ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року м. Чернівці

справа № 726/1110/23

провадження №22-ц/822/989/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Факас А.В.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 25 жовтня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання провочину недійсним,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання провочину недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як фізичними особами-підприємцями, існували договірні відносини, які регулювались укладеним між ними договором франчайзингу № 01 від 06.04.2018р. Умовами вказаного договору (п.3.5) було встановлено, що уповноваженою особою щодо комунікації зі сторони ОСОБА_1 є ОСОБА_4 .

У зв`язку з неналежним виконанням своїх зобов`язань фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ініціював ряд судових проваджень, які завершились прийняттям остаточних судових рішень.

Зокрема, рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2022р. присуджено стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 винагороду за використання Торговельної марки "Crema Caffe Coffee Shop" у розмірі 56 235,53 грн та 2 177,38 грн судового збору.

29.07.2022р. на виконання вказаного рішення, Господарським судом Чернівецької області видано наказ про примусове виконання та було відкрито виконавче провадження № 69596964.

Під час виконавчого провадження, приватним виконавцем здійснювались відповідні заходи з примусового виконання судового рішення, зокрема отримано інформацію щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, а саме: марка ТЗ - HYUNDAI, модель ТЗ - TUCSON, категорія ТЗ - легковий, рік виробництва - 2015, VIN - НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , номерний знак - НОМЕР_2 , колір ТЗ - сірий.

09.08.2022р. постановою приватного виконавця на вищевказаний транспортний засіб боржника накладено арешт, а 26.08.2022р. - вищевказаний транспортний засіб, згідно постанови приватного виконавця, оголошено в розшук.

30.09.2022р, у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом та перерахуванням приватним виконавцем стягувачу (позивачу у даній справі) належних йому коштів, приватним виконавцем було закінчено виконавче провадження №69596964.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2022р. рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022 р. - залишено без змін та стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 штраф за договором франчайзингу в розмірі 358 200,00грн, судовий збір в сумі 5 273,00грн та витрати на професійну правничу та правову допомогу в розмірі 29 000,00грн.

15.02.2023р. було розпочате примусове виконання судових рішень та відкрито зведене виконавче провадження за №71057971.

Протягом лютого-квітня 2023 року приватний виконавець, вчиняючи відповідних заходів по виявленню та розшуку майна та доходів боржника, отримував відповіді про відсутність коштів на рахунках боржника, відсутність транспортних засобів та нерухомого майна у боржника, відсутність офіційних доходів у боржника.

На момент звернення з даною позовною заявою за зведеним виконавчим провадженням №71057971 не було стягнуто жодних коштів та не реалізовано будь-якого майна боржника у зв`язку з його відсутністю.

В цей період відповідачем було відчужено транспортний засіб HYUNDAI TUCSON на користь своєї дружини ОСОБА_3 яка, як зазначалося вище, була уповноваженою особою щодо комунікації по договору франчайзингу №01 від 06.04.2018р. по якому наявна непогашена заборгованість.

Позивач вважає, що відчуження належного ОСОБА_1 вищевказаного транспортного засобу є нічим іншим як зловживання своїми цивільними правами з метою ускладнення та унеможливлення задоволення грошових вимог позивача за вказаним рішенням суду.

Незважаючи на те, що в даний час фактичним власником автомобіля є ОСОБА_3 , автомобіль фактично продовжує перебувати у постійному користуванні ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, позивач вважає, що правочин вчинений ОСОБА_1 та реєстрація транспортного засобу, який належав боржнику, за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, вчинений без дотримання вимог необхідних для чинності правочину (ч. 1 та ч.5 ст.203 ЦК), що за правилами ст.215 ЦК є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст.234 ЦК України.

Вважає, що відповідачі «вживали право на зло», оскільки цивільно-правовий інструментарій (оспорюваний правочин) використовувався учасниками (відповідачами) для недопущення звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_1 .

Позивач просив визнати недійсним правочин щодо відчуження/реалізації транспортного засобу марки HYUNDAI TUCSON, 2015 року виробництва, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в Територіальному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівців від 25 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання провочину недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу 7342/2022/3434335 від 01.10.2022 року, укладений у ТСЦ ВМС між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , яким відчужено автомобіль марки - HYUNDAI, модель ТЗ - TUCSON, категорія ТЗ - легковий, рік виробництва - 2015, VIN - НОМЕР_1 , номерний знак - НОМЕР_2 , колір ТЗ сірий.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 по 536,80 грн судового збору.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 25.10.2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 ОСОБА_5 про визнання провочину недійсним відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що правова мета укладеного правочину є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена у ньому. Боржник, який відчужує майно на підставі договору на користь своєї дружини, за умов існування судового рішення про стягнення із нього грошових коштів, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно стягувача, оскільки уклав правочин, який порушує майнові інтереси стягувача і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника. Такого висновку суд дійшов, вважаючи, що на момент укладення правочину, відповідач достеменно знав про порушення ним умов договору франчайзингу та вимоги щодо виконання з боку позивача.

Апелянт вважає такий висновок суду упередженим, оскільки з матеріалів справи вбачається відсутність доказів, які свідчили б про те, що станом на дату укладення оскаржуваного договору 01.10.2022 року були наявні судові рішення про стягнення з відповідача на користь позивача коштів, так само як і наявність виконавчих проваджень за якими здійснювалося б їх примусове стягнення.

Спірний договір купівлі-продажу був укладений ще 01.10.2022 року, виконавче ж провадження на підставі судового рішення у справі № 909/1237/21 від 12.12.2022 року було розпочато лише 15.02.2023 року, що слугує доказом відсутності умислу відповідача на укладення фіктивного правочину купівлі-продажу транспортного засобу з метою створення перешкод для виконання судового рішення.

Позивачем не спростовано, що при укладенні оскаржуваного договору купівлі-продажу автомобіля у ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було вільне волевиявлення на його укладення, вони самостійно підписали вказаний договір та даний договір був спрямований на реальне настання правових наслідків, обумовлених цим договором.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам сторін у справі, не повно встановив всі обставини, рішення суду побудоване на припущеннях, що є підставою для його скасування.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_2 подав відзив, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 25.10.2023р. залишити без змін.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 з 15.02.2013р. по 16.06.2022р. був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець.

ОСОБА_1 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець з 05.03.2018р. по 03.01.2023р.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як фізичними особами-підприємцями, існували договірні відносини, які регулювались укладеним між ними договором франчайзингу №01 від 06.04.2018р. Умовами вищезазначеного договору (п.3.5) було встановлено, що уповноваженою особою щодо комунікації зі сторони ОСОБА_1 є ОСОБА_6 .

У зв`язку з неналежним виконанням свої зобов`язань за вищевказаним договором, позивачем було ініційовано ряд судових проваджень, наслідком яких стало ухвалення судових рішень.

Рішенням Господарського суду Чернівецької області від 12.01.2022 р. у справі №926/3594/21, яке залишено без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.06.2022 р., вирішено стягнути з ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 винагороду за використання Торговельної марки "Crema Caffe Coffee Shop" у розмірі 56 235,53 грн та 2 177,38 грн - судового збору.

29.07.2022р. на виконання вказаного рішення, Господарським судом Чернівецької області видано наказ, на підставі якого, 09.08.2022 року, приватним виконавцем Скальським А.І. було відкрито виконавче провадження № 69596964 про стягнення із ОСОБА_1 присуджених грошових сум.

За час відкриття виконавчого провадження приватним виконавцем здійснювались відповідні заходи з примусового виконання судового рішення, серед яких: інформування боржника про необхідність добровільного виконання судового рішення, направлення запитів в фіскальні органи з наданням інформації про отримання офіційних доходів та відкриті поточні рахунки в банківських установах, направлення запитів в органи МВС щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, вимоги в банківські установи стосовно наявності та/або стану розрахунків боржника, накладення арештів на кошти боржника, накладення арешту на транспортний засіб боржника, оголошення у розшук транспортного засобу боржника та інші.

Із матеріалів виконавчого провадження доступних в автоматизованій системі виконавчого провадження Міністерства юстиції України вбачається, що при здійсненні заходів з примусового виконання судового рішення у справі №926/3594/21 на запит приватного виконавця №142936609 від 09.08.2022р., №143844698 від 26.08.2022р. Міністерством внутрішніх справ України надано інформацію щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, а саме: марка ТЗ - HYUNDAI, модель ТЗ - TUCSON, категорія ТЗ - легковий, рік виробництва - 2015, VIN - НОМЕР_1 , номер кузова - НОМЕР_1 , номерний знак - НОМЕР_2 , колір ТЗ - сірий.

