Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/2980/23
Номер провадження2/711/1258/23
РІШЕННЯ
13 грудня 2023 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі головуючого - судді Демчика Р.В., за участю секретаря судових засідань Кофанової А.О., представника позивача ОСОБА_1 , представників відповідача Диптан Ю.В.,Ренгевич Л.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-
Адвокат Тобота Ю.С., яка діє в інтересах ОСОБА_2 через систему «Електронний суд» звернулася в суд з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, Фонду соціального страхування України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, треті особи: голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_3 , голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України у Черкаській області Філоненко О.А., Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Позов обґрунтовує тим, що з 02.01.2018 року ОСОБА_2 обіймала посаду головного спеціаліста відділу страхових виплат та матеріального забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, з якої була звільнена 18.04.2023 у зв`язку з скороченням чисельності і штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України.
Пунктом 2 Розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 № 2620-IX, який набирав чинності 1 січня 2023 року) встановлено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Кабінету Міністрів України у встановленому порядку вжити заходів, що випливають із цього Закону.
У зв`язку з вказаним, наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області №121-к від 11.04.2023 за підписом Голови Комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області Філоненко О.А. вирішено звільнити позивача 18 квітня 2023 року у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників відділень управління відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України.
За наявності інших робочих місць, посад, штатних одиниць, тощо, що утворилися в процесі реорганізації Фонду соціального страхування України на підставі редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 21.09.2022 № 2620-IX, позивачу як працівнику, який підпадав під скорочення чисельності та/ або штату працівників, у зв`язку із реорганізацією роботодавця, не було запропоновано перевід на іншу вакантну посаду наявну у роботодавця.
Фонд соціального страхування є юридичною особою приватного права - некомерційною самоврядною організацією, основним завданням якої є реалізація від імені держави владних управлінських функцій у сферах соціального страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, медичного страхування.
Незважаючи на те, що при реорганізації юридична особа припиняється, однак можливість для звільнення працівників допускається тільки за умови скорочення штату або чисельності працівників.
Разом з тим, незважаючи на створення в Пенсійному фонді України (його територіальних органах) посад до функціональних (посадових) обов`язків яких відносять основні функціональні (посадові) обов`язки виконувані працівниками Фонду соціального страхування України, вся (без виключення) чисельність працівників Фонду соціального страхування України підпала скороченню без дотриманню гарантій прав працівників щодо захисту від незаконного звільнення.
Так, частиною 6 статті 36 КЗпП України передбачено, що у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується.
Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП України).
Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 40 Кодексу законів про працю України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями частини другої статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Відповідно до ч. 1-2 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган, фізична особа, яка використовує найману працю, пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
Позивачу у передбачений законом спосіб не було запропоновано переведення (зайняття) вакантних посад в Пенсійному фонді України (його територіальних органах, відокремлених підрозділах), до якого було приєднано в порядку реорганізації Фонд соціального страхування України, зокрема тих, які були введені до штатного розпису Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області у зв`язку з передачею функцій та повноважень попередньо виконуваних працівникам Фонду соціального страхування України.
Отже, враховуючи те, що Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області не є пр. спиненим, а лише перебуває у а лише перебуває у стані припинення то позивач підлягає поновленню на попередній роботі в управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області або на іншій рівнозначній посаді.
Крім того, відповідно до частини другої статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
На підставі наведеного просить суд визнати протиправним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області №121-к від 11.04.2023 за підписом Голови Комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області Філоненко Оксани Анатоліївни, яким вирішено звільнити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.
Поновити ОСОБА_2 на посаді головного спеціаліста відділу страхових виплат та матеріального забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області або на іншій рівнозначній посаді.
Стягнути з Фонду соціального страхування України та Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу.
Судові витрати стягнути з відповідачів.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.05.2023 року відкрите загальне позовне провадження у справі.
12.06.2023 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в якій представник позивача просила визнати протиправним та скасувати наказ Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області №121-к від 11.04.2023 за підписом Голови Комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області Філоненко Оксани Анатоліївни, яким вирішено звільнити ОСОБА_2 18 квітня 2023 року у зв`язку зі скороченням чисельності і штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України.
Поновити з 19.04.2023 ОСОБА_2 в Головному управлінні Пенсійного Фонду України в Черкаській області на посаді аналогічній або рівнозначній посаді головного спеціаліста відділу страхових виплат та матеріального забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області.
Стягнути з Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області на користь ОСОБА_2 заробітну плату за час вимушеного прогулу, тобто з 19.04.2023 по дату поновлення Позивача на посаді, виходячи з розрахунку 602,79 грн середньоденної заробітної плати Позивача.
Слід зазначити, що Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову; збільшення або зменшення розміру позовних вимог; об`єднання позовних вимог; зміну предмета або підстав позову.
На цьому наголосив Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи № 405/3360/17.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 49 ЦПК України передбачено, що позивач має право відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), а також збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
