Справа № 358/599/18 Провадження № 2/358/9/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

відповідачки ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

27 квітня 2018 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , в якому просить визнати заповіт ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , складений та посвідчений приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А. 10 травня 2017 року, зареєстрований в реєстрі за номером 589, недійсним.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що після укладення шлюбу з ОСОБА_6 вони прожили разом більше 30 років, разом вели спільне господарство, займались підприємницькою діяльністю, придбавали рухоме та нерухоме майно. Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

В останні роки спільного проживання вона (позивачка) вимушена була надовго залишати свого чоловіка проживати одного та від`їздила на тривалий час для догляду за своєю матір`ю. Саме цим періодом життя подружжя скористалась відповідачка ОСОБА_1 , яка почала допомагати ОСОБА_6 по господарству. В січні 2013 року відповідачка народила сина, батьком якого вона записала ОСОБА_6 . Однак, вона (позивачка) ставить під сумнів наявність родинних відносин між ОСОБА_6 та сином відповідачки, та не вважає свого чоловіка біологічним батьком ОСОБА_9 . Під тиском відповідачки в березні 2013 ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, однак маючи сумніви у правильності свого вчинку він в квітні того ж року звернувся до суду з заявою про залишення його позову без розгляду. З настанням похилого віку ОСОБА_6 почав страждати на різноманітні захворювання, як то гіпертонія, цукровий діабет, артроз колінних суглобів, хронічний простатит, аденома. З вересня 2016 року у ОСОБА_6 з`явились виражені болі у правому колінному суглобі. За місцем свого проживання він звернувся до ортопеда, після чого йому було діагностовано гонартроз 3 ступеня. Керуючись порадами відповідачки, ОСОБА_6 звернувся в клініку «Енгельхольм» в м. Чернівці, де йому в січні 2017 року було виконано ендопротезування правового колінного суглобу, що не призвело до зникнення больової симптоматики. В березні 2017 року було виконано хірургічне втручання та видалено кістку бейкера правого колінного суглобу, після чого почався стрімкий ріст пухлини в правій підколінній області. Після звернення в Інститут раку в м. Києві та виконання біопсії пухлини було отримано заключення - синовіальна саркома правої гомілки, метастази в легені. ІНФОРМАЦІЯ_2 в Інституті раку м. Києва була здійснена хірургічна операція з ампутації правого стегна. Після цього 19.06.2017 року, 11.07.2017 року та 01.08.2017 року були проведені хіміотерапії з наступними рекомендаціями продовження лікування через 3 тижні. Однак, ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 помер внаслідок самогубства.

При цьому, в липні 2016 року ОСОБА_6 знову звертався з позовом до суду про розірвання шлюбу, однак розірвання шлюбу не відбулося, у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 .

Після смерті ОСОБА_6 . Богуславською районною державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу 286/2017. Саме тоді вона (позивачка) дізналась про існування заповіту ОСОБА_6 від 10 травня 2017 року, відповідно до якого все своє майно, окрім садового будинку під номером АДРЕСА_1 та прилеглої до нього земельної ділянки, він заповів малолітньому ОСОБА_9 . Позивачка вважає даний заповіт недійсним, як такий, що вчинений під дією тяжких для ОСОБА_6 обставин, особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. З огляду на викладене та посилаючись на положення ст. 1257 ЦК України просила задовольнити позов.

27 квітня 2018 року автоматизованою системою документообігу суду для розгляду даної справи було визначено суддю Кіхтенка С.О.

Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області Кіхтенка С.О. від 16 травня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання на 06 червня 2018 року.

04 червня 2018 року від відповідачки ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позов, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову за необґрунтованістю з наведених в ньому підстав. Зокрема, у відзиві зазначено, що на час народження ОСОБА_9 вона проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю, починаючи з 2012 року і до смерті останнього. На спростування тверджень позивачки зазначила, що ОСОБА_6 склав заповіт 10.05.2017 та на час складання заповіту він ще не знав, що в нього онкологічне захворювання і відповідно не приймав ніяких медичних препаратів від такого захворювання. Про індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_6 позивачці також не було відомо, оскільки вона починаючи з 2013 року з ОСОБА_6 не проживала та не спілкувалася, через виниклі неприязні відносини. Погіршення стану здоров`я ОСОБА_6 сприйняв, як прикрий факт, та був налаштований звикати до нових реалій. Після ампутації ноги ОСОБА_6 перебував в пригніченому стані та сподівався на покращення після проходження курсу лікування, та після двох курсів лікування покращення не настало, він почав втрачати оптимізм та доцільність подальшої боротьби за своє здоров`я і таке сталося вже восени 2017 року. При цьому, відповідач зазначила на безпідставність позовних вимог ОСОБА_3 , оскільки народження їх спільного з ОСОБА_6 сина було очікуваною та бажаною подією, що підтверджувалося його ставленням до сина, батьківською любов`ю і турботою, зокрема в тому, що стосується складеного заповіту, який оспорюється та за яким ОСОБА_6 заповів сину більшу частину належного йому майна, а повнолітнім дочкам заповів належний йому котедж та земельну ділянку в м. Києві, оскільки пояснював своє рішення тим, що своїх повнолітніх дітей він вже забезпечив матеріально та житлом, а про сина мусить потурбуватися сам ще за свого життя (т. 1 а.с.64).