09.08.2022р. постановою приватного виконавця на вищевказаний транспортний засіб боржника накладено арешт, а 26.08.2022р. - вищевказаний транспортний засіб, згідно постанови приватного виконавця, оголошено в розшук.

30.09.2022р., у зв`язку з повним фактичним виконанням рішення суду згідно з виконавчим документом та перерахуванням приватним виконавцем стягувачу (позивачу у даній справі) належних йому коштів, приватним виконавцем припинено розшук майна боржника (вищевказаного транспортного засобу) та закінчено виконавче провадження з примусового виконання наказу №926/3594/21 виданого 29.07.2022р. про що постановлено відповідні постанови в рамках виконавчого провадження №69596964.

Постановою Західного апеляційного господарського суду від 12.12.2022р. у справі №909/1237/21 рішення Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022р. залишено без змін, додаткове рішення Господарського суду Чернівецької області від 03.10.2022р. скасовано в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вказаним рішенням Господарського суду Чернівецької області від 13.09.2022р., було стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 :

- штраф за договором франчайзингу №01 від 06.04.2018р. за період з грудня 2020 р. по грудень 2021 р. в розмірі 358 200,00грн.

- судовий збір в сумі 5 273,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 29 000,00грн.

Встановлено що позивач ще до ініціювання судового провадження, а саме 25.11.2021 р. та 17.12.2021 р., звертався до відповідача із вимогою про сплату штрафних санкцій за договором.

29.07.2022 р. на виконання вказаного рішення, Господарським судом Чернівецької області видано наказ, на підставі якого, 15.02.2023 р. були відкриті виконавчі провадження №71057267 та №71057818, які в подальшому об`єднані у зведене виконавче провадження за №71057971.

Згідно інформації отриманої з автоматизованої системи виконавчого провадження, станом на день відкриття виконавчого провадження дані з державних реєстрів свідчать про відсутність у ОСОБА_1 офіційних джерел доходів, зареєстрованого нерухомого майна та наявності зареєстрованих транспортних засобів. Окрім зазначеного, фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 в грудні 2022 р. прийнято рішення про припинення підприємницької діяльності, а в січні 2023 р. державним реєстратором вчинено відповідну дію та внесено запис про припинення.

Протягом лютого-квітня 2023 р. приватний виконавець вчиняючи відповідних заходів по виявленню та розшуку майна та доходів боржника, отримував відповіді про відсутність коштів на рахунках боржника, відсутність транспортних засобів та нерухомого майна у боржника, відсутність офіційних доходів у боржника.

На час звернення до суду із даним позовом, за зведеним виконавчим провадженням не було стягнуто жодних коштів та не реалізовано будь-якого майна боржника у зв`язку з їх відсутністю.

Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу № 7342/2022/3434335 від 01.10.2022 р., ОСОБА_1 продав своїй дружині ОСОБА_3 автомобіль марки - HYUNDAI, модель ТЗ - TUCSON, категорія ТЗ - легковий, рік виробництва - 2015, VIN - НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 , номерний знак - НОМЕР_2 , колір ТЗ сірий. Вартість транспортного засобу складає 736 447,00 грн, які ОСОБА_3 зобов`язалась передати ОСОБА_1 у якості повної оплати за договором.

Того ж дня, згідно заяви № 802692765 про перереєстрацію транспортного засобу, вказаний автомобіль було перереєстровано на покупця ОСОБА_3 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши суддю-доповідача та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказане рішення суду першої інстанції вимогам закону відповідає в повній мірі.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що правова мета укладеного правочину є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена у ньому. Боржник, який відчужує майно на підставі договору на користь своєї дружини, за умов існування судового рішення про стягнення з нього грошових коштів, діє очевидно недобросовісно та зловживає правами стосовно стягувача, оскільки уклав правочин, який порушує майнові інтереси стягувача і направлений на недопущення звернення стягнення на майно боржника.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 з 15.02.2013р. по 16.06.2022р. був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець.

ОСОБА_1 був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа-підприємець з 05.03.2018р. по 03.01.2023р.

Між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як фізичними особами-підприємцями, існували договірні відносини, які регулювались укладеним між ними договором франчайзингу №01 від 06.04.2018р.

У зв`язку із неналежним виконанням умов договору, 01.09.2021 року позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості зі сплати винагороди за договором.

Судом встановлено, що відповідачу було відомо щодо ініціювання судового провадження у зв`язку із неналежним виконання ним своїх зобов`язань за договором. Крім того, відповідачу було відомо про існування судового рішення від 12.02.2022 р. про стягнення з нього грошових коштів.

На час відкриття виконавчого провадження - 09.08.2022 р. у власності ОСОБА_1 перебував автомобіль HYUNDAI TUCSON, рік виробництва - 2015, VIN - НОМЕР_1 .

Відповідач знав і про інші вимоги позивача у зв`язку із неналежним виконанням договору, зокрема про сплату штрафних санкцій у розмірі 370 800,00 грн, оскільки позивачем була направлена на його адресу 25.11.2021 р. та 17.12.2021 р. вимога, яка була отримана (рекомендованим листом) особисто ОСОБА_4 - уповноваженою особою з комунікації відповідача. Позивач 21.01.2022 р. звернувся в суд з позовом, та рішенням суду від 13.09.2022 р. було стягнуто з відповідача на користь позивача грошові кошти в розмірі 358 200,00грн та судові витрати.

01.10.2022 р. відповідач, знаючи про інші грошові вимоги позивача до нього, а також про існування судового рішення, щодо стягнення відповідних грошових сум, враховуючи відсутність обтяження щодо його майна, вчинив правочин купівлі-продажу власного автомобіля із своєю дружиною ОСОБА_3 .

Згідно договору купівлі-продажу № 7342/2022/3434335 від 01.10.2022р., ОСОБА_1 продав своїй дружині ОСОБА_3 автомобіль, марки - HYUNDAI, модель ТЗ - TUCSON, категорія ТЗ - легковий, рік виробництва - 2015, VIN - НОМЕР_3 , номер кузова - НОМЕР_4 , номерний знак - НОМЕР_2 , колір ТЗ сірий. Вартість транспортного засобу складає 736447,00 грн, які ОСОБА_3 зобов`язалась передати ОСОБА_1 у якості повної оплати за договором.

Відповідно до статті 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина 5 статті 203 ЦК України).

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише "про людське око", знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом для цього виду правочину. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Приватноправовий інструментарій не повинен використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу (коштів, збитків, шкоди) або виконання судового рішення про стягнення боргу (коштів, збитків, шкоди), що набрало законної сили.

Перевіряючи дійсність такого правочину та законність прийняття виконання з боку відповідача, суд повинен установити його відповідність приписам цивільного права.

У такому випадку обов`язок діяти добросовісно поширюється на усі сторони дійсного правочину. Подібного висновку щодо двостороннього правочину дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (провадження № 14-28цс20, пункт 38).

Фраудаторні правочини у цивілістичній доктрині - це правочини, які вчиняються сторонами з порушенням принципів доброчесності та з метою приховування боржником своїх активів від звернення на них стягнення окремими кредиторами за зобов`язаннями боржника, завдаючи тим самим шкоди цьому кредитору.

У ЦК України немає окремого визначення фраудаторних правочинів, їх ідентифікація досягається через застосування принципів (загальних засад) цивільного законодавства та меж здійснення цивільних прав. Спільною ознакою таких правочинів є вчинення сторонами дій з виведення майна боржника на третіх осіб з метою унеможливлення виконання боржником своїх зобов`язань перед кредиторами та з порушенням принципу добросовісності поведінки сторони у цивільних правовідносинах.

Добросовісність є однією з основоположних засад цивільного законодавства та імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.

Частиною третьою статті 13 ЦК України визначено, що не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зловживання правом - це особливий тип правопорушення, яке вчиняється правомочною особою при здійсненні нею належного їй права, пов`язаний з використанням недозволених конкретних форм у межах дозволеного їй законом загального типу поведінки.

Формулювання «зловживання правом» передбачає у собі певну суперечність. Так, особа, яка користується власним правом, має дозвіл на певну поведінку, а якщо її дія не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права (дія без права). Такі випадки трапляються, якщо особа діє недобросовісно, всупереч меті наданого їй права.

Зловживання правом і використання приватноправового інструментарію всупереч його призначенню проявляється у тому, що: 1) особа (особи) «використовувала / використовували право на зло»; 2) наявні негативні наслідки (різного прояву) для інших осіб (негативні наслідки є певним станом, у який потрапляють інші суб`єкти, чиї права безпосередньо пов`язані з правами особи, яка ними зловживає; цей стан не задовольняє інших суб`єктів; для здійснення ними своїх прав не вистачає певних фактів та/або умов; настання цих фактів / умов безпосередньо залежить від дій іншої особи; інша особа може перебувати у конкретних правовідносинах з цими особами, які «потерпають» від зловживання нею правом, або не перебувають); 3) враховується правовий статус особи / осіб (особа перебуває у правовідносинах і як їх учасник має уявлення не лише про обсяг своїх прав, а й про обсяг прав інших учасників цих правовідносин і порядок їх набуття та здійснення; особа не вперше перебуває у цих правовідносинах, або ці правовідносини є тривалими, або вона є учасником й інших аналогічних правовідносин). Зазначені висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11 листопада 2021 року у справі № 910/8482/18 (910/4866/21).

У Рішенні від 28 квітня 2021 року № 2-р(II)/2021 Конституційний Суд України констатував, що здійснюючи право власності, у тому числі шляхом укладення договору або вчинення іншого правочину, особа має враховувати, що реалізація свободи договору як однієї із засад цивільного законодавства перебуває у посутньому взаємозв`язку з установленими ЦК України та іншими законами межами здійснення цивільних прав, у тому числі права власності. Установлення ЦК України або іншим законом меж здійснення права власності та реалізації свободи договору не суперечить вимогам Конституції України, за винятком ситуацій, коли для встановлення таких меж немає правомірної (легітимної) мети або коли використано юридичні засоби, що не є домірними.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 червня 2021 року в справі № 904/7905/16, наголошує, що правочини, які вчиняються учасниками цивільних відносин, повинні мати певну правову та фактичну мету, яка не має бути неправомірною та недобросовісною. Отже, правочин не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. Відтак правопорядок не може залишати поза реакцією такі дії, які хоч і не порушують конкретних імперативних норм, але є очевидно недобросовісними і зводяться до зловживання правом.

Використання особою належного їй суб`єктивного права не для задоволення легітимних інтересів, а з метою заподіяння шкоди іншим учасникам цивільних правовідносин, задля приховування дійсного наміру сторін при вчиненні правочину є очевидним використанням приватноправового інструментарію всупереч його призначенню та за своєю суттю є «вживанням права на зло». За таких умов недійсність договору як приватноправова категорія є інструментом, який покликаний не допускати, або припиняти порушення цивільних прав та інтересів, або ж їх відновлювати.

Метою доброчесного боржника повинне бути добросовісне виконання всіх своїх зобов`язань, а в разі неможливості такого виконання - надання своєчасного та справедливого задоволення (сатисфакції) прав і правомірних інтересів кредитора, зокрема у процедурі банкрутства.

Договір, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторний договір), може бути як оплатним, так і безоплатним. Він може бути як одностороннім, так і багатостороннім за складом учасників, які об`єднуються спільною метою щодо вчинення юридично значимих дій.

Застосування конструкції фраудаторності при оплатному цивільно-правовому договорі має певну специфіку, яка проявляється в обставинах, що дають змогу кваліфікувати оплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору. До таких обставин, зокрема, відноситься: момент укладення договору; контрагент (контрагенти), з яким (якими) боржник учиняє оспорюваний договір; ціна договору (ринкова / неринкова), наявність / відсутність оплати ціни договору контрагентом боржника; дотримання процедури (черговості) при виконанні зобов`язань, якщо така процедура визначена законом імперативно.

Учинення власником майна правочину на шкоду своїм кредиторам може полягати як у виведенні майна боржника власником на третіх осіб, так і у створенні преференцій у задоволенні вимог певного кредитора на шкоду іншим кредиторам боржника, внаслідок чого виникає ризик незадоволення вимог інших кредиторів.

Встановивши обставини та дослідивши всі докази по справі, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідач відчужив майно після пред`явлення до нього позову про стягнення заборгованості, майно відчужене нa користь дружини, після відчуження спірного майна у відповідача відсутнє інше майно, за рахунок якого він може відповідати за своїми зобов`язаннями перед кредитором. Сукупність наведених обставин доводить той факт, що відповідач діяв недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного йому автомобіля відбулося з метою уникнення звернення стягнення на це його майно як боржника.

Враховуючи вищевикладене, позивачем доведено, що правочин вчинений ОСОБА_1 , а відтак і реєстрація транспортного засобу, який належав боржнику, за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, вчинений без дотримання вимог, необхідних для чинності правочину, що за нормами ст.215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним, відповідно до ст.234 ЦК України.

Доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення.

Суд першої інстанцій забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду є законним та обгрунтованим, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівців від 25 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 27 грудня 2023 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак