Справа № 161/7946/23
Провадження № 2-о/161/241/23
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі:

головуючої судді Пушкарчук В.П.

з участю секретаря судового засідання Загоровської І.І.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, Департамент житлово-комунального господарства Луцької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючих документів,-

В С Т А Н О В И В:

17.05.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною заявою на обґрунтування якої зазначила, що після смерті її батька, ОСОБА_3 , їй належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 . Однак, в Свідоцтві про право власності на житло від 28.07.1993 року зазначено, що квартира АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 (її батьку), та членам його сім`ї: ОСОБА_5 (її матері), ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . Дане Свідоцтво видане згідно з розпорядженням (наказом) від 28.07.1993 року №25-р і зареєстроване у відділі реєстру житлового фонду під №25-р/0, за підписом голови комітету по майну комунальної власності ОСОБА_8 . Дублікат вищевказаного Свідоцтва виданий згідно з розпорядженням департаменту ЖКГ Луцької міької ради від 11.05.2023 року № 994-в. Водночас у Свідоцтві про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року посвідченому державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Палецькою І.Ю. зазначено, що спадкоємцями майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 є в рівних частинах його дружина ОСОБА_5 та його дочка ОСОБА_6 . Разом з тим, у свідоцтві про смерть її батька ОСОБА_3 його прізвище зазначено правильно ОСОБА_9 . Так, у Свідоцтві про право власності на житло від 28.07 1993 року її прізвище записано як ОСОБА_10 , а Свідоцтві про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року, посвідченому державним нотаріусом Першої Луцької Державної нотаріальної контори Палецькою І.Ю., її прізвище записано як ОСОБА_11 ,що не збігається із записом її прізвища в паспорті громадянина України, де її прізвище зазначене, як ОСОБА_9 . Вважає, що причиною неправильного написання її прізвища є неправильний переклад з російської на українську мову. На підставі викладеного, просить суд встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів, а саме: Свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 28.07.1993 року №25-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду під №25-р/0, та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької Державної нотаріальної контори Палецькою І.Ю.

У судовому засіданні заявник та її представник заяву підтримали та просили її задовольнити.

Від заінтересованих осіб до початку судового засідання також надійшли заяви, в яких вони просять розгляд справи здійснювати у їх відсутності .

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Як слідує зі змісту заяви ОСОБА_1 та досліджених у судовому засіданні письмових доказів, зокрема: Свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 28.07.1993 року №25-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду під №25-р/0 та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької Державної нотаріальної контори Палецькою І.Ю., виявлено розбіжності написанні прізвища заявника. Так, у Свідоцтві про право власності на житло від 28.07 1993 року її прізвище записано як ОСОБА_10 , а Свідоцтві про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року, пїї прізвище записано як ОСОБА_11 .

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснив, що при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Аналіз даних норм дає підстави для висновку, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: 1) факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; 2) встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право; 3) заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, що засвідчує факт, що має юридичне значення; 4) чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

Положеннями ст.ст. 80, 81 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На переконання суду, факт належності ОСОБА_6 . Свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року підтверджується наступними документами: паспортом громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 ; карткою фізичної особи платника податків ОСОБА_1 від 23.07.2008 року; свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 ; рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.12.2011 року (справа № 2о-225/11).

Крім того, достовірність обставин, які викладені у заяві ОСОБА_1 про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підтвердила також допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_12 .

Вказані докази у їх сукупності свідчать про те, що дійсно при видачі Свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 року та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року було допущено помилку (описку) у зазначені прізвища ОСОБА_1 , а саме помилково зазначено « ОСОБА_10 » та « ОСОБА_11 » відповідно, замість правильного « ОСОБА_9 ».

Встановлення належності правовстановлюючих документів має для заявника юридичне значення та породжує юридичні наслідки, пов`язані з реалізацією свого права власності.

Таким чином, суд вважає, що заява ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, Департамент житлово-комунального господарства Луцької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 247, 263-265, 293,315 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, Департамент житлово-комунального господарства Луцької міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючих документів задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_1 правовстановлюючих документів,а саме: Свідоцтва про право власності на житло від 28.07.1993 року, виданого згідно з розпорядженням (наказом) від 28.07.1993 року №25-р і зареєстрованого у відділі реєстру житлового фонду під №25-р/0, та Свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.08.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Луцької Державної нотаріальної контори Палецькою І.Ю.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Заінтересовані особи: Перша Луцька державна нотаріальна контора Волинської області, адреса: Волинська обл., м. Луцьк, Київський майдан, 13, .

Департамент житлово-комунального господарства Луцької міської ради, адреса: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Богдана Хмельницького, 40А, .

Рішення у повному обсязі складено 03 липня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.П. Пушкарчук