ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 грудня 2023 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 730/825/23

Головуючий у першій інстанції Ріхтер В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1376/23

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.,

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: Плисківська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області

Особа, яка подала апеляційну скаргу: Плисківська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, (суддя Ріхтер В.В.), ухвалене у м. Борзна,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що постановою Чернігівського апеляційного суду від 19 червня 2023 року його поновлено на роботі, тому він має право на виплату середнього заробітку з врахуванням індексу інфляції за час вимушеного прогулу відповідно до ст. 235 КЗпП України з 05 квітня 2022 року по день набрання законної сили рішення про поновлення його на роботі в сумі 235708,04 грн.

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково: стягнуто з Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 235708,04 грн; в іншій частині позовних вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 , який поновлений на роботі відповідно до постанови Чернігівського апеляційного суду від 19 червня 2023 року, має право на середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05 квітня 2022 року по 19 червня 2023 року з урахуванням індексу інфляції у розмірі 235708,04 грн, який відповідачем не виплачено. Вимога ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правничу допомогу не підлягає задоволенню через ненадання доказів документального підтвердження таких витрат та їх детального розрахунку.

В апеляційній скарзі заявник просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ОСОБА_1 навмисно затягував судовий процес з метою отримання більшої суми компенсації, оскільки не заявляв вимоги про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу одночасно з вимогами про поновлення на роботі та звернувся до суду, який тимчасово був визначений для розгляду справ у зв`язку зі зміною підсудності. Таким чином , нарахування середнього заробітку повинно бути проведено в межах одного року та починаючи з 6 квітня 2022 року, тобто з першого дня звільнення позивача з роботи, а не з 5 квітня 2022 року, як визначено судом.Також відповідач звертає увагу суду на те, що позивачем пропущено тримісячний строк звернення до суду з даним позовом. Плисківська сільська рада Ніжинського району Чернігівської області не погоджується також з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про стягнення суми індексації середнього заробітку, оскільки рішення суду не набрало законної сили, а отже відсутні протиправні дії відповідача щодо невиплати таких сум

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Вказує на те, що його вимога про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за вказаний період є законною та узгоджується з практикою розгляду аналогічних спорів Верховним судом. З позовом про поновлення на роботі звернувся своєчасно, протиправних дій щодо затягування розгляду справи не вчиняв. Правомірність нарахування індексації середнього заробітку за час вимушеного прогулу узгоджується з позицією Верховного суду, викладеної в постанові від 20 травня 2020 року у справі 611/876/14-ц.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 1 лютого 2021 року по 5 квітня 2022 року перебував у трудових відносинах з Плисківською сільською радою Ніжинського району Чернігівської області працюючи директором Комунального підприємства « Перспектива».

Рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 08.09.2022 року позов ОСОБА_1 до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, Плисківського сільського голови Вірко М.О. про скасування розпорядження про розірвання контракту та поновлення на роботі задоволено частково: змінено формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального підприємства «Перспектива» Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області, викладених у розпорядженні сільського голови Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області М.Вірко № 33 від 05 квітня 2022 року «Про розірвання контракту з керівником Комунального підприємства «Перспектива» та звільнення із займаної посади ОСОБА_1 », залишивши вірною причину звільнення ОСОБА_1 із займаної посади - «за прогули без поважних причин, п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України». ( а.с. 26-28)

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 19.06.2023 року вище зазначене рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області було скасовано: позов ОСОБА_1 до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області задоволено. Визнано незаконним та скасовано розпорядження Плисківського сільського голови від 05 квітня 2022 року № 33 «Про розірвання контракту з керівником комунального підприємства «Перспектива» та звільнення із займаної посади ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора комунального підприємства «Перспектива» з 05 квітня 2022 року. Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Плисківського сільського голови про скасування розпорядження про розірвання контракту та поновлення на роботі закрито.( 29-30)

Розпорядженням сільського голови Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області від 03.07.2023 року № 76, з метою виконання постанови Чернігівського апеляційного суду від 19.06.2023 року по справі № 695/1076/22 ОСОБА_1 було поновлено на роботі та допущено до виконання трудових обов`язків з 5 липня 2023 року. ( а.с.11)

Листом від 06.07.2023 року за № 531 відповідач повідомив позивача про відмову у виплаті коштів за час вимушеного прогулу. ( ас. 15)

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно з положеннями статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Спір щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який виник у зв`язку з незаконним звільненням працівника, який був позбавлений можливості виконувати роботу не зі своєї вини, є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про працю та про оплату праці.

Згідно із частиною другою статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Аналізуючи зміст частини другої статті 233 КЗпП України, можна зробити висновок, що в разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці працівник має право без обмежень будь-яким строком звернутись до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору та відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, і не залежить від здійснення роботодавцем нарахування таких виплат.

Зазначене узгоджується з правовим висновком зробленому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19 (провадження № 14-47цс21).

Отже доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку звернення з даним позовом не заслуговують на увагу.

Судами встановлено, що під час розгляду справи про поновлення на роботі ОСОБА_1 питання щодо стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу не було вирішено.

Роботодавець не провів оплату праці позивача за період вимушеного прогулу.

Порядок розрахунку середнього заробітку регулюється Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до п.2 вказаної Постанови середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно з пунктом 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Позивач та відповідач погоджуються, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 становить 731,70 грн, при цьому обрахунок проведено із сум заробітної плати отриманих позивачем у грудні 2021 року 15000 грн та січні 2022 року шляхом поділу їх суми на кількість робочих днів за цей період.

ОСОБА_1 просить стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 5 квітня 2022 року по 19 червня 2019 року.

Вичерпний перелік підстав виплати працівникові середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу визначено статтями 235, 236 КЗпП України і вони не підлягають розширеному тлумаченню.

Отже, оплата вимушеного прогулу в установлених указаними статтями КЗпП України випадках є мірою матеріальної відповідальності роботодавця за порушення права працівника на працю. Підставою матеріальної відповідальності роботодавця є трудове майнове правопорушення, тобто винне протиправне порушення роботодавцем своїх трудових обов`язків, унаслідок чого заподіюється майнова шкода працівникові.

Як установлено судом , причинами того, що у спірний період - з 5 квітня 2022 року по 19 червня 2019 року ОСОБА_1 не виконував свої трудові обов`язки і не отримував заробітну плату слугувала незгода останнього з розпорядження Плисківського сільського голови від 05 квітня 2022 року № 33 «Про розірвання контракту з керівником комунального підприємства «Перспектива» та звільнення із займаної посади ОСОБА_1 »

Отже, в даному випадку мало місце невиконання працівником трудових обов`язків , яке обумовлене незаконним звільненням.

У свою чергу, аналіз частини другої статті 235 КЗпП України свідчить, що право працівника на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу безпосередньо пов`язане з наявністю рішення про незаконність його звільнення, яке приймається органом, який розглядає трудовий спір.

Тобто, передумовою для винесення рішення про незаконність звільнення та, відповідно, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу є наявність трудового спору.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо навмисного затягування розгляду справи понад рік викликане поведінкою позивача з метою неправомірного збагачення не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи апеляційним судом.

Так, звернення позивача з позовом спочатку до Золотоніського районного суду Черкаської області, який за підсудністю передав справу на розгляд до Ніжинського районного суду Чернігівської області, а в подальшому справу було передано до Борзнянського районного суду Чернігівської області викликане об`єктивними передумовами та тимчасовою зміною підсудності. Не заявлення одночасно вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з вимогою про поновлення на роботі не вплинуло на період та розмір середнього заробітку що стягнутий судом першої інстанції.

ОСОБА_1 просив стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 5 квітня 2022 року по 19.06.2023 року. Проте, оскільки оскаржуваним розпорядженням його звільнено з роботи 5 квітня 2022 року, останнім днем його роботи вважається саме вказана дата. Зазначене також узгоджується з відомостями з особового рахунку за якими ОСОБА_1 в квітні 2022 року відпрацював 3 робочі дні. Таким чином, періодом вимушеного прогулу для позивача є: 6 квітня 2022 року (перший день вимушеного прогулу) - 19 червня 2023 року (день ухвалення судового рішення про поновлення на роботі).

Кількість робочих днів за вказаний період становить 440 днів: квітень 2022 року 18 днів; травень 2022 року 22 дні; червень 2022 року 22 дні; липень 2022 року 24 дні; серпень 2022 року 23 дні; вересень 2022 року 22 дні; жовтень 2022 року 21 день; листопад 2022 року 22 дні; грудень 2022 року 22 дні; січень 2023 року 22 дні; лютий 2023 року 20 днів; березень 2023 року - 20 днів; березень 2023 року 23 року; квітень 2023 року 20 днів; травень 2023 року 23 дні; червень 2023 року 13 днів.

Отже, з Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 6 квітня 2022 року по 19 червня 2023 року у розмірі 229753.80 грн (731.70 грн х 440 днів) (без вирахування податків та інших обов`язкових платежів).

Щодо заявлених позивачем вимог про виплату середнього заробітку з урахуванням вимог ст. 33 Закону України «Про оплату праці», колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ст.33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначається Порядком проведення індексації грошових доходів населення, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, і поширюється на підприємства, установи та організації незалежно від форми власності і господарювання, державних та приватних виконавців, а також на фізичних осіб, що використовують працю найманих працівників.

За правилами пункту 2 названого Порядку індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці найманих працівників підприємств, установ, організацій у грошовому виразі, яка включає оплату праці за виконану роботу згідно з тарифними ставками (посадовими окладами) і відрядними розцінками, доплати, надбавки, премії, гарантійні та компенсаційні виплати, передбачені законодавством, а також інші компенсаційні виплати, що мають постійний характер; грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі; допомога по безробіттю, що надається відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їх сімей.

Виплата середнього заробітку ОСОБА_1 за рішенням суду передбачає виплату разового характеру.

Згідно з частиною 2 статті 235 Кодексу законів про працю України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. А відповідно до частини 1 статті 97 цього Кодексу оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Зазначене кореспондується з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (із наступними змінами та доповненнями).

Тобто заробітна плата за останні два місяці роботи перед звільненням визначається підприємством уже з урахуванням цієї величини за наявності умов, передбачених зазначеними законами.

У свою чергу, пунктом 3 Порядку №1078 встановлено, що до об`єктів індексації, визначених у пункті 2, не відносяться, зокрема, виплати, які обчислюються із середньої заробітної плати.

Таким чином, суми середнього заробітку не підлягають індексації.

Враховуючи викладене в сукупності, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про стягнення суми індексації та зміні в частині визначеної до стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 235708,04 грн до 229753.80 грн.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.ч. 1, 6 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Підпунктами 1 та 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За подання апеляційної скарги на рішення суду 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то відповідачу належить компенсувати за рахунок держави у порядку визначеному Кабінетом Міністрів 89.46 грн судового збору (3535.62-3446.16 =89.46 грн) за апеляційний розгляд справи.

Керуючись ст.ст. 141, 258, 263, 374, 376 ч.1 п.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області задовольнити частково.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до Плисківської сільської ради Ніжинського району Чернігівської області про стягнення суми індексації скасувати, відмовивши в задоволенні вказаних вимог.

Рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 06 вересня 2023 року змінити в частині визначеної судом першої інстанції до стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 235708,04 грн до 229753.80 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Компенсувати за рахунок держави у порядку визначеному Кабінетом Міністрів Плисківській сільській раді Ніжинського району Чернігівської області місце знаходження (вул. Незалежності, буд. 33, с. Плиски Ніжинського району Чернігівської області, ЄДРПО 04414885) 89.46 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: