РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №348/1367/22

20 червня 2023 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого-судді: Міськевич О.Я.

з участю секретаря судового засідання: Скоблей О.В.

відповідача: ОСОБА_1

представника відповідача: ОСОБА_2

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Надвірнянського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцова Наталія Миколаївна, Переріслянська сільська рада, про визнання заповіту недійсним,-

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцова Н.М., Гаврилівська сільська рада, про визнання заповіту недійсним.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Гаврилівка Надвірнянського району, померла його матір ОСОБА_4 , 1929 р.н.

Після смерті матері залишилася спадщина, яка складається з домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Спадкоємцями за законом першої черги після смерті матері є він та його сестра ОСОБА_1 .

В травні 2020 року він звернувся до приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцової Н.М. із заявою про прийняття спадщини. Однак від нотаріуса дізнався, , що перед смертю його матір склала заповіт в Гаврилівській сільській раді, яким все своє майно заповіла його сестрі ОСОБА_1 , який завірила власним підписом.

Вважає даний заповіт недійсним, оскільки на час складання заповіту його матір ОСОБА_1 була неписемна, писати не вміла та підписи на офіційних документах не ставила, а тому заповіт читати та підписувати не могла.

Тому наявні підстави для захисту його порушенного права шляхом визнання недійсним заповіту, посвідченого Гаврилівською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області.

Короткий зміст відзиву:

Від відповідача ОСОБА_1 поступили письмові пояснення на позовну заяву, в яких вона просила відмовити у задоволенні позову. Вважає позов безпідставним та необгрунтованим, обставини, зазначені в позовній заяві, не відповідають дійсності, а тому позов не підлягає до задоволення. Зазначила, що вона до самої смерті батьків проживала по сусідству з ними, вона та її чоловік постійно допомагали батькам по господарству, піклувались про них, обробляли присадибну ділянку, дбали за їх здоров`я. Разом з тим її брат ОСОБА_3 ніколи не допомагав батькам ні фінансово, ні по веденню господарства. Він лише зрідка навідувався до них в гості. Твердження позивача про те, що їхня мати була неписьменною та не могла сама підписати заповіт, не відповідають дійсності, оскільки навчалася в школі і має початкову освіту два класи, а тому була грамотна, так як добре рахувала, знала всі букви, читала і елементарно писала. Про те, що матір закінчила два класи школи, було достовірно відомо і позивачу. Тому вважає, що їхня матір могла самостіной вчинити підпис за себе в заповіті. Більш того, всі їхні родичі та сусіди знають волю їхньої матері ОСОБА_4 щодо розпорядження належним її майном, а саме вона всім вона говорила, що земельну ділянку під забудову вже дала синові ОСОБА_3 , а старенький будинок, в якому вона проживала чоловіком, та земельну ділянку для його обслуговування, заповіла їй. Отже, позивач не довів те, що заповідач не міг самостійно підписати заповіт. Позивач не надав будь-яких доказів на підтвердження обставин викладених в позовній заяві.

Короткий зміст відповіді на відзив:

Від позивача ОСОБА_3 поступила відповідь на відзив, в якій він зазначив, що вважає аргументи відповідача, викладені у відзиві, неправдивими, оскільки їхня покійна мати ОСОБА_4 , яка протягом життя перенесла тричі інсульт, останніми роками була лежачою, та не могла розмовляти, не могла самостійно їсти, тому не могла самостійно скласти оскаржуваний заповіт на майно в користь його сестри. Також їхня мати за життя була не грамотною, а отже не могла писати та прочитати даний заповіт. Крім того вважає, що працівниками поліції належним чином не розглянуте його звернення, в якому він наводить факти протиправних дій з боку відповідача ОСОБА_1 .

Письмові пояснення третьої особи:

Від представника третьої особи Переріслянської сільської ради поступили письмові пояснення на позов, в яких зазначено, що Переріслянська сільська рада не погоджується з обставинами, викладеними у позовній заяві, та вважає, що посадова особа органу місцевого самоврядування, у даному випадку секретар виконавчого комітету Гаврилівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Андрусяк В.І. вчинив нотаріальну дію, а саме посвідчення заповіту ОСОБА_4 , відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14.11.2011 за №1298/20036. Тому відсутні підстави для задоволення позову.

Стислий виклад позицій сторін:

Позивач в судове засідання не з`явився, однак від нього поступила письмова заява, в якій просить справу розглядати у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, та відповіді на відзив, просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 , посвідчений Гаврилівською сільською радою Надвірнянського району Івано-Франківської області. Також просить стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, зазначених у відзиві на позов, просили суд ухвалити рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Кузнєцова Н.М. в засідання не з`явилась, однак від неї поступила письмова заява, в якій просить розгляд справи проводити в її відсутності, та ухвалити рішення в межах законодавства.

Третя особа представник Переріслянської сільської ради в засідання не з`явився, від сільського голови поступила письмова заява, в якій просить розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради, ухвалити рішення з врахуванням наданих письмових пояснень.

Процесуальні дії у справі:

Ухвалою судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 29.08.2022 прийнято позов до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.11.2022 залучено Переріслянську сільську раду Надвірнянського району Івано-Франківської області, як правонаступника третьої особи Гаврилівської сільської ради.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 28.11.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Також задоволено клопотання позивача про витребування від приватного нотаріуса Надвірнянського РНО Кузнєцової Н.М. копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_4 . Крім того задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідків.

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.06.2023 відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення почеркознавчої експертизи.

Обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір позивача та відповідача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у віці 90 років в с. Гаврилівка Надвірнянського району Івано-Франківської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14.01.2020, актовий запис № 7 (а.с. 62).

04.11.2016 ОСОБА_4 заповіла усе належне їй майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося, своїй дочці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її заповіт посвідчений секретарем виконкому Гаврилівської сільської ради Надвірнянської району івано-Франківської області Андрусяком Василем Івановичем.

Зі змісту заповіту, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що зміст ст. статей 1241, 1254, 1307 ЦК України ОСОБА_4 роз`яснено секретарем сільської ради. У тексті заповіту ОСОБА_4 зазначено, що «цей заповіт записаний мною з моїх слів. До підписання прочитано мною та в голос та підписано власноруч». Вказаний текст написано рукописним текстом, та в графі «Підпис заповідача» проставлено власноручний підпис ОСОБА_4 . Також секретарем сільської ради Андрусяком В.І. засвідчено, що заповіт записаний ним зі слів ОСОБА_4 . Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_4 і власноручно підписаний нею у його присутності о 10.45 год. Особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено (а.с. 63).

Як вбачається з повідомлення приватного нотаріуса Кузнєцової Н.М. від 09.10.2020, після смерті спадкодавця ОСОБА_4 залишились два спадкоємці першої черги, а саме син ОСОБА_3 , та дочка ОСОБА_1 , на яку складено заповіт. Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України, у зв`язку із наявністю заповіту, частка ОСОБА_3 у спадковою майні складає половину від того, що він мав би успадкувати по закону, тобто 1/4 частку. Відповідно частка ОСОБА_1 у спадковому майні складає 3/4 частки (а.с. 106).

Відповідно довідки, виданої Зеленською сільською радою ОТГ Надвірнянського району, Івано-Франківської області за № 402 від 12.05.2020, вбачається, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а/з № 7 від 14.01.2020, на момент смерті була зареєстрована та проживала в АДРЕСА_1 . Разом з нею проживали та були зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 онука, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 онук, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 правнук, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 правнук. Від імені померлої ОСОБА_4 в Гаврилівській сільській раді посвідчувався заповіт № 104 від 04.11.2016 (а.с. 78).

З довідки Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області від 28.01.2022, складеної за результатами розгляду повідомлення ОСОБА_3 , вбачається, що до Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області 17.01.2022 надійшла скарга від ОСОБА_3 на дії працівників поліції Надвірнянського РВП та Івано-Франківського УП, які приймали рішення по попередньому його зверненні. Зокрема після смерті матері ОСОБА_4 спадщина згідно її заповіту залишилася на користь його сестри ОСОБА_1 , його мати була неграмотною, ніколи не тримала ручки у руках, особисто не могла підписати заповіт, не підписувалася у відомостях про одержання пенсії. Заповіт слід було посвідчити за участі не менше двох свідків сільської ради. Однак йому було надано відповідь, в якій рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства.

В ході вивчення матеріалу ЄО 1053 від 11.02.2021 встановлено, що дані матеріали розглянуто відповідно до Закону України «Про звернення громадян», у діях ОСОБА_1 ознак кримінального чи адміністративне правопорушення, а заявнику рекомендовано звернутися до суду в порядку цивільного судочинства. Будь-яких порушень із сторони працівників поліції не встановлено, отже інформація, вказана у скарзі ОСОБА_3 , не знайшла фактичного підтвердження. Враховуючи наведене, перевірку за зверненням ОСОБА_3 завершено (а.с. 11).

В судовому засіданні досліджено надану приватним нотаріусом Кузнєцовою Н.М. копію спадкової справи № 63/2020, заведену після смерті ОСОБА_4 (а.с. 60-122).

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 зазначив, що ОСОБА_1 є його матір`ю, а позивач ОСОБА_3 є його дадьком. Померла ОСОБА_4 була нього бабусею. Він разом із сім`єю з часу свого народження проживали по сусідству з бабусею ОСОБА_3 , допомагали їй по господарсту. ОСОБА_3 лише інколи приїздив у гості до бабусі. Зазначив, що бабуся ОСОБА_4 їм особисто розказувала, що закінчила два класи школи. Ствердив, що бабуся вміла писати, читати великі букви, рахувати, сама ходила до магазину, їздила за межі села, самостійно розписувалась за отримання пенсії. Також бабуся казала, що вона дала своєму синові ОСОБА_3 земельну ділянку під будівництво, а дочці ОСОБА_1 віддає свою хату, про що склала заповіт у сільській раді. Також зазначив, що у їхньої бабусі у 2019 році дійсно стався інсульт, однак на час складення заповіту вона була здорова.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 також зазначила, що відповідач ОСОБА_1 є її матір`ю, а позивач ОСОБА_3 є їхнім дадьком. Померла ОСОБА_4 була її бабусею. З часу свого народження вона разом із сім`єю проживали по сусідству з бабусею ОСОБА_3 , допомагали їй по господарсту. ОСОБА_3 лише інколи приїздив у гості до бабусі, здебільшого на церковні свята. Зазначила, що бабуся ОСОБА_4 їм особисто розказувала, що закінчила два класи школи. Ствердила, що бабуся вміла писати, читати великі букви, рахувати, сама ходила до магазину, їздила за межі села та вміла прочитати напрямок руху автобусів, самостійно розписувалась за отримання пенсії. Також бабуся казала, що вона дала своєму синові ОСОБА_3 земельну ділянку під будівництво, а їхній матері ОСОБА_1 віддає свою хату, про що склала заповіт у сільській раді. Також зазначила, що на час складення заповіту у 2016 році їхня бабуся ОСОБА_4 була здорова, а інсульт у неї стався у 2019 році.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 зазначив, що у 2014-2017 роках він працював секретарем сільської ради. В його обов`язки входило, у тому числі, посвідчення заповітів жителів села. Пам`ятає, що в листопаді до сільської ради приходила жінка, яка сказала, що хоче скласти заповіт. Він встановив особу жінки по паспорту, якою виявилась ОСОБА_4 , та запитав, чи вміє вона писати, на що жінка ствердно відповіла. Також ОСОБА_4 повідомила, що в неї є син та дочка. Синові вона віддала земельну ділянку під будівництво, а дочці хоче залишити у спадок свою хату. В подальшу ним з її слів було складено текст заповіту, який їй було прочитано в голос. Після цього в його присутності ОСОБА_4 власноручно написала текст, що заповіт записаний з її слів, прочитаний їй у голос та підписаний, та поставила свій власноручний підпис. Текст вона писала повільно та уважно.

Позиція суду та нормативно-правове обгрунтування:

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом положень ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушеня, невизнання або оспорювання.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У статті 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У відповідності до ч.ч. 2, 3 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт та при цьому заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить, а кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Загальні вимоги до форми заповіту встановлено у статті 1247 ЦК України.

Так, відповідно до вказаної статті заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Особливості посвідчення заповіту посадовою особою органу місцевого самоврядування регламентувалися статтею 1251 ЦК України, Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11 листопада 2011 року № 3306/5.

Згідно з Порядком заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. У разі, якщо за фізичну особу, яка внаслідок фізичної вади, хвороби не може власноручно підписати заповіт чи заяву, підписується інша фізична особа, посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього.

Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (частина друга статті 1248 ЦК України, стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Із заповіту, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що 04.11.2016 ОСОБА_4 заповіла усе своє майно, де б воно не було та з чого воно б не складалося на день смерті, заповіла своїй дочці ОСОБА_1 . Її заповіт посвідчений секретарем виконкому Гаврилівської сільської ради Надвірнянської сільської ради Андрусяком В.І. Зміст статей 1241, 1254, 1307 ЦК України ОСОБА_4 роз`яснено секретарем сільської ради. У тексті заповіту ОСОБА_4 зазначено, що «цей заповіт записаний мною з моїх слів. До підписання прочитано мною та в голос та підписано власноруч». Вказаний текст написано рукописним текстом, та в графі «Підпис заповідача» проставлено власноручний підпис ОСОБА_4 . Також секретарем сільської ради Андрусяком В.І. засвідчено, що заповіт записаний ним зі слів ОСОБА_4 . Заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_4 і власноручно підписаний нею у його присутності о 10.45 год. Особу заповідача встановлено, дієздатність її перевірено.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 , який на час складання заповіту працював секретарем виконкому Гаврилівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, надав суду пояснення щодо складання заповіту, та зазначив, що ОСОБА_4 особисто приходила до сільської ради з проханням скласти заповіт на свою дочку ОСОБА_1 . Він встановив її особу та з`ясував, чи вміє вона писати, на що вона стверно відповіла. Ствердив, що зі слів ОСОБА_4 ним було складено текст заповіту, який їй було прочитано в голос. Після цього в його присутності ОСОБА_4 власноручно написала текст, що заповіт записаний з її слів, прочитаний їй у голос та підписаний, та поставила свій власноручний підпис. Текст вона писала повільно та уважно, при написанні тексту була спокійна. Жодного тиску на ОСОБА_4 не чинилось, сторонніх осіб при складанні заповіту не було.

Отже, при посвідченні заповіту в повній мірі були дотримані правила, передбачені ст. 1247 ЦК України (загальні вимоги до форми заповіту); ст. 1251 ЦК України (посвідчення заповіту уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування).

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що заповіт від 04.11.2016, посвідчений секретарем виконкому Гаврилівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Андрусяком В.І. за реєстровим номером № 104, було складено без порушення вимог щодо його форми та посвідчення, тобто посвідчено з дотриманням усіх норм та вимог згідно з діючим законодавством України.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Тлумачення ч. 2 ст. 1257 ЦК України дає підстави зробити висновок, що для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити юридичну долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 703/4689/18 (провадження № 61-14976св21).

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, на заповіт як односторонній правочин поширюються загальні правила ЦК України щодо недійсності правочинів. Заповіт може бути визнаний недійсним у тому випадку, коли волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позовні вимоги ОСОБА_3 зводяться до визнання оспорюваного заповіту недійсним, оскільки він складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а також зазначено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, вона не підписувала заповіт, оскільки була хвора, а також вміла писати.

Водночас, згідно з частиною першою статті 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

В оспорюваному заповіті, який посвідчено секретарем виконкому Гаврилівської сільської ради Андрусяком В.І. зазначено, що особу ОСОБА_4 встановлено та перевірено її дієздатність.

Твердження позивача про те, що його матір не могла скласти оскаржуваний заповіт через поганий стан здоров`я, та через те, що була неграмотною, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а також спростовуюся поясненнями свідків, наданих безпосередньо в судовому засіданні. Тому такі твердження не можуть враховуватись судом при ухваленні рішення.

Отже, судом встановлено, волевиявлення заповідача ОСОБА_4 було проявлено у внутрішній волі, яка знайшла своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України.

Таким чином, саме відповідно до частини першої статті 225ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд має призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін.

Подібний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 755/16032/15-ц (провадження № 61-18092св21).

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) вказав, що підставою для визнання правочину недійсним згідно з частиною першою статті 225ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Тобто для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 554/11179/13-ц (провадження № 61-30685св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 326/81/15 (провадження № 61-837св19), від 16 вересня 2021 року у справі № 496/2925/17 (провадження № 61-4247св21).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі, зокрема, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Призначення експертизи судом є обов`язковим, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи (стаття 105 ЦПК України).

Тобто психічний стан особи може бути підтверджений саме судово-психіатричною експертизою, яка і є допустимим доказом при встановленні спірних обставин.

Натомість, позивач не заявляв клопотання про призначення посмертної психіатричної експертизи на предмет визначення психічного стану заповідача на момент посвідчення заповіту.

При цьому, зазначаючи, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, останній не надав суду доказів щодо психічного стану особи, яка може бути підтверджена лише судово-психіатричною експертизою,

Також позивачем було подано до суду клопотання про призначення по справі почеркознавчої експертизи для встановлено істини того, чи його мати підписувала оскаржуваний заповіт, однак у задоволенні даного клопотання судом було відмовлено у зв`язку з його необґрунтованістю.

Таким чином позивачем не надано до суду належних, допустимих та достовірних доказів тому, що на момент складення спірного заповіту від 04.11.2016 заповідач не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Висновки суду:

З огляду на викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов висновку про те, що оскаржуваний заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми, змісту та порядку складення, прочитаний заповідачу та власноручно нею підписаний в присутності секретаря сільської ради, посвідчений повноважною на те особою, яка перевірила дієздатність спадкодавця і встановила дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок її смерті, секретарем Гаврилівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, додержано порядок посвідчення заповіту, зокрема послідовність всіх необхідних у цьому процесі дій, а позивачем не доведено таких порушень такого процесу, які би були наслідком недійсності заповіту.

Враховуючи встановлені обставини суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Надвірнянського РНО Кузнєцова Н.М., Переріслянська сільська рада, про визнання заповіту недійсним.

У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в позові, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

На підставі ст.ст. 203, 215, 225, 1217, 1216, 1241, 1247, 1251-1254 ЦК України, ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5, керуючись ст.ст. 4, 10, 13, 15, 19, 30, 78, 103, 105, 141, 258, 263- 265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: Приватний нотаріус Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцова Наталія Миколаївна, Переріслянська сільська рада, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації та проживання: АДРЕСА_3 .

Третя особа: Приватний нотаріус Надвірнянського районного нотаріального округу Кузнєцова Наталія Миколаївна, місцезнаходження: майдан Шевченка 1, м. Надвірна, Івано-Франківська область, 78405.

Третя особа: Переріслянська сільська рада, код ЄДРПОУ 04354692, місцезнаходження: вул. С.Стрільців 21, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78420.

Повний текст рішення складено 29.06.2023.

Суддя Міськевич О.Я.