Справа № 390/848/22
Провадження № 2/390/134/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" червня 2023 р.Кіровоградський районний суд Кіровоградської області в складі:

головуючої - судді Бойко І.А.,

при секретарі - Пікущій І.М.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про витребування майна з чужого незаконного володіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 , в якому просить витребувати у відповідача та передати належній їй на праві спільної сумісної власності автомобіль ГАЗ 3302 288 ЗНГ, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Позов обґрунтовує тим, що вона та ОСОБА_3 з 20.11.1999 перебували у шлюбі, який був розірваний рішенням суду від 27.09.2016. Під час спільного проживання вони придбали спірний автомобіль, який залишився у володінні ОСОБА_3 після розірвання шлюбу. 23.04.2022 ОСОБА_3 загинув в зоні бойових дій. За життя її колишній чоловік передав їй ключі та документи від спірного автомобіля та пояснив, що у разі, якщо з ним щось трапиться, вона має залишити автомобіль у себе. На даний час автомобіль незаконно використовує відповідач, яка відмовляється повернути його на вимогу позивача, тому з метою захисту своїх прав вона звернулась до суду.

У відзиві на позов відповідач зазначила, що ОСОБА_3 з 2016 року проживав разом з нею без реєстрації шлюбу в її будинку. Під час спільного проживання вони вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права. Після його смерті відкрилась спадщина на його майно, зокрема на спірний автомобіль. Відповідач зазначає, що фактичні шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припинені з листопада 2007 року, а реєстрацію спірного автомобіля здійснено у 2012 році, тому позивач не брала участі у придбанні цього автомобіля ОСОБА_3 , а з урахуванням того, що поділ майна подружжя між ними не здійснювався, відсутні підстави вважати позивача співвласником спірного автомобіля. Ключі та документи на спірний автомобіль позивач після смерті ОСОБА_3 отримала за місцем роботи померлого, що не підтверджує правомірність її позовних вимог. Крім того, позивач не має права на спірний автомобіль і в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 , оскільки спадщина відкрилась після розірвання шлюбу між позивачем та ОСОБА_3 , а законними спадкоємцями спадкового майна, до якого входить і спірний автомобіль, є доньки померлого - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Відповідач не вважає себе фактичним володільцем та користувачем спірного автомобіля, оскільки він в порядку спадкування належить дочкам померлого. Позивачем не доведено свого права власності щодо спірного транспортного засобу та не доведено факт того, що автомобіль вибув з її володіння поза її волею. Зважаючи на вищенаведене, відповідач просить відмовити у задоволенні позову.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, визначених у позові, пояснила, що вона має всі права на спірний автомобіль, а відповідач відмовляється його повернути.

В судове засідання відповідач та її представник - адвокат Мельник О.В. не з`явились, про дату місце і час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку, клопотань про відкладення судового засідання ними не подано.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Суд установив, що з 20.11.1999 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.09.2016, що набрало законної сили 04.11.2016. При розірванні шлюбу судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припиненні в листопаді 2007 (а.с. 6, 8).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого Кіровоградським РЕВ УДАІ при УМВС України в Кіровоградській області 11.08.2012 року, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на транспортний засіб - ГАЗ 3302288 ЗНГ, державний номер НОМЕР_1 (а.с.7).

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого Олександрійським відділом реєстрації актів цивільного стану в Олександрійському районі Кіровоградської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).

Згідно відповіді заступника начальника ГУНП в Кіровоградській області № К-38/03/19-22 від 21.06.2022 за результатом розгляду звернення заяви ОСОБА_1 встановлено, що автомобіль марки ГАЗ 3302288, державний номер НОМЕР_1 , знаходиться у ОСОБА_2 , яка зобов`язалась зберігати вказаний автомобіль та повернути його при наявності рішення суду щодо розподілу рухомого майна серед спадкоємців. Ознаки кримінального правопорушення відсутні (а.с.10).

Відповідно до довідки виконкому Великосеверинівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області № 214 від 11.08.2022 ОСОБА_3 з 2016 проживав з ОСОБА_2 на території сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.39).

Згідно паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого ОСОБА_2 , зареєстрованим місцем її проживання є адреса: АДРЕСА_1 (а.с.36-37).

З відповіді приватного нотаріуса Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Балик Т.М. вбачається, що до зазначеного нотаріуса подана заява ОСОБА_6 про прийняття спадщини після смерті батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі вказаної заяви заведена спадкова справа № 11/2022 (а.с.43).

Заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3 приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Кіровоградської області Балик Т.М. також підтверджується відповіддю завідувача Кропивницької районної державної нотаріальної контори Кіровоградської області № 37/01-09 від 26.01.2023 та Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 71250962 від 24.01.2023 (а.с.66-67).

Факт родинних відносин ОСОБА_6 з померлим ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 , згідно якого батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_3 , а також свідоцтвом про шлюб, згідно якого ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_8 , після чого дружині присвоєно прізвище ОСОБА_9 (а.с.41, 42).

Згідно ч.1 ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача, з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 388 ЦК України.

Отже, можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність насамперед від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном, його волевиявлення щодо вибуття майна, а також від того, чи є володілець майна добросовісним чи недобросовісним набувачем та від характеру набуття майна (оплатно чи безоплатно).

Предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що спірний автомобіль придбаний під час її шлюбу з ОСОБА_3 .

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 зазначено, що презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Докази здійснення поділу майна подружжя в судовому або в позасудовому порядку шляхом укладення відповідного договору, в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч.4 ст.84 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Судом встановлено, що шлюб між позивачем та ОСОБА_3 зареєстрований 20.11.1999 року та був розірваний заочним рішенням Олександрійським міськрайонного суду Кіровоградської області від 27.09.2016, що набрало законної сили 04.11.2016. Згідно вказаного рішення суду шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 фактично припиненні в листопаді 2007.

Реєстрацію права власності ОСОБА_3 на спірний транспортний засіб здійснено 11.08.2012.

Згідно з ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої в постанові від 23.04.2023 по справі № 911/1278/20 положеннями частини першої статті 334 ЦК України щодо переходу права власності на рухоме майно, так і спеціальним законодавством, що регулює порядок обліку та реєстрації транспортних засобів, не передбачено в імперативному порядку, що право власності на таке рухоме майно переходить до набувача транспортного засобу з моменту здійснення його державної реєстрації. Порушення приписів про державну реєстрацію великотоннажного та технологічного транспортного засобу має наслідком заборону його експлуатації (користування рухомим майном). Право власності на рухоме майно переходить до набувача відповідно до умов укладеного договору, що узгоджується з принципом свободи договору відповідно до статтей 6, 627, 628 ЦК України. Якщо договором не передбачено особливостей переходу права власності у конкретному випадку шляхом вчинення певних дій, воно переходить з моменту передання транспортного засобу.

Позивач не надала суду належних, допустимих та достовірних доказів, що автомобіль ГАЗ 3302 288 ЗНГ, 2011 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , придбаний з її участю під час перебування у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3 в період з листопада 1999 по листопад 2007. Так само позивачем не доведено, що вона є стороною такого договору, або що ОСОБА_3 придбав автомобіль зі згоди та відома дружини - ОСОБА_1 , тому таке придбання здійснено в інтересах сім`ї.

Крім того, суд відхиляє твердження позивача про неправомірність заволодіння відповідачем автомобіля, оскільки відповідно до довідки № 214 від 11.08.2022 ОСОБА_3 з 2016 по день смерті проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначена адреса є місцем проживання відповідача згідно відмітки в її паспорті.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Отже, ОСОБА_3 за життя, як власник автомобіля, користуючись своїми правами, визначив місце знаходження свого автомобіля.

Заперечуючи проти позовних вимог відповідач зазначила, що не вважає себе добросовісним набувачем на спірне майно, оскільки вона не володіє та не користується спірним автомобілем.

Суд частково погоджується з даним твердженням, оскільки згідно ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить, зокрема право володіння, своїм майном. Зважаючи на визнання відповідачем зберігання спірного автомобіля за адресою свого проживання, а також її твердження, що вона віддасть автомобіль лише законному власнику, отже вона є фактичним володільцем автомобіля.

Докази того, що автомобіль був викрадений або перебуває в угоні, позивачем суду не надано. Про відсутність ознак кримінального правопорушення свідчить і відповідь заступника начальника ГУНП в Кіровоградськвй області № К-38/03/19-20 від 21.06.2022.

Таким чином, суд вважає, що позивачем в межах процесуальної можливості не доведено з достатньою переконливістю, виникнення у неї правомочностей володіння, використання та розпорядження спірним автомобілем, який вибув з її володіння поза її волею, і відповідач неправомірно заволоділа таким майном.

Суд установив, що після смерті ОСОБА_3 за заявою його дочки - ОСОБА_6 заведена спадкова справа.

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, висловленим у постанові від 17.04.2018 № 523/9076/16-ц, для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Про неналежного відповідача можна говорити тільки в тому випадку, коли суд може вказати особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача. Таким чином, неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві. Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтування позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Верховний Суд в постанові від 17.04.2018 по справі № 523/9076/16-ц зазначив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад. Даний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою в постанові Верховного Суду від 17.05.2021 по справі № 309/2340/15-ц, а також в поставної від 20.01. 2021 у справі № 203/2/19.

Під час підготовчого провадження представник позивача - адвокат Любченко В.М. заявив клопотання про витребування спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , проте в ході судового розгляду в судовому засіданні позивач зазначила, що вищевказане клопотання заявлено без її згоди, вона категорично заперечує проти його задоволення. Клопотання про заміну відповідача або залучення співвідповідача (співвідповідачів) суду не заявлено.

Зважаючи на той факт, що автомобіль, відносно якого виник спір, після смерті зареєстрованого власника - ОСОБА_3 входить до складу спадщини, права на яку вже заявлені, про що свідчить заведення відповідної спадкової справи, тому вирішення даної справи без залучення всіх суб`єктів, які мають матеріально-правову заінтересованість стосовно предмета спору, суперечить, зокрема ч.5 ст.1268 ЦК України, згідно якої спадщини належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

В той же час, чинне процесуальне законодавство не уповноважує суд на власний розсуд визначати (вказувати) особу, яка повинна відповідати за позовною вимогою (відповідача у справі), що становить виключну прерогативу особи, яка заявляє таку вимогу.

Таким чином, у задоволенні позову слід відмовити через недоведеність позовних вимог до відповідача, а також через незалучення до участі у справі співвідповідачів.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами ст.ст. 317, 387, 388 ЦК України.

Керуючись ст.ст.4, 12-14, 77-82, 89, 95, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 03.07.2023 року.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ;

відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_3 .

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А.Бойко

/підпис/

«Згідно з оригіналом»

Суддя Кіровоградського районного суду

Кіровоградської області І.А. Бойко

Дата засвідчення копії 03.07.2023.