Постанова

Іменем України

29 червня 2023 року

м. Київ

справа № 760/12200/17

провадження № 61-4603св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Міністерство оборони України,

треті особи: ОСОБА_2 , Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу Міністерства оборони України на ухвалу Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року у складі колегії суддів: Борисової О. В., Левенця Б. Б., Ратнікової В. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, треті особи: ОСОБА_2 , Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, про зобов`язання вчинити дії.

Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 перебував на військовій службі

у Збройних Силах України у період з 05 серпня 1986 року до 12 вересня 2011 року як кадровий офіцер, а останні п`ять років - за контрактом та згідно з наказом Міністра оборони України від 12 вересня 2011 року № 964, у зв`язку із закінченням строку дії контракту, був звільнений в запас з військової служби у військовому званні полковника. На час звільнення позивач є пенсіонером, ветераном військової служби, має вислугу 29 років, пільги згідно із Законом України «Про соціальний статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист».

На квартирному обліку в гарнізоні м. Київ ОСОБА_1 перебуває у загальній черзі з 02 жовтня 2006 року та у списках на першочергове забезпечення житлом

з 14 листопада 2007 року і дотепер. Під час проходження служби

у Київському гарнізоні отримав від Міністерства оборони України однокімнатну службову квартиру (загальна площа 54,8 кв. м, житлова площа 21,6 кв. м) за адресою: АДРЕСА_1 на сім?ю у складі: він та його дружина ОСОБА_2 (звільнена з військової служби за віком).

Оскільки правовідносини щодо проходження ним публічної військової служби

у Міністерстві оборони України були припинені у зв?язку з його звільненням

в запас, а строк вислуги років є достатнім для звернення до відповідача

з проханням виключити займану його сім`єю квартиру з числа службових,

ОСОБА_1 24 червня 2015 року звернувся до Київського квартирно-експлуатаційного управління із заявою про виключення службової квартири

АДРЕСА_2 з числа службових.

Після підготовки, перевірки та погодження необхідних документів згідно

з Інструкцією всіма відповідними посадовими особами Міністерства оборони України, житловою комісією Генерального штабу Збройних Сил України, житловою комісією гарнізону м. Київ його питання було винесено на розгляд Комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України, яке відбулося 27 листопада 2015 року. Оскільки це засідання комісії проведено

з численними порушеннями прав його сім`ї та порядку розгляду винесеного питання, що призвело до прийняття незаконного і необґрунтованого рішення про відмову в задоволенні його заяви, він оскаржив це рішення до керівництва Міністерства оборони України, що мало наслідком неодноразовий повторний розгляд його заяви щодо виключення житла з числа службового, при цьому кожний новий розгляд його питання комісією здійснювався з численними порушеннями.

ОСОБА_1 просив зобов?язати Міністерво оборони України виключити з числа службових квартиру АДРЕСА_2 , надану на сім?ю з двох осіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов`язано Міністерство оборони України розглянути заяву ОСОБА_1 від

24 червня 2015 року про виключення з числа службових квартири

АДРЕСА_2 , наданої на сім`ю з двох осіб у складі

ОСОБА_1 та його дружини ОСОБА_2 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Апеляційний перегляд справи

Не погоджуючись з рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від

07 червня 2019 року, представник Міністерства оборони України - Сулима І. В.

31 січня 2023 року оскаржила його в апеляційному порядку.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року відмовлено

у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Солом`янського районного суду

м. Києва від 07 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, треті особи: ОСОБА_2 , Головне квартирно-експлуатаційне управління Збройних Сил України, про зобов`язання вчинити дії.

Ухвала мотивована тим, що Міністерство оборони України, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи 07 червня 2019 року, у судове засідання не з`явлося, представника не направило, апеляційну скаргу на рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 07 червня 2019 року подало після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, а саме після спливу більш ніж 3 років, а саме 31 січня 2023 року.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги

30 березня 2023 року представник Міністерства оборони України - Сулима І. В. подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не вирішивши питання про відкладення розгляду справи, позбавив представника Міністерства оборони України права на участь у розгляді цієї справи, здійснивши розгляд справи за участю лише позивача та його представника. Рішення суду першої інстанції було направлено заявнику лише 29 грудня 2022 року, а вручене 03 січня 2023 року, що є поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження. Оприлюднення судового рішення в ЄДРСР не скасовує обов?язку суду своєчасно направляти копії судових рішень учасникам справи. Відсутність у заявника повного тексту судового рішення унеможливлювало мотивування апеляційної скарги.

Доводи інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 09 травня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Солом?янського районного суду м. Києва.

У червні 2023 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи

у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не

є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, а й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати наданих процесуальним законом заходів для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

ЄСПЛ зауважив, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого

є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання (MPP GOLUB v. UKRAINE, № 6778/05, ЄСПЛ, від

18 жовтня 2005 року).

Норми, які регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Заінтересовані особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та № 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

З матеріалів справи відомо, що 17 квітня 2019 року Солом?янський районний суд м. Києва направив Міністерству оборони України судову повістку-повідомлення про те, що розгляд справи відбудеться 07 червня 2019 року о 12 год. 00 хв.

(а. с. 89).

24 травня 2019 року Міністерство оборони України отримало вказану судову повістку-повідомлення, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а. с. 94).

Таким чином, слід зробити висновок про те, що Міністерство оборони України було повідомлено про розгляд справи 07 червня 2019 року.

У рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ зробив висновок про те, що в разі, якщо строк на ординарне апеляційне оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не

є переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак, такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява № 28342/95, пункт 61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу

res judicata (див. там же, п. 62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не слід розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).

Встановивши, що представник Міністерства оборони України Сулима І. В. подала апеляційну скаргу 31 січня 2023 року, тобто після спливу 3 (трьох) років

з дня складення повного тексту судового рішення, суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження, водночас правильно встановив, що випадків, коли апеляційна скарга може бути подана учасником справи після спливу одного року відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України, немає.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника із висновком суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи та до необхідності переоцінки доказів. Разом з тим згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд звертає увагу, що, як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого

в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»).

Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року - без змін, оскільки підстав для її скасування немає.

Керуючись статтями 400, 401, 406, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Міністерства оборони Українизалишити без задоволення.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 03 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська