприяло б зменшенню кількості і обсягів скарг і позовних заяв, які надходять на адресу національних судів та Європейського суду з України.

У пункті 3 Постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 5 вказаної Постанови роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Колегія суддів в цьому контексті враховує той факт, що у справі відсутні достатні докази на підтвердження такої глибини душевних страждань та немайнових втрат потерпілої особи, які заслуговують на відшкодування у розмірі 1 000 000,00 грн., а тому вважає за необхідне, відповідно до характеру та розміру душевних страждань, завданих позивачу, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства, справедливості, добросовісності та розумності визначити розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000,00 грн.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, у зв`язку з чим скасовує рішення суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, та приймає нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.367, ст.374, п. 2 ч. 1 ст.376, ст. ст.381,382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування задовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану незаконною бездіяльністю органу досудового розслідування у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривен 00 (нуль) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 липня 2023 року.

Головуючий:

Судді: