Провадження №2/523/4580/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"12" грудня 2023 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Кисельова В.К.,

за участю секретаря судових засідань Дзюба Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №21 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіна Тетяна Олександрівна, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Одеської міської ради, третя особа- приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіна Т.О., про визнання право власності на 76/1000 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала на те, що підставі договору дарування, який було посвідчено 17 лютого 2005 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 376, на день смерті ОСОБА_2 належало 76/1000 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . За життя 20.11.2013р. ОСОБА_2 склав заповіт, згідно якого все своє майно заповідав дружині-позивачу ОСОБА_1 . Після смерті матері чоловіка ОСОБА_2 позивачем ОСОБА_1 було подано заяву про прийняття спадщини, однак нотаріусом Двоєнкіною Т.О. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідно до інформації, отриманої нотаріусом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, домоволодіння знаходиться в процесі поділу і частка, яка належала ОСОБА_2 , не відповідає дійсній частці, оскільки частки інших співвласників були змінені на квартири та рекомендовано ОСОБА_1 звернутися до суду для вирішення зазначеного питання і реалізувати спадкові права, що стало підставою для звернення до суду з вищезазначеним позовом

Учасники справи в засідання не з`явилися, адвокат позивача Матієнко І.С. надіслав заяву про розгляд справи у їх відсутності, просив позов задовольнити, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач та третя особа в судове засідання не прибули. Про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не зверталися, про причини неявки суд не повідомляли, відзиви не надсилали.

Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд зі згоди представника позивача та відповідно до положень ст.280 ЦПК України ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

19 січня 1963 р. відділом реєстрації актів громадянського стану Київського районного управління юстиції м.Одеси було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , про що складено відповідний актовий запис №1424. Дружина після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_4 ».

На підставі договору дарування , укладеного 17 лютого 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рибак С.О. зареєстрованого в реєстрі за №376 від 17.02.2005 року, ОСОБА_2 належить право власності квартира АДРЕСА_3 , що складає 76/1000 частки квартир АДРЕСА_4 , що складаються в цілому з 14 житлових кімнат, житловою площею 214,8 к.м., загальна площа квартир складає 356,4 кв.м.

12 листопада 2013року ОСОБА_2 склав заповіт, який було посвідчено 12 листопада 2013 року державним нотаріусом Четвертої одеської державної нотаріальної контори Бойченко О.Є. та зареєстровано в реєстрі за № 3-907, яким він заповідав усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) було складено відповідний актовий запис за № 53828 та 16.05.2022р. видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається в тому числі з 76/1000 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

15 травня 2023р., на підставі заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіною Т.О. була заведена спадкова справа №27/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 .

Згідно матеріалів спадкової справи №27/2023 (номер у Спадковому реєстрі: 70474189): ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , єдиним спадкоємцем якого є його дружина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , яка прийняла спадщину на підставі ч. З ст. 1268 ЦК України, та після спливу строку, встановленого для прийняття спадщини, а саме 03 квітня 2023 року, подала нотаріусу заяву про видачу на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Відповідно поданої заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадковим майном, що залишилось після смерті ОСОБА_2 , є 76/1000 частка квартири АДРЕСА_5 , АДРЕСА_6 , 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, що розташована за адресою: АДРЕСА_7 .

Відповідно відомостей, отриманих нотаріусом шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено, що 76/1000 частка вищезазначеного об`єкта нерухомого майна, яка належала ОСОБА_2 , підлягає перерозрахунку з іншими частками в праві спільної часткової власності, оскільки один із співвласників в праві спільної часткової власності здійснив виділ своєї частки та зареєстрував своє право власності на окремий, новостворений об`єкт нерухомого майна, (номер реєстраційної справи: 101), без укладання передбаченого ст. 367 ЦК України - договору про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та відкритий в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділ на об`єкт нерухомого майна, частка якого належала ОСОБА_2 , (номер реєстраційної справи: 01), перебуває у стані: «в процесі виділу частки».

Відповідно п. 1. Глави 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України надалі - Порядок), - нотаріальні дії вчиняються у день подачі нотаріусу всіх необхідних окументів. Пунктами 4.15 та 4.18 Глави 10 Порядку зазначено - «Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна». «Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку».

На підставі вищенаведеного та керуючись вимогами ст. ст. 5, 42, 46, 46-1, 47, 49 Закону України «Про нотаріат», ст. 182 Цивільного кодексу України, п. 1 Глави 2 Розділу 1, Глави 13 Розділу 1, п. 4.15, 4.18, 5 Глави 10 Розділу 2 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", у разі невідповідності документів вимогам законодавства, неподання відомостей (інформації) та документів необхідних для вчинення нотаріальних дій - Свідоцтво про право на спадщину видати неможливо.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За вимогами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду.

За змістом ст.ст. 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на ново строєне нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна у натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

За частинами 1-3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна, для власника який здійснив такий виділ право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно і у випадках встановлених законом таке право підлягає державній реєстрації.

Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними (частина перша статті 367 Цивільного кодексу України).

Згідно з частиною другою статті 367 Цивільного кодексу України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно дост.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

У відповідності до ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Згідно з ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ст.317 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмеження у його здійсненні.

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. З ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

За нормами ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269).

Згідно з ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як видно з матеріалів справи, позивач вчинив дії щодо прийняття спадщини, подавши заяву у встановлений законом строк.

Із вказаних вище письмових доказів судом встановлено, що спадкоємець отримав відмову оформленні спадкового майна через не відповідність дійсності 76/1000 частки нерухомого майна, оскільки частка вищезазначеного об`єкта нерухомого майна, яка належала ОСОБА_2 , підлягає перерозрахунку з іншими частками в праві спільної часткової власності, оскільки один із співвласників в праві спільної часткової власності здійснив виділ своєї частки та зареєстрував своє право власності на окремий, новостворений об`єкт нерухомого майна, (номер реєстраційної справи: 101), без укладання передбаченого ст. 367 ЦК України - договору про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, та відкритий в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно розділ на об`єкт нерухомого майна, частка якого належала ОСОБА_2 , (номер реєстраційної справи: 01), перебуває у стані: «в процесі виділу частки».

Відповідно ч.1 ст.46 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси, які вчиняють нотаріальні дії, мають право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій.

Відповідно до п. 3.3 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно.

Пленум Верховного Суду України в постанові № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» п. 23 , роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пленум ВСУ в постанові №20 від 22.12.95 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вказав, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами про визнання права власності на майно.

У п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник має право пред`явити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На теперішній час позивач не може в повній мірі використати свої права власника та спадкоємця.

Враховуючи те, що спадкодавець за життя не виділив частку та не зареєстрував право власності на майно, тому позивач не має можливості оформити право на спадщину в нотаріальному порядку, приймаючи до уваги те, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, можливим визнати за ОСОБА_1 право власності на 76/1000 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Керуючись ст.ст.12,13,76,81,89, 258-259,263-265,273, 280-282, 354-355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради, третя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Двоєнкіна Тетяна Олександрівна, про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити .

3. Визнати право власності на 76/1000 частки у праві спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання рішення.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Повний текст рішення складено та підписано 21.12.2023 р.

Суддя В.К. Кисельов