Справа № 145/781/22
Провадження № 2/145/341/2023
У Х В А Л А

"30" червня 2023 р. смт Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого судді - Копилової Л. В. ,

з участю секретаря - Мигдальської Н.М.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні заяву представника відповідача СФГ "Володимир" - адвоката Когутницького В.М. про відвід судді Копилової Л.В.,

по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства "Володимир" про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

В ході розгляду даної справи представник відповідача СФГ "Володимир" - адвокат Когутницький В.М. заявив відвід судді Копиловій Л.В.

Обґрунтовуючи подану заяву про відвід посилався на те, що суддя порушує строки проведення підготовчого судового засідання у даній справі, встановлені ЦПК України; суддя розглядаючи клопотання представника позивача порушила вимоги ст.84 ЦПК України, так як не взяла до уваги те, що представник позивача не навів доводів неможливості самостійно надати докази; розглядаючи останнє клопотання представника позивача суддя не досконало вивчила матеріали справи та упереджено не взяла до уваги інформацію, яка там міститься і про що він наголосив в судовому засіданні 16.06.2023 року повідомляючи про те, що оригіналу відповіді ОСОБА_2 у нього немає, але суддя і це проігнорувала та порушила адвокатську таємницю. Представник позивача просив витребувати оригінал листа - відповіді ОСОБА_2 і суд його витребував, разом з тим, суддя упереджено не зважила на його докази про те, що оригінал нотаріусом прошитий, пронумерований, міститься разом з іншими письмовими документами, посвідченими нотаріусом. Представник позивача не просив витребувати всі документи, що підтверджують підпис ОСОБА_2 разом з посвідчувальним написом нотаріуса, а лише саму відповідь. На це він наголошував, що суд не може умисно вимагати пошкодження цілісності документу, тому що доказ втратить своє початкове доказове значення і буде вважатися підробленим. Однак суддя Копилова Л.В. цим знехтувала, упереджено намагаючись позбавити сторону відповідача надання доказів. Також суддя не взяла до уваги його доводи про те, що Тиврівським районним судом слухається цивільна справа №145/675/23, де позивачем є СФГ «Володимир», а відповідачем - ОСОБА_1 і такий доказ, як оригінал відповіді з усіма іншими посвідченими нотаріусом документами, потрібен в іншій справі. Це підтверджує те, що суддя Копилова Л.В. умисно перешкоджає доступу до правосуддя СФГ «Володимир».

Також вказує на те, що суду добре відомо, що позивач в четверте поспіль не з`являється в судове засідання і жодних заяв саме від позивача про розгляд справи за його відсутності не надходило, однак незважаючи на це суддя продовжує затягування підготовчого судового засідання і розгляд справи в цілому. 24 жовтня 2022 року сторона відповідача заявила клопотання про виклик свідка ОСОБА_4 , однак суд відмовив у задоволенні цього клопотання. Розглядаючи клопотання представника позивача про доцільність проведення почеркознавчої експертизи за копіями документів, на його заперечення з посиланням на іншу думку сторони, суд все ж таки став на сторону позивача і прийшов до висновку, що можна провести експертизу по копіях документів, але 16.06.2023 року суд змінив свою думку і знову став на сторону позивача прийшовши до протилежного висновку та те, що потрібно витребувати оригінал документу для проведення експертизи.

Ухвалою суду від 16 листопада 2022 року залучено до участі у справі в якості третьої сторони яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 , однак суддя не взяла до уваги той факт, що доказів надсилання ОСОБА_3 копії позовної заяви з додатками не надано. Це доводить, що суддею порушено ч.1 ст. 177 ЦПК України.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з"явився, про час та місце його проведення повідомлений в установленому законом порядку.

Представник позивача - адвокат Мазур О.В. заперечував проти заяви про відвід головуючого судді у даній справі, посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність. Також вказував на те, що представник відповідача сам затягує проведення підготовчого судового засідання у даній справі.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на підготовче судове засідання до суду не з"явилися, про час та місце його проведення повідомлені в установленому законом порядку. Окрім цього, ОСОБА_3 раніше надавала суду заяву про розгляд справи в її відсутність.

Розглянувши подану заяву про відвід, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п.п. 3,5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи, якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

За положеннями ст.40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Згідно ч. 3 ст. 40 ЦПК України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Суд вважає, що наведені у заяві представника відповідача - адвоката Когутницького В.М. доводи щодо підстав відводу судді є надуманими, безпідставними і такими, що зводяться до незгоди з процесуальною діяльністю судді та прийнятими рішеннями при проведенні підготовчого судового засідання.

Водночас суд зазначає наступне.

У відповідності до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, який встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У відповідності з п. 66 Рішення ЄСПЛ (Справа «Мироненко і Мартенко проти України, заява № 4785/02») безсторонність судді за усталеною практикою Суду для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції має визначатися за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Відповідно до об`єктивного критерію, визначається серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

З огляду на те, що зовнішні прояви можуть мати певну важливість, ЄСПЛ у справі «De Cubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воночиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «Castillo Algar v. Spain», «Білуха проти України»).

Отже, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри у недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

Так, достатнім для відводу є обґрунтоване припущення, що суддя у силу дії певних чинників не зможе виглядати в очах незацікавлених спостерігачів безстороннім та неупередженим.

Право сторін на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Розглядаючи питання безсторонності з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне.

По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зайнятий з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву; крім того, поняття незалежності та об`єктивної безсторонності тісно пов`язанні між собою («Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарии», а також «Екедемі Трейдинг Лтд» та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви»).

Суд звертає увагу й на ті зовнішні ознаки незалежності, що можуть стосуватись навіть гіпотетичної можливості впливу на суд, що іноді визнається достатнім, щоб поставити під сумнів незалежність суду (рішення у справах «Белілос проти Швейцарії», «Очолан проти Турції»). Європейський суд застерігає, що навіть самі лише сумніви розсудливого спостерігача в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд (рішення у справах «Ферантелі та Сантанджело проти Італії», «Хаусчілдт проти Данії».

Зовнішня незалежність не є прерогативою чи привілеєм наданим для задоволення власних інтересів суддів. Вона надається в інтересах верховенства права та осіб, як домогаються та очікують неупередженого правосуддя. Незалежність суддів слід розуміти як гарантію свободи, поваги до прав людини та неупередженого застосування права. Неупередженість та незалежність суддів є необхідним для гарантування рівності сторін перед судом (п. 11 Рекомендацій CM/Rec (2010) 12 КМ РЄ).

При розгляді заяви про відвід судді, слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви») наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд.

Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов`язковими для виконання Україною. Вказаний Закон прямо закріплює, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частина 1 статті 6 Конвенції містить вимоги щодо неупередженості суду. Так ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість даного судді та вимоги чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK). Крім того, згідно принципу, який є стабільним та викладеним в Рішенні ЄСПЛ по справі Le Comte, Van Leuven i De Meyere vs Belgium, суд має бути неупередженим і безстороннім.

В той же час, реалізація принципу верховенства права, визначеного ст.10 ЦПК України є неможливою без забезпеченої можливості доступу особи до незалежного, неупередженого суду, провадження в якому відповідає вимогам справедливого судового розгляду.

Отже, з метою уникнення у сторін будь-яких сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді, та з метою виключення всіх обставин, які можуть викликати сумнів в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи, суд вважає за необхідне задовольнити заяву про відвід головуючого, а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.36-40 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Заяву представника відповідача СФГ "Володимир" - адвоката Когутницького В.М. про відвід судді Тиврівського районного суду Вінницької області Копиловій Л.В., задовольнити.

Відвести суддю Копилову Л.В. від участі у розгляді справи за позовною заявою ОСОБА_1 до Селянського фермерського господарства "Володимир" про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та скасування державної реєстрації права оренди, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Матеріали справи №145/781/22, провадження № 2/145/341/2023 передати до канцелярії суду для визначення іншого судді в порядку, встановленому ст.33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 03 липня 2023 року.

Суддя Копилова Л. В.