РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14.12.2023

Справа № 757/8878/23-ц

Провадження № 2/522/6406/23

Приморський районний суд м. Одеси у складі: головуючої - судді Яреми Х.С., при секретарі судового засідання Кніш Д.А. , розглянув справу

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

треті особи Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, Орган опіки та піклування Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

про позбавлення батьківських прав.

ВСТАНОВИВ:

29.08.2023 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 .

Позивач просить суд:

- позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Позивач вимоги підтримує, просив розглянути справу за його відсутності.

Треті особи просили розгляд справи здійснювати за їх відсутності, прийняти рішення в інтересах дитини.

Відповідач вважається належним чином повідомленою в порядку ч.11 ст. 128 ЦПК України.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Батько проживає в м.Києві як внутрішньо переміщена особа з сином. Мати дитини в 2018 році залишила чоловіка та дитину, а сама повернулась проживати в АР Крим. Шлюб розірвано рішенням суду від 19.12.2019. З 2018 року мати дитини життям сина не цікавиться, в утриманні участі не приймає, батьківські обов`язки не виконує.

Судом встановлені наступні обставини справи.

03.06.2011 зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 03.06.2011).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьком якого записаний ОСОБА_1 , а матір`ю - ОСОБА_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 04.10.2011).

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 (довідка від 19.12.2014 № 3006-3311).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 (довідка від 14.02.2019 № 3006-).

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19.12.2019 у справі № 757/29307/18-ц, розірваний шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідно до Висновку медико-соціальних комісій ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є інвалідом 3 групи з дитинства, видана 06.11.1997 року

ОСОБА_1 працює у ТОВ «НАУКОВО-ТЕХНІЧНА КОМПАНІЯ ЕНПАСЕЛЕКТРО» з 01.04.2021 по теперішній час на посаді кур`єра відділу закупівель та збуту на умовах неповного робочого дня 4 години на день. (довідка від 18.07.2022 № 01/1-298 ). Заробітна плата за період жовтень 2021 - червень 2022 складає 22144,40 грн. (довідка від 18.07.2022 №10).

ОСОБА_3 навчається в школі І-ІІІ ступенів № 37 міста Києва, регулярно відвідує уроки, не має пропусків уроків без поважних причин. Неповнолітній забезпечений всім необхідним для навчання. Має достатній рівень навчальних знань. Батько ОСОБА_1 цікавиться навчанням сина, приділяє увагу його вихованню, постійно спілкується з класним керівником, адміністрацією школи (лист № 237 від 14.11.2022).

ОСОБА_3 перебуває на обліку в КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» Голосіївського району м. Києва. Відповідно до довідки від 02.02.2023 № 0520-257 дитина перебуває на медичному обліку в АЗПСМ №3, декларацію укладено з лікарем-педіатром ОСОБА_4 . ОСОБА_3 перебуває на диспансерному обліку у лікаря ортопеда, як особа з інвалідністю віком до 18 років. Проходить регулярні медичні обстеження 1 раз на півроку в стаціонарі. Останнє стаціонарне лікування було 22.06.2022 («Охматдит»). Здоров`ям дитини займається батько, дотримується рекомендацій лікарів. Щеплення зроблені за віком. На амбулаторний прийом разом з дитиною завжди приходить батько.

Відповідно до листа від 22.02.2023 року Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації за № 105/78-304 Службою у справах дітей неодноразово здійснювались обстеження житлово-побутових умов родини ОСОБА_1 . Відповідно до актів від 11.05.2022, 28.09.2022, та від 09.01.2023 року, було здійснено обстеження житлово-побутових умов проживання малолітнього ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 . Встановлено наступне, умови проживання задовільні. Батько з сином проживають в одній кімнаті, яка облаштована меблями та побутовою технікою. Кімната перебуває в задовільному стані. Родина перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї як СЖО. ОСОБА_3 спить окремо на ліжку. Забезпечений одягом, взуттям відповідно до сезону. Наявні канцелярські приладдя, продукти харчування.

З 2018 року мати дитини ОСОБА_2 , покинула сім`ю та повернулася до Автономної Республіки Крим. Позивач та Печерський районний у місті Києві центр соціальних служб неодноразово зверталися до поліції для розшуку ОСОБА_2 , однак встановити її місце знаходження не вдалося (Листа ГУ Національної поліції у м. Києві від 04.12.2022 № 8700/12/52/04-22).

Згідно з висновком № 105/01-1602/В-140 від 08.09.2023 Печерська районна в місті Києві державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , як таку, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та догляду своєї дитини.

Висновки суду.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пунктах 15, 16 постанови Пленум Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

В даному випадку, позивач посилається на ті обставини, що мати дитини з 2018 року добровільно залишила дитину на утриманні та проживати батьком, з того часу жодного разу не цікавилась її життям, не намагалась з нею спілкуватися. Будь-якої участі у вихованні дитини відповідач не приймає.

Висновок Печерської районної в місті Києві державної адміністрації як органу опіки та піклування від 08.09.2023 року № 105/01-1602/В-140, в якому описані умови проживання дитини, підтверджує те, що вихованням дитини мати не займається.

Висновок органу опіки та піклування, як зазначено в постанові Верховного Суду від 24.10.2018 у справі № 761/2855/17 має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України).

З урахуванням наведеного, суд має пересвідчитися, що зазначені позивачем обставини свідчать про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків та є підставою для позбавлення її батьківських обов`язків відносно свого сина.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Верховний Суд у своїй постанові від 26.12.2018 у справі № 404/6391/16-ц вказав на те, що виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Суд зазначає, що обставини ухилення відповідача від виконання нею своїх батьківських обов`язків підтверджені також іншими матеріалами справи, які підтверджують, що дитина проживає тільки з батьком, освітою та здоров`ям дитини опікується лише батько.

Отже, ті обставини, що мати дитини свідомо залишила її на виховання батьку та більше чотирьох років не спілкується з дитиною та не приймає участі у її утриманні і вихованні, розцінюються судом як умисне та свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Суд бере до уваги те, що позивач не ставить питання про стягнення аліментів з відповідачки на користь дитини, однак при цьому зазначає, що вирішення питання про аліменти є обов`язком суду, та є об`єктивною необхідністю для запобігання залишення дитини без належного матеріального забезпечення, у разі неможливості надання такого забезпечення її теперішнім опікуном.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Згідно п.2 ч.2 ст. 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають значення.

Згідно ч.ч.1,5 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх доходів відповідача.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 14.12.2023 і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 27.12.2023.

Суддя Ярема Х.С.