11 вересня 2018 року від представника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_10 надійшли до суду письмові пояснення по справі, які складено особисто позивачкою ОСОБА_3 та доручено представнику подати до суду в належно оформленому виді. В письмових поясненнях зазначено, що позивачкою спростовуються всі доводи викладені відповідачкою ОСОБА_1 у відзиві на позовну заяву та є такими, що не спростовують суті і змісту позовних вимог (т. 1 а.с. 93-97).

Згідно ухвали суду від 11 вересня 2018 року у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 09 жовтня 2018 року.

24 червня 2021 року на електронну адресу суду від представника позивача ОСОБА_11 надійшла заява про відвід головуючого судді Кіхтенка С.О.

11 листопада 2021 року ухвалою Богуславського районного суду Київської області задоволено заяву представника позивача ОСОБА_11 про відвід судді Кіхтенка С.О. у цивільній справі №358/599/18.

Згідно розпорядження керівника апарату Богуславського районного суду від 12.11.2021 року за № 129, здійснено 12 листопада 2021 року повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями Богуславського районного суду Київської області, і зазначена справа отримана головуючим суддею Тітовим М.Б.

Ухвалою від 16 листопада 2021 року суддею Тітовим М.Б. цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд справи на 13 грудня 2021 року.

10 серпня 2022 року провадження по даній справі було зупинене відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 252 ЦПК України в зв`язку з призначенням посмертної психіатричної експертизи, проведення якої доручено експертам Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання».

10 березня 2023 року від завідувача Відділенням амбулаторних судово-психіатричних експертиз Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» Глубокової Н.А. надійшло клопотання про надання додаткових матеріалів та погодження на використання матеріалів цивільної справи №358/598/18 для подальшого проведення судової експертизи.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 13 березня 2023 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання заповіту недійсним, було поновлено та призначено справу для продовження судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 28 березня 2023 року з 14 год. 00 хв.

28 березня 2023 року від представника позивачки адвоката Фадєєвої Н.І. надійшло клопотання про витребування доказів в порядку передбаченому ст. 84 ЦПК України, яке мотивоване тим, що відповідно до листа КНП КОР «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання» від 10.03.2023 року завідувач відділення запросила у Богуславського районного суду Київської області інформацію про допит голови ЛКК ОСОБА_12 про психічний стан ОСОБА_6 10.05.2017 року; оригінал амбулаторної карти з Національного інституту раку; висновок ЛКК (Національного інституту раку) від 10.05.2017 року; оригінал протоколу ЛКК № 52 від 10.05.2017 року.

Ухвалою суду від 28 березня 2023 року задоволено клопотання представника позивачки ОСОБА_11 про витребування доказів, та витребувано відповідні докази.

Ухвалою суду від 08 травня 2023 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, зупинене на час проведення посмертної психіатричної експертизи (т. 3 а.с. 160).

22 листопада 2023 року відновлено провадження у справі у зв`язку з надходженням висновок судово-психіатричної експертизи № 107-ц/15-ц від 18.10.2023 (т. 3 а.с. 183).

Під час судового розгляду справи позивачка ОСОБА_3 позов підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві на підставі наявних у справі доказів та додатково пояснила, що вона проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю більше 30 років. З 2013 року психічний стан її чоловіка ОСОБА_6 був поганий, він приймав препарати, але в лікарню не хотів лягати, щоб в Богуславі не дізналися, зверталися до приватних лікарів. Впевнена, що ОСОБА_6 на час складання оспорюваного заповіту не розумів значення своїх дій.

