Справа № 144/1101/22
Провадження № 2/144/72/23
Р І Ш Е Н Н Я
"27" грудня 2023 р. смт Теплик
Теплицький районний суд Вінницької області у складі:
головуючої судді Довгалюк Л.В.,
за участю секретаря судових засідань Дудник С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (правонаступників ОСОБА_3 ) до приватного підприємства «ЗІС» про стягнення заборгованості з орендної плати та пені, -
В С Т А Н О В И В:
Свої обов`язки щодо передачі у користування об`єктів нерухомого майна орендарю позивач виконала, перешкод у користуванні земельними ділянками не чинила, натомість із 2016 року у порушення відповідачем вимог Закону України «Про оренду землі» і умов договорів жодного разу не отримувала орендної плати.
Відтак позивач вважає, що знаючи адресу місця її проживання, яка зазначена у договорах та не змінювалася з 2010 року, відповідач мав можливість виконати свій обов`язок зі сплати орендних платежів за період 2016 - 2021 років, проте, не зробив цього.
Таким чином, загальна сума орендної плати за дві земельні ділянки становить 34 078, 03 гривень.
Разом із тим, у відповідності до п. 14 договору оренди, враховуючи визначену ним заборгованість по орендній платі, позивач просить стягнути з відповідача пеню у сумі 681, 56 грн. (34 078, 03 грн. х 2%).
01.11.2022 ухвалою судді відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
21.11.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позовних вимог про стягнення заборгованості з орендної плати за період 2016 - 2018 роки, що знаходяться поза межами позовної давності, а також у стягненні пені, яка виникла з вини самого позивача, що встановлено рішенням суду у іншій справі.
Представник відповідача зазначив, що у 2021 році ОСОБА_3 зверталася до Теплицького районного суду з позовом про дострокове розірвання договору оренди землі, у зв`язку з систематичною невиплатою їй орендної плати ПП «ЗІС». Під час розгляду справи орендодавцю неодноразово заявлялося, що орендар готовий виплатити йому орендну плату за 2018 2020 роки у повному обсязі у будь-який час, натомість орендодавець для отримання коштів не з`являвся та не повідомила свої банківські реквізити для перерахунку орендних платежів. Відповідач вважає, що позовна заява подана ОСОБА_3 без намагання вирішити питання виплати орендної плати позасудовим шляхом, тобто без застосування заходів досудового врегулювання спору.
У відзиві вказано, що у 2018-2021 роках орендна плата за користування земельними ділянками, які належали ОСОБА_3 , нараховувалась у розмірі 5 578,92 грн. за рік, із якої ПП «ЗІС» утримувало та перераховувало до Державного бюджету України податки. Таким чином відповідач вважає, що виплаті позивачу належать орендні платежі у таких сумах: за 2019 рік 4 574, 22 грн., за 2020 рік 4 574, 22 грн., за 2021 рік 4 491, 04 грн., а всього 13 640, 48 грн.
Крім того, представник ПП «ЗІС» не погоджується із сумою понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, вважаючи її неспівмірною з наданими послугами, яку просить зменшити.
27.12.2022 до суду надійшло клопотання представника позивача про зупинення провадження у справі у зв`язку із смертю позивача.
Ухвалою судді від 25.01.2023 зупинено провадження у справі до вирішення питання про залучення до участі у справі правонаступника ОСОБА_3
14.11.2023 до суду надійшла копія спадкової справи, відповідно до якої правонаступниками позивача ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які успадкували належні спадкодавцю земельні ділянки.
Ухвалою судді від 23.11.2023 поновлено провадження по справі та залучено правонаступників позивача (спадкоємців).
У судове засідання сторони не з`явилися.
Від представника позивачів - адвоката Клінчикова С.О. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення.
Частиною 3 статті 211 ЦПК України передбачено право учасників справи заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Оскільки у справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних матеріалів справи, що відповідає положенню ст. ст. 211, 223 ЦПК України.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 25.06.2010 між ОСОБА_3 та ПП «ЗІС» в особі директора Зублевича І.С. укладено договори оренди землі № 501 та № 502, за умовами яких позивач передала в оренду відповідачу належну їй згідно Державного акту серії ЯА № 104728 від 16.03.2005 земельну ділянку площею 3,8744 га, та згідно Державного акту серії ЯА № 104727 від 16.03.2005 земельну ділянку площею 2,5721 га, розташовані на території Петрашівської сільської ради, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років (а.с. 6-11).
У пункті 5 вказаних Договорів зафіксовано, що нормативно грошова оцінка земельних ділянок становить 35 328,67 грн.
Згідно п. 9 Договору орендна плата вноситься орендарем грошовою формою у розмірі 3% нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, що складає 1059,86 грн. або продукцією на дану суму.
П. 10 Договору передбачає, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції.
Відповідно до п. 11 Договорів орендна плата вноситься один раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 25 грудня.
За змістом п. 13 договорів розмір орендної плати переглядається сторонами за взаємною згодою у разі - зміни умов господарювання, розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції, погіршення стану земельної ділянки не з вини орендаря, в інших випадках, передбачених законом.
Договір є чинним з після підписання сторонами та державної реєстрації (п. 43 договору).
Як вбачається з матеріалів справи, правовідносини між сторонами виникли на підставі договорів оренди землі № 501 та № 502 від 25.06.2010, які за своєю правовою природою є договором найму (оренди) земельної ділянки.
Судом встановлено, що позивач виконала свої зобов`язання за договорами оренди землі, передавши відповідачу земельні ділянки, які є предметом договорів, що кореспондує обов`язок орендаря виплачувати орендну плату за землю у строки та розмірах, встановлених договором.
Спір між сторонами у справі виник із приводу виплати орендної плати за період 2016 - 2021 роки за користування орендарем земельними ділянками, що належали позивачу, в подальшому її правонаступникам (спадкоємцям) на підставі договору оренди.
Аналіз пунктів 9, 10, 11 договору оренди землі дає підстави вважати, що відповідач має сплачувати на користь позивача орендну плату у розмірі 1 059, 86 грн. без урахування індексів інфляції за один рік користування земельною ділянкою до 25 грудня щорічно.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини 2 статті 11 ЦК України).
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У відповідності до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 93 ЗК України, ст. ст. 1, 3 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
За договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом (ч. ч. 1, 2 ст. 792 ЦК України).
Згідно ст. 2 Закону України "Про оренду землі" (надалі Закон) відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
У статті 13 Закону визначено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння та користування на певний строк, а орендар використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною 5 ст. 6 Закону передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (ст. 125 ЗК України).
За змістом ч. 1 ст. 23, ч. 2 ст. 24, абз. 7 ч. 2 ст. 25 Закону орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку.
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У відзиві на позовну заяву відповідач просить суд застосувати трирічний строк позовної давності до позовної вимоги про стягнення орендної плати за період 2016 - 2018 роки.
ОСОБА_3 до суду подано клопотання про відмову у задоволенні заяви про застосування строків позовної давності.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Згідно статті 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.
Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Судом встановлено, що за умовами договору оренди строк внесення чергового платежу визначений до 25 грудня поточного року, тобто відповідач повинен був виплатити позивачу орендну плату: за 2016 рік до 25.12.2016, за 2017 рік до 25.12.2017, за 2018 рік до 25.12.2018.
Позивач звернулася до суду із даним позовом 27.10.2022, не зазначивши при цьому поважності причин та посилань на докази щодо пропуску строку позовної давності.
У матеріалах справи наявне рішення Теплицького районного суду від 09.06.2022, яким встановлено, що ПП «ЗІС» докладало усіх можливих зусиль щодо виплати орендної плати ОСОБА_3 за період 2015-2018 роки, проте остання своєю поведінкою фактично в односторонньому порядку відмовилася від її отримання у розмірі, який визначений договором оренди землі та змінами до нього, що свідчить про те, що дії ОСОБА_3 були спрямовані на штучне створення перешкод в отриманні орендної плати від ПП «ЗІС», за стягненням якої позивач звернулася до суду із даним позовом (а. с. 74-77).
Вказане рішення суду набрало законної сили, а тому обставини, встановлені у ньому, на підставі ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.
Зважаючи на викладене, суд вважає, що оскільки строк позовної давності пропущений позивачем без поважних причин, наявні правові підстави для застосування позовної давності за заявою відповідача та відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості з орендної плати за період 2016-2018 роки.
Стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 681 грн. 56 коп., суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 14 договорів оренди землі у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цими договорами, справляється пеня у розмірі 0,05 %, несплаченої суми за кожний день прострочення, але не більше 2 % від невиплаченої суми.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (ст. ст. 610, 611 ЦК України).
Відповідно до частин 1, 3 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).
Згідно вимог ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Як зазначено вище, рішенням Теплицького районного суду № 144/692/21 від 09.06.2022 встановлено, що заборгованість із орендної плати виникла не з вини орендаря ПП «ЗІС», а пов`язана з діями (бездіяльністю) самої ОСОБА_3 , що також підтверджується повідомленням про можливість отримання орендної плати за 2019-2021 роки, від отримання якого ОСОБА_3 відмовилася.
Водночас представником позивача не спростовано обставини, на які посилається відповідач у підтвердження відсутності його вини в порушенні зобов`язання, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з ПП «ЗІС» пені за несвоєчасну виплату орендної плати.
Щодо стягнення орендної плати за період 2019 2021 роки суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Як визначено у ч. 1 ст. 15 Закону однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Відповідно до статті 21 Закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди, що узгоджується з принципом свободи договору, встановленим статтями 3, 6 та 627 ЦК України та обов`язковості договору встановленим ст. 626 ЦК України.
Відповідно до статті 288 ПК України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платник орендної плати - орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду. При цьому розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 ПК України).
Хибним та таким, що не відповідає дійсності і суперечить п. 9 договору, суд вважає викладені у позовній заяві твердження позивача про те, що визначений у договорі розмір орендної плати становить 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Як встановлено судом, у договорі між сторонами досягнуто згоди, що розмір орендної плати становить фіксовану суму 1 059,86 грн., що є еквівалентом 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, погодженої сторонами на час укладення договору та внесення змін до нього.
Також суд звертає увагу на те, що у п. 10 Договору сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції та водночас наголошує на тому, що умовами договору не передбачено автоматичної індексації нормативної грошової оцінки.
Нормативна грошова оцінка земель визначена сторонами договорів оренди є основою для визначення розміру щорічної орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки (коефіцієнтів індексації) є підставою для перегляду розміру орендної плати, незалежно від того, чи сторони договору оренди визначили безпосередньо в самому договорі таку підставу для перегляду розміру орендної плати (подібна позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19).
Тому неправомірним, на переконання суду, є розрахунок сум належної до сплати орендної плати за укладеними договорами, наданий суду позивачем, які зроблені на підставі нормативної грошової оцінки, що міститься у витягу з технічної документації, сформованому станом на 24.10.2022.
Суд підкреслює, що правовідносини між сторонами є договірними та звертає увагу на безпідставність збільшення позивачем розміру орендної плати при її розрахунку внаслідок застосування нормативної грошової оцінки земельної ділянки станом на 24.10.2022, що не передбачено умовами договорів оренди.
Також суд не бере до уваги розрахунок заборгованості по орендній платі за 2019 2021 роки, зроблений представником відповідача у відзиві на позов на підставі податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб і сум, утриманого з них податку (форма № 1 ДФ), що не узгоджується з правовим висновком Верховного суду, викладеним у постанові від 27.06.2018 у справі № 614/805/16-ц, який свідчить про те, що нарахування орендної плати може бути підтверджено лише первинною обліковою бухгалтерською документацією, до якої надані орендарем податковому органу відомості про суми нарахованих і виплачених доходів не відносяться.
Податкові відомості не відображають належної до сплати орендної плати згідно з умовами договору оренди землі, а тому не можуть належним чином свідчити про порушення орендарем умов укладеного договору (Постанова ВС від 23.06.2020 у справі № 916/439/13).
Водночас суд відхиляє часткове визнання відповідачем позову на підставі наданих ним розрахунків у сумі 13 640, 48 грн., враховуючи висновок, наведений у постанові Верховного Суду № 572/2515/15-ц від 09.09.2020 про те, що «відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.».
Тобто повинно мати місце не лише визнання позову відповідачем, а й законні правові підстави для задоволення позову, які в даному випадку відсутні.
Отже, сторонами не наведено доводів та доказів на підтвердження існування у відповідача згідно з умовами договору обов`язку самостійно щорічно індексувати розмір орендної плати з урахуванням щорічної індексації нормативної грошової оцінки згідно чинного законодавства, як і підстав для зміни розміру орендної плати незалежно від внесення змін до договору оренди землі.
Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача заборгованості з орендної плати у сумі по 3 179,58 грн. на користь кожного позивача, а всього 6 359, 16 грн.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позовні вимоги задоволені у розмірі 18,3 % (6 359, 19 грн. від суми позовних вимог 34 759, 56 грн.).
Зважаючи на наведене, стягненню з відповідача підлягає судовий збір у сумі 181, 60 грн. (18, 3 % від сплаченого), тобто по 90, 80 грн. на користь кожного позивача.
Адвокатом Клінчиковим С.О., який здійснює представництво інтересів позивачів у даній справі, надано до суду угоду про надання правової допомоги від 04.03.2021, ордер та розрахунок-опис наданих адвокатом послуг позивачу які складаються з наступного: вивчення документів - 3 години, складання позовної заяви 1 година, витрати на приїзд з м. Вінниця до Теплицького районного суду і назад (1 раз) 6 годин, ведення справи в суді 1 година. Загальна сума потраченого часу становить 10 годин.
Постановою КМ України № 590 від 27.04.2006 «Про граничні розміри компенсації витрат пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» встановлено, що граничний розмір компенсації у цивільних справах обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 % мінімальної заробітної плати за годину її роботи.
Станом на 01.01.2022 розмір мінімальної заробітної плати становить 6 000,00 гривень. Таким чином, сума витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню складає 24 000 гривень.
Враховуючи практику Верховного Суду, положення ст. 141 ЦПК України, виходячи з принципів реальності та розумності судових витрат, їх співмірності зі складністю справи, з урахуванням фінансового стану сторін, зважаючи на обсяг фактично наданих адвокатом послуг, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, наявність клопотання представника відповідача про зменшення витрат, суд дійшов висновку про стягнення витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в тому числі витрати на правничу допомогу, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підстави викладеного вище стягненню з відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 392 грн. 00 коп., що є пропорційним до розміру задоволених позовних вимог (18, 3%), тобто по 2 196 грн. 00 коп. на користь кожного позивача.
Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (справа «Серявін проти України», § 58, рішення від 10.02.2010).
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 78, 81, 95, 133, 137, 141, 247, 258, 259, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Приватного підприємства «ЗІС» на користь ОСОБА_1 заборгованість по орендній платі в сумі 3 179 (три тисячі сто сімдесят дев`ять) грн. 58 коп. згідно з договором оренди землі № 502 від 25.06.2010.
Стягнути з Приватного підприємства «ЗІС» на користь ОСОБА_2 заборгованість по орендній платі в сумі 3 179 (три тисячі сто сімдесят дев`ять) грн. 58 коп. згідно з договором оренди землі № 501 від 25.06.2010.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з Приватного підприємства «ЗІС» на користь ОСОБА_1 90 (дев`яносто) грн. 81 коп. судового збору та 2 196 (дві тисячі сто дев`яносто шість) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.
Стягнути з Приватного підприємства «ЗІС» на користь ОСОБА_2 90 (дев`яносто) грн. 81 коп. судового збору та 2 196 (дві тисячі сто дев`яносто шість) грн. 00 коп. судових витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 .

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 .

Представник позивачів адвокат Клінчиков Сергій Олександрович, адреса: вул. Д. Галицького, 27 а, оф. 203 м. Вінниця, 21036, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 364 від 19.12.2003.

Відповідач Приватне підприємство «ЗІС», адреса: вул. Затишна, 6, кв. 4, с. Війтівка, Гайсинського району, Вінницької області, .

Суддя