Частиною третьою статті 49 ЦПК України визначено, що позивач до закінчення підготовчого засідання має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.
Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у статті 16 ЦК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного способу захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.
Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.
Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову одночасно не допускається. Якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою у відповідності з ЦПК України.
Схожий за змістом правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 18 травня 2022 року у справі № 570/5639/16-ц.
З таких обставин суд приходить до висновку що заява представника позивача від 12.06.2023 року про уточнення позовних вимог є за своїм змістом заявою пр. зміну предмета позову, а тому проводить розгляд справи в межах позовних вимог, викладених у вказаній заяві.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.10.2023 року відмовлено в задоволенні клопотання представника третьої особи - Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про закрити провадження у справі за позовом адвоката Тоботи Ю.С., яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, Фонду соціального страхування України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, треті особи: голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматський О.О., голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України у Черкаській області Філоненко О.А., Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.10.2023 року замінено відповідачів Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, Фонд соціального страхування України їх правонаступником - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області за позовом адвоката Тоботи Юлії Сергіївни, яка діє в інтересах ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, Фонду соціального страхування України про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, треті особи: голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_3 , голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України у Черкаській області Філоненко Оксана Анатоліївна, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Виключено із складу учасників справи третіх осіб: голову комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_3 , голову комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України у Черкаській області Філоненко Оксана Анатоліївна, Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області.
Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.11.2023 року закрите підготовче провадження у справі, справа призначена до розгляду по суті.
02.11.2023 року до Придніпровського районного суду м. Черкаси надійшов відзив ГУПФ України в Черкаській області, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову, оскільки ГУ позовні вимоги не визнає, вважає їх необґрунтованими та безпідставними та просить суд відмовити в їх задоволені повністю.
Зазначає, що з 01.01.2023 набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-IX «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон № 2620-ІХ), яким Закон № 1105-XIV викладено в новій редакції.
Пунктом 2 розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1105 (в редакції, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень. Підстави припинення ФСС шляхом приєднання до ПФУ викладені у пояснювальній записці до законопроекту № 3663 від 15.06.2020, на підставі якого був прийнятий Закон № 2620-ІХ (копія додається).
На виконання пункту 2 розділу VII Закону № 1105 та Постанови № 1442 від 16.01.2023 наказом Голови комісії з реорганізації від 16.01.2023 № 9-ОД скорочено увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції ФСС України та управлінь виконавчої дирекції ФСС України в областях та м. Києві з 18.04.2023.
Головою комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області видано наказ від 16.01.2023 № 9 «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про наступне їх вивільнення».
На виконання цього наказу у січні 2023 року всім працівникам доведено під підпис попередження про наступне звільнення.
На виконання частини першої статті 49-2 КЗпП України Позивача 18.01.2023 (під підпис) ознайомлено із попередженням про наступне звільнення від 17.01.2023 № 09- 09-106.
Не було можливості забезпечити норму частин другої і третьої статті 49-2 КЗпП України щодо врахування переважного права на залишення на роботі та пропозиції працівнику іншої роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, оскільки, відповідно до наказу Фонду 16.01.2023 № 9-ОД скороченню підлягав весь штат та чисельність працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та його управлінь.
Враховуючи зазначене Позивачу про це повідомлено 18.01.2023 в попередженні про наступне звільнення від 17.01.2023 № 09-09-106.
У цьому попередженні Позивачу також повідомлено, що ні законодавством про працю, ні законодавством, що регулює порядок призначення на посади державної служби, не передбачено можливості переведення працівника, який працює за трудовим договором, на посаду державної служби до органу, приєднання до якого здійснюється внаслідок реорганізації.
Відповідне роз`яснення зазначено у листі Міністерства економіки України № 4706- 05/1622-03 від 13.01.2023.
Отже, Позивачу не запропоновано вакантні посади, які були наявні у виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, оскільки всі посади виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області підлягали скороченню так само, як і посада Позивача.
Також, стаття 49-2 КЗпП України передбачає, що особа звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.
Надалі, наказом управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області від 11.04.2023 № 121-к звільнено ОСОБА_2 з посади головного спеціаліста відділу страхових виплат та матеріального забезпечення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області на підставі наказу № 9 від 16.01.2023 «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про наступне їх вивільнення» та попередження про наступне звільнення № 09-09-106 від 17.01.2023.
Відповідно, для визнання протиправним та скасування наказу голови комісії з реорганізації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області від 11.04.2023 № 121-к про звільнення Позивача, підстави відсутні.
Відповідно до пункту 12 розділу XV Прикінцевих положень Закону № 1058 на працівників Пенсійного фонду та його територіальних органів, які здійснюють повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій Пенсійного фонду, поширюється дія Закону України Про державну службу. Відповідно до пункту 14 Положення № 280 гранична чисельність державних службовців та працівників Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України. Штат працівників апарату Пенсійного фонду України та територіальних органів складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом № 889.
Посади працівників ФСС України на відміну від працівників Пенсійного фонду не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю.
Обов`язок щодо застосування норм спеціального законодавства був неодноразово предметом розгляду у Верховному Суді. Зокрема, Верховний Суд в постанові від 29.03.2023 у справі № 380/6745/21 зазначив, що за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовані спірні правовідносини.
Отже, відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням (переведенням) та припиненням державної служби регулює Закон № 889. Цим Законом визначено принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях.
Відповідно до статті 1 Закону № 889-VIII державна служба - це публічна, професійна, політично неупереджена діяльність із практичного виконання завдань і функцій держави.
Розмежування сфер застосування принципів та норм публічного і приватного права є одним із ключових принципів, який реалізовано шляхом регламентування Законом про державну службу усіх питань вступу, проходження та припинення державної служби (зокрема, оформлення прийняття на службу та звільнення, надання відпусток, встановлення соціальних гарантій тощо).
Необхідність розрізнення у законі проходження державної служби та звичайної трудової діяльності зумовлена особливістю правового статусу державних службовців, що виявляється у правах та посадових обов`язках посадової особи, межах відповідальності державного службовця, обмеженнях щодо вступу на посади державної служби та її проходження.
Відповідно до частини 1 та частини другої статті 21 Закону № 889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 41 Закону № 889 без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець.
Введення до штатного розпису посади не державної служби, яка передбачає здійснення повноважень безпосередньо пов`язаних із виконанням завдань і функцій Головного управління, буде суперечити вимогам Закону № 1058.
Поняття «рівнозначна посада» закріплено на законодавчому рівні та визначено у пункті 6 частини першої статті 2 Закону № 889, згідно якого, це посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.
Відповідно до статті 51 Закону № 889 посади державної служби з метою встановлення розмірів посадових окладів поділяються на такі групи оплати праці: до групи 1 належать посади керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 2 належать посади перших заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 3 належать посади заступників керівників державних органів і прирівняні до них посади; до групи 4 належать посади керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 5 належать посади заступників керівників самостійних структурних підрозділів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 6 належать посади керівників підрозділів у складі самостійних структурних підрозділів державних органів, їх заступників і прирівняні до них посади; до групи 7 належать посади головних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 8 належать посади провідних спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади; до групи 9 належать посади спеціалістів державних органів і прирівняні до них посади.
Прирівняння посад державної служби проводиться Кабінетом Міністрів України під час затвердження схеми посадових окладів на посадах державної служби за поданням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері трудових відносин, погодженим із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері державної служби.
Отже, саме Закон № 889 визначає поняття рівнозначної посади, як посади державної служби, що належать до однієї групи оплати праці з урахуванням юрисдикції державного органу. Натомість, КЗпП України такого поняття як рівнозначна посада не містить.
Працевлаштування Позивача в Головному управлінні можливе виключно шляхом вступу на державну службу з дотриманням положень Законів № 889 та № 389.
Тобто, інформація про наявні вакансії була загальнодоступною. Особи, які виявили бажання прийняти участь у доборі на зайняття посад державної служби категорій «Б» та «В», мали можливість надіслати до Головного управління резюме до 04.04.2023.
З грудня 2022 року по квітень 2023 року до Головного управління звернулися (надали свої резюме) з питань працевлаштування 75 працівників ФСС, як результат - 28 працівників ФСС призначено на відповідні посади у Головному управлінні з дотриманням вимог Закону № 889.
Крім того, з моменту попередження Позивача про звільнення (18.01.2023) до моменту звільнення (11.04.2023) із займаної посади в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області, в Головному управлінні були відсутні посади, які не відносяться до посад державної служби.
Також, Позивач не подавала до Головного управління резюме або заяву, що свідчили б про її бажання працювати у Головному управлінні. Обставин, які б перешкоджали Позивачу реалізувати право на вступ на державну службу відповідно до Закону № 889, Позивачем не наведено.
09.11.2023 року до суду надійшла відповідь представника позивача на відзив ГУПФ в Черкаській області., а 14.11.2023 року заперечення відповідача на відповідь на відзив.
В судовому засіданні представники сторін, підтримали свої позиції, які викладені в заявах по суті справи.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 264 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Судом встановлено, що з 01.01.2023 року набрав чинності Закон України від 21.09.2022 № 2620-ІХ«Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»(далі - Закон № 2620), яким Закон України від 23.09.1999 № 1105- XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»(далі - Закон № 1105) викладено в новій редакції.
Пунктом 2 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1105 (в редакції Закону №2620, що діє з 01.01.2023) передбачено припинити Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 1 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.
Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення ФСС України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації ФСС України.
Відповідно до частини першої статті 104 Цивільного кодексу України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майне. права та обов`язки переходять до правонаступників. Частиною п`ятою цієї етапі визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення де єдиного державного реєстру запису про її припинення.
Згідно із частиною третьою статті 105 Цивільного кодексу України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припиненні юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.
Рішення про припинення ФСС України, прийняте Верховною Радою України є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося. Пунктом 12 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1105 Верховна Рада України зобов`язала Кабінет Міністрів України:

- забезпечити передачу коштів Фонду соціального страхування України до Пенсійного фонду України;

- привести нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;

- забезпечити приведення міністерствами, іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом;

- забезпечити прийняття нормативно-правових актів, необхідних для реалізації цього Закону;

- забезпечити набрання чинності нормативно-правовими актами, зазначеними у підпунктах 2-4 цього пункту, одночасно з набранням чинності цим Законом тощо.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2022 № 442«Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України»(далі - Постанова № 1442), зокрема:

- утворено комісію з реорганізації ФСС України та комісію з реорганізації управлінь виконавчої дирекції ФСС України (далі - управління ВД ФСС України);

- установлено, що до голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь ВД ФСС України на період до завершення їх реорганізації;

- зобов`язано голову комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь ВД ФСС України здійснити заходи з припинення Фонду та управлінь ВД ФСС України у чотиримісячний строк з дня набрання чинності Законом № 2620.

Пунктом 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від06.11.1992року №9 передбачено, що суди, розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п.1 ч.1 ст.40КЗпП України повинні з`ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноваженим ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджений він за два місяці про наступне вивільнення.

Головою комісії з реорганізації ФСС України 16.01.2023 видано наказ № 9-ОД«Про скорочення чисельності та штату працівників виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», пунктом 1 якого передбачено скоротити штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18.04.2023.

На виконання п. 2 Розділу VII Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442«Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», на підставі наказу комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України №9-ОД від 16.01.2023«Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», головою комісії з реорганізації управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Черкаській області видано наказ «Про попередження працівників управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області про наступне їх вивільнення» від 16.01.2023 №9.

Позивач отримала попередження за підписом голови комісії з реорганізації Управління Філоненко О.А. від 17.01.2023 № 09-09-131 про скорочення чисельності та штату працівників Управління на підставі наказу голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України від 16.01.2023 №9-ОД та наказу голови комісії з реорганізації Управління від 16.01.2023 №9, та про наступне звільнення за пунктом 1статті 40 КЗпП України, яке відбудеться 18 квітня 2023 року.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області № 121-к від 11.04.2023 року позивача звільнено із займаної посади 18.04.2023 року за п. 1ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до частини шостої статті 36 КЗпП у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділенні, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої статті 40 КЗпП).

Таким чином, суд приходить до висновку, що оспорюваний наказ видано саме у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників, його положення не суперечать чинному законодавству.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 12.10.2021 у справі №233/2021/19 сформовано висновок, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.

З огляду на зазначене, варто врахувати позиції Верховного Суду, викладені у постановах від 16.01.2018 у справі № 519/160/16-ц, від 06.02.2018 у справі № 696/985/15-ц, від 12.06.2019 у справі № 297/868/18, від 28.04.2021 у справі № 373/2133/17, відповідно до яких суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначає КзПП України, відповідно до статті 40 КзПП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у визначених випадках,зокрема, змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (пункт 1 частини першої цієї статті). Особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої цієї статті, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42-1, частин першої, другої і третьої статті 49-2, статті 74, частини третьої статті 121 цього Кодексу, встановлюються законом, що регулює їхній статус.

Верховний Суд в постанові від 05.10.2020 у справі № 451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві,в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Слід зазначити, що суд не приймає посилання позивача на те, що їй не було запропоновано вакантні посади, оскільки всі посади ВД ФСС підлягають скороченню так само, як і посада позивача.

Згідно із пунктом 2 розділу Прикінцеві положення Закону Україна «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (далі Закон №2136) главу XIX Прикінцеві положення Кодексу законів про працю України доповнено пунктом 2 такого змісту: Під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».

З огляду на вищевикладене, положення Закону № 2136, які регулюють деякі аспекти трудових відносин інакше, ніж КЗпП України мають пріоритетне застосування на період дії воєнного стану. Водночас, інші норми законодавств про працю, які не суперечать положенням Закону №2136 також можуть або повинні застосовуватися у відносинах між працівником та роботодавцем.

Відповідно до частини другої статті 5 Закону N22136у період дії воєнного стану норми статті 43 КЗпП України не застосовуються, крім випадків звільненні працівників підприємств, установ або організацій, обраних до профспілковій органів.

Таким чином, оспорюваний наказ про звільненні позивача є таким, що відповідає положенням чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Щодо поновлення Позивача на іншій аналогічній чи рівнозначній посаді в Головному управлінні ПФУ в Черкаській області.

Відповідно до пункту 1 «Положення про Пенсійний фонд України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2014 № 280 (далі - Положення № 280), Пенсійний фонд України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра соціальної політики, що реалізує державну політику з питань пенсійного забезпечення та ведення обліку осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню.

Правові основи організації та діяльності Пенсійного фонду визначаються, зокрема, Законом України від 09.07.2003 № 1058-ІУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», Положенням № 280. Відповідно до пункту 14 Положення № 280 гранична чисельність державних службовців та працівників Пенсійного фонду України затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з ч. 4 ст. 20 Закону України від 17.03.2011 № 3166-УІ «Про центральні органи виконавчої влади» державні службовці апарату центрального органу виконавчої влади призначаються на посади та звільняються з посад керівником центрального органу виконавчої влади в порядку, передбаченому законодавством про державну службу (якщо інше не передбачено законом).

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.12.2022 № 1471внесено зміни дододатку 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05.04.2014 № 85(далі - Постанова № 85), відповідно до якого гранична чисельність працівників апарату Пенсійного фонду України становить 302 працівника, у тому числі державних службовців - 302, гранична чисельність працівників територіальних органів Фонду - 24098, у тому числі державних службовців - 23229.

Отже, основний штат працівників апарату Пенсійного фонду України та його територіальних органів складають посади державної служби, умови призначення (переведення, звільнення) на які визначаються Законом України від 10.12.2015 № 889-VIII«Про державну службу»(далі - Закон № 889).

Згідно з додатком 2 до постанови правління ФСС України від 18.11.2021 №35«Про внесення змін до структури органів Фонду соціального страхування України та граничної чисельності працівників Фонду соціального страхування України» гранична чисельність працівників ФСС України становила 4829 осіб. Посади працівників ФСС України, на відміну від посад працівників Пенсійного фонду, не належать до посад державної служби. На зазначених працівників поширюється законодавство про працю.

Відповідно до частин першої та другої статті 21Закону №889 вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина Україна на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Прийнявши рішення про припинення ФСС України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників ФСС Україна, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях.

За таких умов, переведення працівників ФСС України на посаді державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях суперечить Закону № 889.

В силу положень пунктів 1 і 2 частини першої статті 41 Закону №889без обов`язкового проведення конкурсу переведений може бути лише державний службовець:

- на іншу рівнозначну або нижчу вакантну посаду в тому самому державному органі, у тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті) - рішенням керівника державної служби або суб`єкта призначення;

- на рівнозначну або нижчу вакантну посаду в іншому державному органі, тому числі в іншій місцевості (в іншому населеному пункті) - рішенням суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, з якого переводиться державний службовець, та суб`єкта призначення або керівника державної служби в державному органі, до якого переводиться державний службовець.

Таким чином, законодавством не передбачено переведення працівника посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України від 12.05.2015 № 389-VІІІ«Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість яких передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства встановленими щодо відповідних посад. Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Таким чином, позовні вимоги про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді позивача задоволенню не підлягають.

Одночасно, зважаючи на законність наказу про звільнення Позивача позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Відповідача є безпідставними та необґрунтованими, а тому задоволенню як похідні від основних вимог також не підлягають.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв`язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, покладаються на позивача.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст.81,141,258, 259,263-265,268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №4105 від 26.08.2022 року), яка діє в інтересах ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (, місце знаходження: вул. Смілянська, 23, м. Черкаси) про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Р.В.Демчик.

Повне судове рішення складено: 22.12.2023 року.

Головуючий: Р. В. Демчик