Представник позивачки ОСОБА_11 під час судового розгляду підтримала позов, 22.12.2023 не змогла взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в режимі відеоконференції, через технічні несправності застосунку «Електронний суд», про що надіслала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила задовольнити позов на підставі наявних матеріалів справи.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнала та пояснила суду, що заявлені позовні вимоги є безпідставними і необґрунтованими та зауважила, що на час народження ОСОБА_9 вона проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю, починаючи з 2012 року і проживала до смерті останнього. Коли вона була вагітна, то позивачка поїхала в м. Київ. ОСОБА_6 дав їй вибір - чи поїхати у м. Київ, чи залишитися в будинку. Вона обрала поїхати до дітей. Коли народився син ОСОБА_13 , ОСОБА_6 записав його на себе і до відділу РАЦС вони ходили разом та підписали відповідну заяву. Разом з ОСОБА_6 та сином ОСОБА_13 вони проживали в будинку, де прописана позивачка, вели спільне господарство. До них приїздили родичі, дитину всі визнали, приходили друзі. Протягом останніх років ОСОБА_6 звертався до лікарів, як будь яка людина, серйозних захворювань не було до 2017 року. В січні 2017 року він звернувся до лікаря з колінним суглобом. В травні 2017 року їздили в різні клініки, потім поїхали в м. Чернівці, де спочатку поставили діагноз кісти, оперувалися перший раз і там встановили онкологію. На час смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 не мав психічних розладів, поведінка була звичайна.

В судовому засіданні 22.12.2023 представник відповідачки ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 просив відмовити. При цьому, просив суд врахувати висновок посмертної судово-психіатричної експертизи від 18.10.2023, яким підтверджено, що ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на момент складання та посвідчення заповіту 10.05.2017 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_4 07.12.2018 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_5 у судовому засіданні 18.10.2018 надала пояснення по суті спору. Просила задовольнити позов. Згідно письмових пояснень від 05.11.2020 ОСОБА_5 зазначила, що її батько ОСОБА_6 психологічно був дуже не стійким, його було легко вивести з рівноваги. Однак, їх сім`я була зразковою, мама ОСОБА_3 дуже підтримувала батька. Психологічний стан батька був зумовлений спадковими факторами і з часом погіршувався, та з метою покращення психологічного стану здоров`я батько відвідував приватних лікарів та приймав ліки за їх призначенням. В останній час його стан погіршувався, та цим і скористалася ОСОБА_14 .

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, всебічно, повно, об`єктивно дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Так, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_3 та ОСОБА_6 перебували в шлюбі, який був зареєстрований 15 січня 1983 року міським відділом ЗАГС м. Ніжин Чернігівської області, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , виданого 15 січня 1983 року міським відділом ЗАГС м. Ніжин Чернігівської області (т. 1 а.с. 32).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 01.06.1984 Богуславським районним відділом реєстрації актів цивільного стану, вбачається, що у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Богуслав Київської області народилася дочка ОСОБА_15 , про що складено відповідний актовий запис № 153 (т. 1 а.с. 35).

Із копії повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 18.04.2013 відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богуславського районного управління юстиції у Київській області вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Богуслав Богуславського району Київської області у батьків ОСОБА_3 та ОСОБА_6 народилася дочка ОСОБА_16 , про що складено відповідний актовий запис № 369 (т. 1 а.с. 36).

Згідно копії свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_4 виданого 06.03.2018 Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ОСОБА_16 змінила ім`я про що 06.03.2018 складено відповідний актовий запис № 48 та прізвище, власне ім`я, по батькові після державної реєстрації зміни імені записано: ОСОБА_17 (т.1 а.с.41).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 виданого 28.03.2018 Дарницьким районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві вбачається, що 28.03.2018 ОСОБА_17 зареєструвала шлюб з ОСОБА_18 , про що 28.03.2018 було складено відповідний актовий запис № 458. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу зазначено - ОСОБА_19 (т. 1 а.с. 42).

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 виданого 05.09.2009 Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві вбачається, що 05.09.2009 ОСОБА_15 зареєструвала шлюб з ОСОБА_20 , про що 05.09.2009 було складено відповідний актовий запис № 1742. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу зазначено - ОСОБА_21 (т. 1 а.с. 47).

Із копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 виданого 12.02.2013 Богуславським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області та актового запису про народження №26 від 12 лютого 2013 року вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 в м. Богуслав Богуславського району Київської області народився ОСОБА_9 , батьками записані ОСОБА_6 і ОСОБА_1 , підстава запису відомостей про батька заява матері та батька дитини про визнання батьківства від 12.02.2013, про що 12.02.2013 було складено відповідний актовий запис № 26. (т. 1 а.с. 66, 135-137).

10 травня 2017 року приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А. посвідчено заповіт ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в с. Шатура Ніжинського району Чернігівської області та проживав за адресою: АДРЕСА_2 , згідно якого заповідач усе своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 . Садовий будинок (а також належну йому частку у праві власності цього ж будинку) номер АДРЕСА_3 , а також прилеглу до нього земельну ділянку (її частку) з кадастровим номером: :90:573:0013 заповів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_10 в рівних частинах кожному з них. Заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_6 . Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем ОСОБА_6 і власноручно підписаний ним у присутності нотаріуса о 14 годині 20 хвилин. Особу ОСОБА_6 встановлено, дієздатність перевірено. У зв`язку з хворобою заповіт складено та посвідчено удома за адресою: АДРЕСА_2 . Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 589. Стягнуто плату згідно ст.31 Закону України «Про нотаріат». Заповіт підписано приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А. та скріплено печаткою (т. 1 а.с. 53).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_8 виданого Богуславським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Богуслав Богуславського району Київської області (т. 1 а.с. 24).

З копії лікарського свідоцтва про смерть № 122 від 07.11.2017 виданого лікарем Богуславського районного відділення КОБСМЕ Коваленком О.М. вбачається, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в АДРЕСА_2 . Причина смерті Механічна асфіксія. Повішання (т. 1 а.с. 51-52).

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження № 0000529 від 06.11.2017 та копії постанови про закриття вказаного провадження від 13.11.2017 ОСОБА_6 покінчив життя самогубством через повішання. Слідів боротьби не виявлено.

З медичної документації, а саме історії хвороби громадянина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , що були надані суду в порядку ст. 84 ЦПК України на виконання ухвали суду про витребування доказів Шведсько-українським медичним центром «Angelholm» та Національним інститутом раку Міністерства охорони здоров`я України, вбачається, що ОСОБА_6 з вересня 2016 року мав виражені болі у правому колінному суглобі, та як було встановлено в подальшому страждав на онкологічне захворювання, а тому перебував на лікуванні у вказаних закладах, з діагнозом згідно заключення - синовіальна саркома правої гомілки, метастази в легені («М» в легені Т2ВN0M1 G4 Cт ІV стан після хірургічного лікування Кл гр 2) (т. 1 а.с. 20).

У матеріалах справи наявна копія та оригінал історії хвороби хворого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , заведена Шведсько-українським медичним центром «Angelholm» (т. 1 а.с. 155-174).

На виконання ухвали суду про витребування доказів до матеріалів справи надано копія та оригінал історії хвороби хворого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , заведеної ТОВ «Центр травматології та ортопедії» (т. 1 а.с. 175-а -198).

Згідно довідки про реєстрацію місця проживання виданої комунальним підприємством Богуславської міської ради «Богуславблагоустрій» за № 5064 від 15.12.2017, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , на день смерті ОСОБА_6 проживала і була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_6 був зареєстрований за вказаною адресою з 27.06.2001 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_13 (т. 1 а.с. 33).

Згідно характеристики за підписом депутата Богуславської міської ради Карпенка А., що посвідчена секретарем ради Чижевським О.С., ОСОБА_6 , що проживав за адресою: АДРЕСА_2 , зарекомендував себе виключно з позитивного боку. Скарг від сусідів на його адресу не надходило. До 2013 року ОСОБА_6 проживав разом із дружиною ОСОБА_3 . Починаючи з 2013 року ОСОБА_6 проживав разом зі своєю новою цивільною дружиною ОСОБА_1 та їх сином ОСОБА_13 , 2013 року народження. За свідченням сусідів ОСОБА_6 був працьовитим, товариським, ввічливим, доброзичливим та чуйним, займався вихованням сина, матеріально утримував сім`ю і надавав матеріальну допомогу повнолітнім дочкам. Брав активну участь у громадському житті, працював керівником. Намагався уникати конфліктних ситуацій. Був витриманий в звичайних та стресових ситуаціях зберігав оптимізм, позитивне ставлення до життя. При спілкуванні був відкритий, мав особисті амбіції. Був здатний на прийняття самостійних обдуманих рішень та був за них відповідальний ( т. 2, а.с. 52)

Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №50157602 від 06.12.2017 виданому Богуславською районною державною нотаріальною конторою, після смерті спадкодавця ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , заведено спадкову справу за №286/2017 (т. 1 а.с. 25).

Відповідно до копії спадкової справи №286/2017, заведеної державним нотаріусом Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковніковою Т.А., вбачається, що після смерті ОСОБА_6 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Богуслав Богуславського району Київської області 06 грудня 2017 року до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом звернулася дружина спадкодавця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (т. 1 а. с. 110-134).

Також, як вбачається з копії матеріалів спадкової справи №286/2017 з заявою про прийняття спадщини за заповітом 30 січня 2018 року до державного нотаріуса звернулася дочка спадкодавця ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_14 (т. 1 а. с. 116).

09 лютого 2018 року до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом в інтересах малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 звернулася ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_15 (т. 1 а. с. 122).

26 березня 2018 року до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася дочка спадкодавця ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_16 (т. 1 а. с. 127-132).

Так, як було встановлено в судовому засіданні ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Богуслав Богуславського району Київської області, спадкоємцями якого є його дружина ОСОБА_3 , а також діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_10 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (т. 1а.с. 35,).

За заявою ОСОБА_3 про прийняття спадщини за законом зареєстрованої за № 767 від 06.12.2017 державний нотаріус Богуславської районної державної нотаріальної контори Полковнікова Т.А. завела спадкову справу № 286/2017 (т. 1 а.с. 111).

Всі інші спадкоємці, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в інтересах якого діє ОСОБА_1 в установлений статтею 1270 ЦК України строк також подали заяви про прийняття спадщини за заповітом.

Отже, ОСОБА_3 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та малолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_8 в інтересах якого діє ОСОБА_1 , вважаються такими, що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в м.Богуслав Богуславського району Київської області.

Як було встановлено вище, за життя ОСОБА_6 на випадок своєї смерті склав заповідальне розпорядження (заповіт від 10 травня 2017 року за реєстровим №589), який оспорюється позивачкою по справі ОСОБА_3 , та який позивачка вважає недійсним і таким що вчинений під дією тяжких для ОСОБА_6 обставин, особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та або не могла керувати ними.

При вирішенні даного спору суд враховує наступні положення чинного законодавства України.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Предметом судового розгляду справи є визнання недійсним заповіту, тобто правові відносини в даному випадку регулюються главою 16 «Правочини» та главою 85 «Спадкування за заповітом» Цивільного кодексу України.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Нормами спадкового права регулюються суспільні відносини правонаступництва, тобто наступництва одних суб`єктів (спадкоємців) в правах та обов`язках фізичної особи, яка померла (спадкодавця). Об`єктом спадкового наступництва є спадщина (спадкове майно, спадкова маса), тобто вся сукупність прав та обов`язків спадкодавця, в яких він перебував на момент своєї смерті і які за своєю правовою природою не є невіддільними від особи їх носія і здатні перейти до інших осіб (статті 1218, 1219 Кодексу).

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (стаття 1221 Кодексу).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності договору, визначені у статті 203 Цивільного кодексу України, відповідно до якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи (стаття 1233 Цивільного кодексу України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (стаття 1234 Цивільного кодексу України).

Загальні вимоги до форми заповіту викладені у статті 1247 Цивільного кодексу України, заповіт складається у письмовій формі із вказанням місця та часу його складання, власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч.4 ст. 207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

За змістом ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Заповіт, як вид одностороннього правочину (дія особи спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків) повинен відповідати загальним вимогам, додержання яких є необхідними для чинності правочину, серед яких, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ст. 202, ч.2 ст. 203 ЦК України).

За змістом ст. 30 Цивільного кодексу України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною третьою вказаної статті визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Верховний Суд у постанові від 18.08.2021 у справі № 551/335/18 зазначив, зокрема, що заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі №756/14304/15-ц (провадження №61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню ч. 2 ст.1257 ЦК України та вказано, що «для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі №674/461/16-ц (провадження №61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Згідно з частиною другою статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Заінтересованими особи, повноважними пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені статтею 1247 ЦК України, згідно з якою загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем.

Підставою недійсності заповіту є недотримання заповідачем вимог, додержання яких необхідне для чинності цього правочину. Аналіз загальних норм про правочини (гл. 16 ЦК) та спеціальних норм про заповіт (гл. 85 ЦК) дає підстави виділити вимоги, дотримання яких є необхідним для чинності заповіту:

1) зміст заповіту не може суперечити положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства;

2) заповіт може скласти фізична особа з повною цивільною дієздатністю;

3) заповіт складається особисто заповідачем;

4) волевиявлення заповідача має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

5) заповіт складається в письмовій формі, посвідчується нотаріусом або іншою посадовою чи службовою особою, вичерпний перелік яких наведено у ст. ст. 1251, 1252 ЦК України.

Відповідно до ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 роз`яснено, що правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Як відзначив Верховний Суд у постанові від 19.02.2020 року у справі № 372/1862/17, підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

При цьому слід врахувати, що в контексті ч. 1 ст. 225 ЦК заповідач має страждати тяжким психічним розладом, а не будь-якою іншою хворобою. Сама собою обставина, що заповіт складений у період, коли заповідач систематично хворів, перебував у нестабільному стані здоров`я, не міг себе самостійно обслуговувати, не є підставою для висновку про те, що особа страждала таким розладом здоров`я, який би впливав на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, і який би позбавив його можливості вільно і свідомо висловити свою волю.

Для встановлення психічного стану заповідача в момент складення заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7).

Відтак висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент складення заповіту.

Так, досліджений заповіт ОСОБА_6 від 10 травня 2017 року містить відомості про встановлення особи та перевірку стану особи-заповідача, зміст розпорядження заповідача, місце та час складення заповіту, особу, що виконала його посвідчення.

Судом не здобуто інших доказів, достатніх для визнання складеного заповіту недійсним внаслідок відсутності вільного волевиявлення заповідача та не відповідності внутрішній волі.

Сам по собі факт наявності у заповідача ОСОБА_6 захворювання та перебування на тривалому лікуванні не є достатнім доказом його неспроможності розуміти значення своїх дій та/або керувати ними при складанні заповіту і не спростовує презумпцію психічного здоров`я.

З`ясувавши дійсне волевиявлення особи-заповідача, вплив на яке або зміна не доведено належними доказами у справі, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним.

Зокрема, зі змісту оспорюваного заповіту також вбачається, що на випадок своєї смерті ОСОБА_6 заповів майно досить широкому колу осіб, а саме ОСОБА_4 (дочці заповідача), ОСОБА_16 (дочці заповідача) та малолітньому ОСОБА_9 (сину заповідача), що також свідчить про відсутність тиску на заповідача та його вільне розпорядження частками у майні.

Судом також були допитані свідки. Зокрема, допитана в якості свідка ОСОБА_23 , яка в судовому засіданні пояснила, що вона була сусідкою ОСОБА_24 , проживала через паркан. Підтвердила, що ОСОБА_6 з ОСОБА_3 жили разом, потім вони розійшлися десь в 2013 році. Потім вона познайомилася з ОСОБА_1 . В послідуючому ОСОБА_6 сам повідомив про народження дитини. Спілкувалися, ходили на свята в гості, ОСОБА_3 там не жила. ОСОБА_1 там жила, вона водила сина в садок, бачилися часто. Про ОСОБА_3 її чоловік ОСОБА_6 нічого поганого не казав, знала, що не живуть разом. Сина дуже любив, «обожнював», сам ходив в РАЦС, його зареєстрував, навчав всьому, все купував, а саме «іграшки, планшети, велосипеди». Казав, що «ця дитина мені Богом дана». Зміни в стані ОСОБА_6 в 2016-2017 року не помітила, кожен день їздив на пасіку, о 5-й ранку їздив купатися на річку, коли захворів, то «боровся до кінця».

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 найкраща її подруга, знайомі з 2000 року, познайомилися в санаторії, дружили родинами, їздили один до одного, чоловіки почали разом працювати. Але потім чоловік свідка помітив щось дивне у ОСОБА_6 , «то гроші відправить комусь іншому, то заявку не виконає, то гроші не платить, не виконував свої обов`язки», з 2006-2008 року приблизно вони працювали разом, а потім чоловік сказав, що більше не буде працювати, «бо це неадекватно, людина не виконує свої обіцянки та обов`язки», а коли приїздили в гості, то ОСОБА_6 «ніби нікого не бачив, заходив в себе», був мовчазний, а потім щось дивне розповідав. Він гордився дочками, родина була благополучна, бувала у них часто на свята. Не знала, що у ОСОБА_6 народився син, оскільки чоловік останнім часом не спілкувався. В 2013-2014 роках ОСОБА_6 приїздив в м. Київ на консультацію, в той час у нього був депресивний стан.

Свідок ОСОБА_26 розповіла, що ОСОБА_3 це її сваха, знає ОСОБА_6 та ОСОБА_27 з 2009 року, коли діти одружилися, родина була дружна, доброзичлива. ОСОБА_6 говорив, що сім`я це святе, чекав на онука, а коли народився онук, то пишався, що нащадок народився. Коли захворів, то стало важко з ним спілкуватися, мабуть через важкі переживання, бо він був «емоційна людина, самодостатня». У нього були депресивні переживання, погано дивився в майбутнє, «не бачив свого майбутнього». Приблизно з 2012-2013 року помічала депресивний стан, останній раз спілкувалася в 2017 році, про нову сім`ю не розмовляли. Розмовляли про дітей та онуків, про розлучення не розмовляли. ОСОБА_6 разом з ОСОБА_3 вона бачила їх влітку в 2017 році в лікарні, «думала, що жінка допомагає чоловіку в лікарі».

Свідок ОСОБА_12 повідомив суду, що він є лікарем ендоскопістом Богуславської ЦРЛ та в 2017 році був головою лікарсько-консультативної комісії (ЛКК). Розповів, що ОСОБА_6 він знав і йому було відомо, що ОСОБА_6 мав захворювання колінного суглоба, в подальшому на якому було здійснено ендопротезування, згодом стало відомо, що ОСОБА_6 був онкохворим. 10.05.2017 був останній раз на лікарській-консультативній комісії, листок непрацездатності був закритий на вимогу пацієнта, оформлювати групу інвалідності не бажав. ОСОБА_6 візуально виглядав непогано, розмовляв адекватно. Згодом свідок дізнався, що ОСОБА_6 помер. Про сімейні справи та складений заповіт йому нічого не відомо.

Показання перелічених вище свідків не дозволяють зробити висновок про те, що при складанні оспорюваного заповіту 10 травня 2017 року, ОСОБА_6 , який на вказану дату мав тяжке захворювання, не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, або складав заповіт під тиском інших осіб.

Зокрема, свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_12 стверджували про те, що в 2016-2017 роках ОСОБА_6 візуально виглядав непогано, все розумів, пам`ятав, розмовляв адекватно, свої думки висловлював чітко.

В свою чергу, допитані в якості свідків ОСОБА_25 та ОСОБА_26 зазначали, зокрема, про те, що за останні роки перед смертю ОСОБА_6 тяжко хворів та мав тяжкий психологічний стан, мав депресивні переживання.

Приватний нотаріус Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошка Л.А., яка посвідчувала оспорюваний заповіт від 10 травня 2017 року за реєстровим №589, надала суду письмові пояснення, які викладено в листі № 01-16/414 від 14.12.2018, та зазначила, що на момент на посвідчення заповіту заповідач ОСОБА_6 повністю усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати. Його особу було встановлено по пред`явленому ним паспорту, дієздатність перевірено шляхом особисто спілкування та надання адекватних відповідей останнього на поставлені нотаріусом питання, було встановлено його справжні наміри. Заповідач зачитав заповіт в голос, зміст якого він зрозумів та власноручно підписав. Стороннього психологічного впливу на заповідача ніхто з третіх осіб не чинив, його волевиявлення було вільним та відповідало його волі (т. 1 а. с. 213).

Крім того, за клопотанням представника позивачки ОСОБА_11 ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 10 серпня 2022 року було призначено у справі № 358/598/18 посмертну психіатричну експертизу, проведення якої доручено комісії експертів Комунального некомерційного підприємства Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання».

На вирішення експертизи поставлено запитання:

1.Чи здатний був ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , з урахуванням визначених у справі №358/599/18 обставин хвороби померлого, наслідків вживання медичних препаратів, пояснень, доказів та показів свідків усвідомлювати і якою мірою фактичний зміст власних дій та їх наслідків при укладенні заповіту 10 травня 2017 року?

2. Чи страждав ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , будь-яким психічним розладом на момент складання та посвідчення заповіту на ім`я ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_18 ?

3. Якщо так, то чи міг ОСОБА_6 на момент складання вказаного заповіту розуміти значення своїх дій або керувати ними?

Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 107-ц/15-ц від 18.10.2023, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , в період складання оспорюваного заповіту, а саме 10 травня 2017 року на психічні розлади, які б суттєво впливали на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, не страждав. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , в період складання заповіту, а саме 10 травня 2017 року був здатний за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Верховний Суд у постанові від 16.03.2020 року (справа № 204/1064/16-ц, провадження №61-21834св19) наголосив, що висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину необхідно робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами. Будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи могла в конкретний момент вчинення правочину особа розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Отже, підставою для визнання правочину недійсним згідно з ч. 1 ст. 225 ЦК може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ст. 110 ЦПК висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, даний висновок посмертної психіатричної експертизи приймається судом до уваги, оскільки він є достатньо обґрунтований як з урахуванням медичної документації, так і з урахуванням показань свідків ОСОБА_23 та ОСОБА_12 , які підтвердили в судовому засіданні, що ОСОБА_6 в останній період свого життя мав тяжке захворюванням, але не мав психічних розладів.

Виходячи з викладеного, встановивши, що оспорюваний заповіт укладений у належній письмовій нотаріальній формі, приймаючи також до уваги висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 107-ц/15-ц від 18.10.2023 яким встановлено, що ОСОБА_6 під час складання оспорюваного заповіту не страждав на психічні розлади, які б суттєво впливали на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними та був здатний за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд дійшов висновку про не встановлення ознак недійсності (нікчемності) оспорюваного заповіту в цілому з наведених вище підстав.

Суду не було представлено висновку спеціаліста про те, що у зв`язку з наявним у ОСОБА_6 онкологічним захворюванням, перебігом цього захворювання та прийняттям медичних препаратів, які призначались хворому, він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керуватися ними. Клопотань про призначення повторної чи додаткової експертизи суду позивачем не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання. Також суду не надано доказів того, що заповіт був вчинений ОСОБА_6 проти його справжньої волі внаслідок застосування до нього психічного тиску з боку іншої особи.

Висновки про те, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі ґрунтуються лише на припущенням позивачки ОСОБА_3 , а будь-яких доказів на підтвердження таких обставин в розумінні положень ст. 76 ЦПК України суду не надано.

Особистий підпис заповідача ОСОБА_6 у заповіті свідчить про вільне волевиявлення заповідача.

Отже, встановивши фактичні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, прийнявши лише ті що є належними, та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання оспорюваного заповіту недійсним, оскільки при проведені посмертної психіатричної експертизи зроблено категоричний висновок, що в момент складання заповіту датованого 10 травня 2017 року ОСОБА_6 на психічні розлади, які б суттєво впливали на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, не страждав та був здатний за своїм психічним станом розуміти значення своїх дій та керувати ними, тобто волевиявлення спадкодавця щодо свого заповідального розпорядження було вільним та відповідало його внутрішній волі.

Суд вважає, що факт того, що за життя ОСОБА_6 під час складання та підписання заповіту датованого 10 травня 2017 року міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними підтверджений єдиним та належним, допустимим доказом, - висновком експерта № 107-ц/15-ц від 18.10.2023 (т.3 а.с. 167-181).

На переконання суду, інші докази, як то свідчення свідків, інші письмові докази, які свідчать про наявність тієї чи іншої хвороби, апріорі поступаються в якості сили, як доказу, перед висновком експерта, так як вищевказані докази враховуються експертами при винесенні висновку.

В даному випадку суд вважає, що має місце спеціальний характер допустимості, який полягає у використання чітко визначених законом доказів для встановлення певних обставин справи (позитивна допустимість).

Зважаючи на викладене, з урахуванням презумпції психічного здоров`я фізичної особи та недоведеності абсолютної неспроможності ОСОБА_6 в момент вчинення оспорюваного правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для її вирішення та надавши оцінку наявним у справі доказам, дійшов до висновку щодо відсутності правових підстав, передбачених статтею 225 ЦК України, для визнання оспорюваного заповіту недійсним.

Таким чином, перевіривши зміст заповіту, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов до беззаперечного висновку, що заповіт, складений 10 травня 2017 року за реєстровим №589 року від імені ОСОБА_6 , відповідає вимогам закону щодо його форми, а саме він викладений у вигляді письмового документу, підписаний власноруч заповідачем, посвідчений приватним нотаріусом Богуславського районного нотаріального округу Київської області Дошкою Л.А. та зареєстрований в реєстрі за № 589. Суду не було надано доказів, що у момент складення заповіту у ОСОБА_6 були фізичні вади або хвороби, які позбавляли його здатності самостійно вчинити на ньому свій підпис. Також позивачкою не надано належних та допустимих доказів про невідповідність заповіту внутрішній волі заповідача. Отже, було дотримано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовно вчинено всі необхідні для цього дії. Позивачкою не доведено порушень вимог закону щодо посвідчення заповіту. За таких обставин, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову, сплачений позивачкою судовий збір не підлягає відшкодуванню.

З урахуванням викладеного та керуючись ст. ст. 202, 203, 205, 215, 216, 1216, 1217, 1233-1235, 1247, 1257ЦК України, ЗУ «Про нотаріат», ст. ст. 2-4, 11-13, 76-81, 89, 95, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачки: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визнання заповіту недійсним.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:

1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов