П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року місто Київ

справа №760/32570/21

провадження№22-ц/824/13196/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року ухвалене у складі судді Букіної О.М.,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки, в якому просив визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що з 13 жовтня 2016 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та у шлюбі у них народився син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем не склалися та сторони наразі проживають окремо.

Зазначає, що відповідач також має дитину від першого шлюбу ОСОБА_6 , якому виповнилося 22 роки та який проживає разом із відповідачкою та її матір`ю за адресою: АДРЕСА_2 .

Посилається, що наразі місце проживання їх спільного із відповідачем сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ніде не зареєстроване, оскільки позивач та відповідач не можуть дійти згоди за чиїм із батьків місцем проживання реєструвати місце проживання дитини. Оскільки через постійні суперечки з дружиною щодо місця проживання дитини, син ніде не зареєстрований, відповідно дитина дитячий садок не відвідує.

Позивач у позові вказує, що він зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається із однієї житлової кімнати та належить йому на праві особистої приватної власності.

Стверджує, що у нього із сином склалися довірливі стосунки, вони розуміють один одного та прив`язані один до одного. Більшу частину часу син проживає разом із ним, а решту проживає разом із матір`ю.

Вказує, що він ніколи не заперечує проти спілкування відповідачки із сином, участі її у вихованні та матеріальному забезпеченні сина, проведення спільного часу.

Зазначає, що стосунки між ОСОБА_6 , який є сином відповідача від першого шлюбу, та їх спільним сином ОСОБА_3 склалися не досить добре. Юзеф має зверхнє ставлення до ОСОБА_3 , проявляє ревнощі, проповідує незрозумілу релігію, що може негативно вплинути на психічне здоров`я та психологічний стан малолітнього ОСОБА_3 .

Посилається, що позивач працює, має стабільний дохід, немає шкідливих звичок, позитивно характеризується, фізично здоровий, підтримує чудові стосунки зі своїми батьками, які також цікавляться життям онука та приймають участь у його виховані.

Натомість зазначає, що відповідач має шкідливі звички, а саме: палить та надмірно вживає алкоголь, що може негативно відобразитися на здоров`ї дитини.

Вважає, що для найкращого забезпечення інтересів дитини, зростанню його у нормальному середовищі, враховуючи прихильність дитини до батька, буде доцільним визначити місце проживання дитини разом із батьком.

Рішенням Солом`янського районного суду .Києва від 28 червня 2023 року у задоволенні подову ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про визначення місця проживання дитини відмовлено.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 2 серпня 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_7 про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в який просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити. В апеляційній скарзі зазначає про те, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуальною права та неправильним застосуванням норм матеріального права висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вважає, що суд першої інстанції виступив представником відповідача, зазначаючи про створення відповідачем необхідних умов для проживання дитини, порушуючи принцип рівності сторін.

Крім того вважає твердження органу опіки та піклування про те, що між батьками не існує спору щодо місця проживання дитини є хибними та спростовується матеріалами справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач та її представник просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просив її задовольнити.

Відповідач ті її представник заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили судове рішення залишити без змін.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені: треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Оболонської районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної у місті Києві державної адміністрації направлено на офіційну електронну пошту, що підтверджується звітом про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду /а.с.19-20, том 2/.

За таких обставин колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників справи відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

В силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що з 13 жовтня 2016 року по 10 березня 2022 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 лютого 2022 року. Дане рішення набрало законної сили 10 березня 2022 року /а.с. 10, 78-79, том 1/.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 9, том1/.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 /а.с. 11, том 1/.

Відповідно до Сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії РРТ № 862138 у ОСОБА_1 наркологічних протипоказань до призначення опікунства не виявлено /а.с. 12, том 1/.

Згідно із Медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів серії ААН № 499612 у ОСОБА_1 психіатричних протипоказань до призначення опікунства не виявлено /а.с. 13том 1/.

Відповідно до характеристики за підписом директора ТОВ «Мріябуд Техніка» Дідківського І.О., ОСОБА_1 у 2018 році був прийнятий до ТОВ «Мріябуд Техніка» на посаду інженера, де працює і по теперішній час. За цей час ОСОБА_1 зарекомендував себе в організації справжнім професіоналом, відданим та люблячим свою справу. Він завжди грамотно і в строк виконує свою роботу, прагне до освоєння нових знань та дуже активно бере участь у заходах спрямованих на підвищення кваліфікації. Трудову дисципліну не порушував, легко знаходить спільну мову з співробітниками, є надійним товаришем та другом готовим надати допомогу. Шкідливих звичок немає, за роки роботи стягнення до нього не застосовувалися /а.с. 17, том 1/.

Згідно довідки про доходи за підписом директора ТОВ «Мріябуд Техніка» ОСОБА_8 , ОСОБА_1 у період з 01 січня 2021 року по 31 серпня 2021 року отримав дохід у розмірі 13 648,47 грн. /а.с. 18, том 1/.

Позивач за місцем роботи характеризується добре, інформація про проблеми зі здоров`ям відсутня.

Відповідно до довідки серії ІІА № 2620731, ОСОБА_1 на території України станом на 27 вересня 2021 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває /а.с. 28, том 1/.

Згідно з листом за підписом начальника Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві І.Жука, Ковальська О.А. 21 вересня 2021 року зверталася до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення щодо неї домашнього насильства ОСОБА_1 та проведеною перевіркою було встановлено відсутність ознак події кримінального правопорушення /а.с. 84 том 1/.

Матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 притягався до відповідальності про вчинення щодо відповідача або спільного сина сторін домашнього насильства, в свою чергу та обставина, що відповідач зверталася до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві із заявою про вчинення щодо неї домашнього насильства ОСОБА_1 не може бути беззаперечним доказом вчинення такого насильства щодо відповідача.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 22 липня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації, було встановлено наступні обставини:квартира облаштована необхідними меблями та побутовою технікою; у зв`язку з воєнним станом ліжко Георгія винесли у коридор де є дві стіни; кімната об лаштована розсувним диваном, двома кріслами, письмовим столом, телевізором, шафою для одягу; в кімнаті багато іграшок, які відповідають віку та статі дитини; є одяг, засоби особистої гігієни; кухня та санвузол утримуються у чистоті, облаштовані необхідними меблями та побутовою технікою; санітарно-гігієнічні умови добрі; стосунки у сім`ї доброзичливі; створені необхідні умови для повноцінного розвитку, проживання та виховання дитини; в результаті бесіди було повідомлено, що після розлучення дитина проживає почергово у обох батьків, у вихідні дні дитина проживає у матері, у будні дні - в залежності від роботи батьків /а.с. 119, том 1/.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 /а.с. 42, том 1/.

На праві власності ОСОБА_2 також належить квартира за адресою: АДРЕСА_3 /а.с. 90, том 1/.

Відповідно до сертифікату про проходження профілактичного наркологічного огляду серії РРТ № 922027 у ОСОБА_2 ознак наркологічних патологій не виявлено /а.с. 95, том 1/.

Згідно із медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів Серії НОМЕР_1 у ОСОБА_2 ознак психіатричних захворювань не виявлено /а.с. 94, том 1/.

Відповідно до характеристики за підписами т.в.о. директора КНП «Вишнівська міська лікарня» І.Лисого та голови ПК В.Хилько, ОСОБА_2 працює у стоматологічному відділенні КНП «Вишнівська міська лікарня» лікарем-стоматологом дитячим з 2004 року по теперішній час. За час роботи зарекомендувала себе висококваліфікованим спеціалістом, відданим і люблячим свою справу, грамотно і вчасно виконує свою роботу, активно бере участь у заходах, спрямованих на підвищення кваліфікації, дисциплінована, легко знаходить спільну мову зі співробітниками. Користується авторитетом серед колег, повагою серед громадськості та жителів Вишнівської ОТГ. За час роботи скарг не було, бере активну участь у пропаганді здорового способу життя у відділенні та лікарні /а.с. 73, том 1/.

Згідно із довідкою про доходи за підписами т.в.о. директора КНП «Вишнівська міська лікарня» І.Лисого та голови ПК В.Хилько, ОСОБА_2 за період з 01.01.2022 по 30.06.2022 отримала дохід у розмірі 106 459,70 грн. /а.с. 83, том1/.

Відповідно до листа за підписом начальника Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві І.Жука, ОСОБА_1 неодноразово звертався до Солом`янського УП ГУ НП у м. Києві з заявами про здійснення перешкод ОСОБА_2 та її матір`ю у спілкуванні йому із його сином ОСОБА_3 , а також щодо фізичного насильства сином відповідача від першого шлюбу над малолітнім ОСОБА_3 /а.с. 29-38, том 1/.

Разом із тим судом також встановлено, що в подальшому ОСОБА_1 неодноразово повідомляв про самостійне вирішення конфліктної ситуації між позивачем та відповідачем, а також про те, що інформація щодо фізичного насильства над малолітнім ОСОБА_3 сином відповідача від першого шлюбу не відповідала дійсності /а.с. 31, 35, 36, 38, том /.

Крім того, матеріалами справи не встановлено, що відповідач або її матір чинили перешкоди у спілкуванні батька з сином. Сам по собі факт звернення особи до компетентних органів не встановлює протиправну поведінку особи, щодо якої були здійснено таке повідомлення.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 11 серпня 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, встановлено наступні обставини: квартира мебльована за призначенням; в кімнаті розташований розкладний диван, ліжко, дві шафи для речей, комод, вихід на балкон; стосунки у сім`ї теплі; зі слів матері дитини з батьком існує спір щодо визначення місця проживання дитини; дитина проживає як у матері так і батька, матір не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною; умови для проживання дитині створено /а.с. 118, том 1/.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того факту, що відповідач має шкідливі звички, а син відповідача від першого шлюбу має зверхнє ставлення до малолітнього ОСОБА_3 та негативно на нього впливає. Встановивши наявність належних матеріально-побутових умов у матері і у батька для проживання дитини, їх позитивних характеристик, враховуючи вік малолітнього ОСОБА_9 , 6 років, в якому дитина потребує материнської опіки, відсутність виняткових обставин для того, щоб малолітню дитину розлучали зі своєю матір`ю, суд дійшов висновку про недоведеність підстав для визначення місця постійного проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з батьком, оскільки це не буде відповідати якнайкращим інтересам дитини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

У статті 3 Конвенції про права дитини (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з положеннями статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Згідно із статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини (стаття 141 СК України).

У частині четвертій статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Статтею 160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).

Тлумачення частини першої статті 161 СК України дає підстави для висновку, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема, особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Також, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року у справі № 466/1017/20 (провадження № 61-3587св22) зроблено висновок, що «рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першорядно повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. Норми міжнародного права та національне законодавство не містять положень, які б наділяли одного з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 квітня 2022 року у справі № 359/6726/20 (провадження № 61-17922св21) зроблено висновок, що «при визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесів вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини. Колегія суддів зауважує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 (провадження № 61-14041св19) зазначено, що: «питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 листопада 2021 року в справі № 754/16535/19 (провадження № 61-14623св21) вказано, що «при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини».

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом установлено, що станом на лютий 2022 року малолітній син сторін ОСОБА_5 проживав разом з матір`ю. Ці обставини встановлені рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 7 лютого 2022 року, яким шлюб між подружжям розірвано.

Установлено, що і батьком, і матір`ю створено належні умови для виховання та розвитку сина, дитина прихильна як до матері, так і до батька, батьки мають доходи для забезпечення потреб дитини.

З висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_10 , складеного Оболонською районною в м.Києві державною адміністрацією як органом опіки та піклування, вбачається, що дитина почергово проживає з обома батьками, у дні, коли мати дитини вихідна (не працює) ОСОБА_3 проживає з нею, в інші дні - з батьком.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд на власний розсуд встановив обставини щодо створення відповідачем необхідних умов для проживання дитини, спростовуються актом обстеження умов проживання від 11 серпня 2022 року за адресою: АДРЕСА_2 , затвердженого начальником служби у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації, яким підтверджено, що умови для проживання дитини створено.

Згідно висновку оцінки потреб сім`ї, складеного фахівцями Служби у справах дітей та сім`ї мама здатна забезпечити потреби дитини.

На даний час підстав для розлучення дитини з матір`ю, визначення місця проживання ОСОБА_3 з батьком немає.

Визначення місця проживання з батьком не вирішить проблеми з психоемоційним станом малолітнього ОСОБА_3 , який своєю сім`єю вважає себе, матір та батька, та не розв`яже конфлікт, який існує між батьками дитини.

На думку колегії суддів у разі розлучення дитини з матір`ю на даному етапі його життя, може сформувати у сина негативний образ матері, що може негативно позначитися на розвитку малолітньої дитини.

Відмова ОСОБА_1 у задоволенні позову про визначення місця проживання сина з ним не може розцінюватися як розлучення сина з батьком, останній має такі ж права що і матір, а відтак, маючи бажання, може займатися вихованням та розвитком сина на рівні з позивачем. При цьому, судом враховано, що стосунки батька з сином виглядають гармонійно, ОСОБА_3 відвідує багато гуртків, які позитивно впливають на його розвиток.

Сам по собі факт відсутності реєстрації місця проживання дитини та відсутності згоди між батьками щодо визначення місця реєстрації проживання малолітнього ОСОБА_3 не може бути підставою для задоволення позову батька про визначення місця проживання сина з ним.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 26 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус