ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєва Валентина Іванівна, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гура Людмила Борисівна, товариство з обмеженою відповідальністю «Еверест-Буд-Інжинірінг», про тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , з яким вони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 2010 року по день його смерті. Після смерті останнього відкрилася спадщина на все належне йому майно. За життя ОСОБА_5 склав заповіт на її ім`я.26 липня 2017 року вона звернулася до приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєвої В.І. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме на майнові права на об`єкти нерухомості: квартири АДРЕСА_2 , які належали померлому на підставі договору № 337/МЕ купівлі-продажу майнових прав, додаткової угоди № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав № 337/МЕ від 28 липня 2012 року, укладених 21 липня 2012 року між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 .

Постановою приватного нотаріуса Медвєдєвої В.І. від 15 вересня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вищевказане нерухоме майно, технічна документація на нерухоме майно, адреса, а також у зв`язку з розбіжностями у правовстановлюючих документах, на підставі яких вищевказане нерухоме майно належить померлому (а саме: в заповіті, посвідченому 06 грудня 2014 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б. за реєстровим № 658, вказаний договір № 338/МЕ, який був не чинним на дату посвідчення заповіту, оскільки 21 липня 2012 року сторони за договором № 338/МЕ досягли згоди щодо його розірвання та об`єднання усіх майнових прав у договорі № 337/МЕ).

Так, 28 червня 2012 року між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу майнових прав № 337/МЕ, відповідно до якого ТОВ «Еверест плюс» передає ОСОБА_5 майнові права на об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , проектна адреса: АДРЕСА_4 з наступними характеристиками: квартира № 134 загальною площею 44,87 кв. м, поверх 18, а ОСОБА_5 купує майнові права на даний об`єкт нерухомості за орієнтовною загальною вартістю на день укладення цього договору в сумі 319 256,33 грн.

28 червня 2012 року між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 укладено договір № 338/МЕ купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ТОВ «Еверест плюс» передає ОСОБА_5 майнові права на об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , проектна адреса: АДРЕСА_4 з наступними характеристиками: квартира № 135 загальною площею 45,42 кв. м, поверх 18, а ОСОБА_5 купує майнові права на даний об`єкт нерухомості за орієнтовною загальною вартістю на день укладення цього договору в сумі 323 169,66 грн.

21 липня 2012 року між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, відповідно до якої майнові права на об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , проектна адреса: АДРЕСА_4 з наступними характеристиками: квартира № 134/135 , загальною площею 90,29 кв. м, поверх 18, а ОСОБА_5 купує майнові права на даний об`єкт нерухомості за орієнтовною загальною вартістю на день укладення цього договору в сумі 642 425,99 грн.

21 липня 2012 року між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, відповідно до якої керуючись положеннями статті 1 договору купівлі-продажу майнових прав № 338/МЕ сторони дійшли обопільної добровільної згоди розірвати договір купівлі-продажу майнових прав № 338/МЕ від 28 червня 2012 року. Кошти сплачені покупцем продавцю на підставі статті 4 договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, а саме 323 169,66 грн в повному обсязі будуть зараховані в рахунок виконання грошових зобов`язань покупця перед продавцем до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ.

На думку позивача, очевидно, що кошти, які були сплачені за договором від 28 червня2012 року № 338/МЕ ідентифіковані як кошти, які сплачені за договором № 337/МЕ від 28 червня 2012 року разом з додатковою угодою № 1 до цього договору.

Відповідно до додаткової угоди № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ майнові права за договором купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ перейшли до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ. Квартири № 134 та № 135 були об`єднані в один об`єкт під № 134/135, площа якого дорівнювала сумі площ квартир за договорами № 337/МЕ та № 338/МЕ, а вартість майнових прав дорівнювала сумі вартості майнових прав за договором купівлі-продажу майнових прав № 338/МЕ від 28 червня 2012 року з урахуванням додаткової угоди № 1 до цього договору.

Позивач стверджує, що у складеному заповіті ОСОБА_5 зазначено, що він заповідає майнові права на квартири № 134 та № 135 , а також на нежитлове приміщення в житловому будинку АДРЕСА_4 ОСОБА_4 .

На час складення заповіту, ОСОБА_5 зазначив у заповіті, що заповідає саме майнові права на квартири і нежитлове приміщення, оскільки вважав, що немає різниці за номером якого договору вони придбані, оскільки кошти були сплачені ним за обома договорами - № 337/МЕ та № 338/МЕ.

Виходячи з цього, ОСОБА_5 , заповідаючи ОСОБА_4 , з якою проживав у незареєстрованому шлюбі, майнові права на квартири № 134 та № 135 , мав на увазі саме дві квартири, що були об`єднані в одну з № 134/135, а не конкретні номери договорів. Такого ж висновку можна дійти, порівнюючи різні частини правочину як між собою, так і зі змістом правочину в цілому у порівнянні з договорами № 337, № 338, додатковими договорами до них, а також з намірами спадкодавця, який він виразив при вчиненні правочину.

З підстав викладеного, просила суд здійснити тлумачення заповіту від 06 грудня 2014 року, складеного та посвідченого в реєстрі за № 658 приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б. щодо розпорядження ОСОБА_5 , а саме: зміст заповіту, що складений 06 грудня 2014 року ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б. за реєстровий № 658, відповідно до якого ОСОБА_5 заповів ОСОБА_4 належні йому майнові права на квартири № 134 та № 135 , а також на нежитлове приміщення в житловому будинку АДРЕСА_4 відповідно до договорів № 338/МЕ від 28 червня 2012 року та № 784 від 18 травня 2014 року, необхідно розуміти так, що вказаний спадкодавець заповів ОСОБА_4 свої майнові права на квартиру № 134/135 , а також на нежитлове приміщення в житловому будинку АДРЕСА_4 відповідно до договорів № 337/МЕ від 28 червня 2012 року, № 338/МЕ від 28 червня 2012 року, додаткової угоди № 1 від 21 липня 2012 року до договору купівлі-продажу майнових прав № 338/МЕ від 28 червня 2012 року та № 784 від 18 травня 2014 року.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року позов задоволено.

Розтлумачено зміст заповіту, складеного 06 грудня 2014 року ОСОБА_5 , посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л.Б., зареєстрованого в реєстрі за № 658, відповідно до якого ОСОБА_5 заповів ОСОБА_4 належні йому майнові права на квартиру № 134/135 та майнові права на нежитлове приміщення в житловому будинку АДРЕСА_4 , згідно договорів від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, додаткової угоди від 21 липня 2012 року № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, додаткової угоди від 21 липня 2012 року № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ та договору від 18 травня 2014 року № 784.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 302,60 грн з кожної.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.

Обґрунтовують доводи апеляційної скарги тим, що судовими рішеннями с в інших справах, які ухвалювались за участі ОСОБА_4 та відповідачів, було встановлено, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 ввійшли майнові права згідно договору № 337/МЕ на квартиру № 134/135 площею 90,29 кв. м. Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , а позивач не має права на спадкування вказаного майна, позаяк це майно заповітом спадкодавця не охоплюється.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача - адвокат Старенький С.Є. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на те, що доводи відповідачів є безпідставними та зводяться до вже вирішеного питання спадкування за законом, що не стосується предмету даного позову щодо тлумачення заповіту, який є дійним та не оспорювався спадкоємцями за законом.

Постановою Київського апеляційного суду від 07 червня 2023 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 жовтня 2022 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 13 вересня 2023 року постанову Київського апеляційного суду від 07 червня 2023 скасовано, передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи питання про тлумачення заповіту ОСОБА_5 від 06 грудня 2014 року, не звернули увагу на те, що у межах кожної із інших судових справ судами вже надавалася правова оцінка зазначеному правочину, розкривався зміст його положень і на час перегляду цієї справи в суді апеляційної інстанції усі судові рішення у справах №№ 553/27/23/15-ц, 755/10496/15, 755/12118/17, 755/9826/2020 набрали законної сили.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційні скарги задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що таке тлумачення є очевидним, з огляду на зміни, внесені спадкодавцем 21 липня 2012 року до договорів про купівлю-продаж майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ та № 338/МЕ.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 .

Відповідно до заповіту від 06 грудня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л. Б. та зареєстрованого в реєстрі за № 658, ОСОБА_5 , діючи добровільно і перебуваючи у здоровому розумі і ясній пам`яті, розуміючи значення своїх дій, попередньо ознайомлений з приписами цивільного законодавства, на випадок своєї смерті заповів майнові права на квартири під номером АДРЕСА_2 , згідно з договорами майнових прав № 338/МЕ від 28 червня 2012 року, № 784/МЕ від 18 травня 2014 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з договором купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, укладеним між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 , ТОВ «Еверест плюс» передає ОСОБА_5 майнові права на об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , проектна адреса: АДРЕСА_4 , з наступними характеристиками: об`єкт № 134, загальною площею 44,87 кв. м, поверх 18, секція 1, а ОСОБА_5 купує майнові права на цей об`єкт нерухомості за орієнтовною загальною вартістю на день укладення цього договору в сумі 319 256,33 грн.

Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 , ТОВ «Еверест плюс» передає ОСОБА_5 майнові права на об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , проектна адреса: АДРЕСА_4 , з наступними характеристиками: об`єкт № 135, загальною площею 45,42 кв. м, поверх 18, секція 1, а ОСОБА_5 купує майнові права на цей об`єкт нерухомості за орієнтовною загальною вартістю на день укладення цього договору в сумі 323 169,66 грн.

21 липня 2012 року між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, предмет якого є майнові права на об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , проектна адреса: АДРЕСА_4 , з наступними характеристиками: об`єкт № 134/135, загальною площею 90,29 кв. м, поверх 18, секція 1, а ОСОБА_5 купує майнові права на цей об`єкт нерухомості орієнтовною загальною вартістю на день укладення цього договору в сумі 642 425,99 грн.

21 липня 2012 року між «Еверест плюс» та ОСОБА_5 укладено додаткову угоду № 1 до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, за умовами якої, керуючись положеннями статті 8 договору купівлі-продажу майнових прав № 338/МЕ, сторони дійшли обопільної добровільної згоди розірвати договір купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ. Кошти, сплачені покупцем продавцю на підставі статті 4 договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, а саме 323 169,66 грн, в повному обсязі будуть зараховані в рахунок виконання грошових зобов`язань покупця перед продавцем до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ.

Відповідно до договору купівлі-продажу майнових прав від 18 травня 2014 року № 784/МЕ, укладеного між ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» та ОСОБА_5 , ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» передає ОСОБА_5 майнові права на об`єкт капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , з наступними характеристиками: господарське приміщення, загальною площею 3,00 кв. м, поверх 18, секція 1, а ОСОБА_5 купує майнові права на цей об`єкт у розмірі 27 600,00 грн.

Постановою приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Мєдвєдєвої В. І. від 15 вересня 2015 року, за відсутності правовстановлюючих документів, технічної документації на нерухоме майно та адреси, відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 до вирішення в суді справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, встановлення частки у спадковому майні за заповітом та справи за позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ОСОБА_8 , третя особа - ОСОБА_4 , про витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки наявні спадкоємці, які мають право на обов`язкову частку у майні, визначеному заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л. Б. та зареєстрованим в реєстрі за № 658.

Постановою від 31 липня 2017 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Мєдвєдєвої В. І. відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - об`єкти нерухомості: квартири АДРЕСА_2 , після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 через відсутність правовстановлюючих документів на вищевказане нерухоме майно, документації на нерухоме майно, а також у зв`язку з розбіжностями у правовстановлюючих документах, на підставі яких вищевказане нерухоме майно належить померлому (у заповіті, посвідченому 06 грудня 2014 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гурою Л .Б. за реєстровим № 658, вказаний договір № 338/МЕ був не чинним на дату посвідчення заповіту, оскільки сторони за договором № 338/МЕ досягли згоди щодо його розірвання та об`єднання всіх майнових прав у договорі № 337/МЕ.

З листа ТОВ «Еверест-буд-інжиніринг» від 02 листопада 2015 року встановлено, що згідно з технічним паспортом (інвентаризаційна справа № 0037) об`єктом нерухомості є квартира, розташована за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , проектна адреса: АДРЕСА_4 з наступними характеристиками: секція 1, квартира АДРЕСА_8 , дві кімнати, проектна площа 90,29 кв. м.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини (стаття 1218 ЦК України).

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (стаття 1233 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Частиною п`ятою статті 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Згідно зі статтею 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями.

У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 1256 ЦК України суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту - спадкоємці мають різне уявлення про волевиявлення заповідача.

Тлумачення заповіту судом не повинно замінювати волі заповідача, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права власника щодо розпорядження його майном на випадок смерті. Тлумачення заповіту є лише інструментом з`ясування волі заповідача після його смерті. Отже суд, здійснюючи тлумачення заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю заповідача.

Неточне відтворення в заповіті власної волі заповідача щодо долі спадщини може бути зумовлене, перш за все, неоднаковим використанням в ньому слів, понять і термінів, які є загальноприйнятими у сфері речових, зобов`язальних, спадкових відносин тощо. Цьому також можуть сприяти й певні неузгодженості між змістом окремих частини заповіту і змістом заповіту в цілому, що ускладнюють розуміння волі заповідача стосовно долі спадщини.

Системний аналіз положень статей 213, 1256 ЦК України діє підстави для висновку, що при тлумаченні змісту заповіту не допускається пошук волі заповідача, яка не знайшла відображення у тексті самого заповіту, а також не допускається внесення змін у зміст заповіту, який є особистим розпорядженням фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту.

Метою тлумачення правочину є з`ясування того, що в ньому дійсно виражено, а не того, що малось на увазі (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 вересня 2019 року у справі № 335/4131/18).

Заповіт як остання воля особи стосується її розпоряджень на випадок смерті і тому покликаний вирішувати важливі для особи питання щодо призначення спадкоємців, позбавлення спадкоємців за законом права спадкування, визначення обсягу спадщини, що має спадкуватися за заповітом, встановлювати інші розпорядження, які відповідають заповіту та вимогам законодавства про спадкування. Відповідно до статей 1233, 1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт може бути реалізоване протягом всього життя особи і включає як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну, скасування. Усі наведені правомочності заповідача у сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є здійсненням свободи заповіту, яка є принципом спадкового права. Свобода заповіту передбачає особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача. Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання. Юридична природа заповіту ґрунтується на його законодавчому визначенні як особистого розпорядження фізичної особи на випадок смерті (стаття 1233 ЦК України). Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 141/813/19.

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності.

Аналіз статті 1256 ЦК України свідчить, що: тлумачення заповіту може здійснюватися як при розгляді власне позовної вимоги про тлумачення змісту заповіту, так і, зокрема, при розгляді позовної вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини; з урахуванням того, що зміст заповіту може містити розпорядження про призначення спадкоємця (спадкоємців) і/або визначення спадкового майна (спадщини), то і тлумачення змісту заповіту може здійснюватися щодо таких розпоряджень заповідача (правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 лютого 2022 року у справі № 474/454/18).

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу, навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень (постанова Верховного Суду від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17).

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів.

Неодноразове ухвалення протилежних і суперечливих судових рішень може спричинити порушення права на справедливий суд, закріпленого в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Загальновизнаний принцип правової визначеності передбачає стабільність правового регулювання і виконуваність судових рішень.

Так, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не звернув уваги на наявність інших судових справ щодо спірного між цими ж сторонами, при вирішенні яких судами фактично вже здійснювалася інтерпретація положень заповіту ОСОБА_5 від 06 грудня 2014 року з метою вирішення спорів між спадкоємцями щодо спадкування майнових прав.

Так, постановою Київського апеляційного суду від 06 вересня 2022 року у справі № 755/9826/2020 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 до Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медвєдєва В. І., ТОВ «Еверест-Буд-Інжинірінг», ОСОБА_4 , про визнання прав на майнові права в порядку спадкування, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 серпня 2021 року скасовано та постановлено нове судове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право на майнові права в розмірі частини майнових прав розташований на Об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , проектна адреса: АДРЕСА_4 з наступними характеристиками: об`єкт №134/135, кількість кімнат - 2, загальна площа - 90,29 кв.м., поверх -18, секція -1, згідно договору купівлі-продажу майнових прав №337/МЕ від 28 червня 2012 року, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 , з урахуванням змін, внесених до нього Додатковою угодою №1 від 21 липня 2012 року.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право на майнові права в розмірі частини майнових прав розташований на Об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , проектна адреса: АДРЕСА_4 з наступними характеристиками: об`єкт №134/135, кількість кімнат - 2, загальна площа - 90,29 кв.м., поверх -18, секція -1, згідно договору купівлі-продажу майнових прав №337/МЕ від 28 червня 2012 року, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 , з урахуванням змін, внесених до нього Додатковою угодою №1 від 21 липня 2012 року.

Визнати за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 право на майнові права в розмірі частини майнових прав розташований на Об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , проектна адреса: АДРЕСА_4 з наступними характеристиками: об`єкт №134/135, кількість кімнат - 2, загальна площа - 90,29 кв.м., поверх -18, секція -1, згідно договору купівлі-продажу майнових прав №337/МЕ від 28 червня 2012 року, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 , з урахуванням змін, внесених до нього Додатковою угодою №1 від 21 липня 2012 року.

Судом апеляційної інстанції в даній справі встановлено, що виходячи із змісту заповіту складеного на ім`я ОСОБА_4 , померлий заповів їй майнові права на квартири під номером 134 та 135 та майнові права на нежитлове приміщення, в житловому будинку під номером АДРЕСА_4 згідно договорів майнових прав №338/МЕ від 28 червня 2012 року, №784/ЕМ від 18 травня 2014 року.

Натомість предметом спору у даній справі є майнові права на об`єкт розташований на об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , проектна адреса: АДРЕСА_4 з наступними характеристиками: об`єкт №134/135, кількість кімнат - 2, загальна площа - 90,29 кв.м., поверх -18, секція -1, згідно договору купівлі-продажу майнових прав №337/МЕ від 28 червня 2012 року, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 , з урахуванням змін, внесених до нього Додатковою угодою №1 від 21 липня 2012 року.

Отже, складаючи заповіт на ім`я ОСОБА_4 спадкодавець не охопив ним майно за договором купівлі-продажу майнових прав №337/МЕ від 28 червня 2012 року, укладеного між ТОВ «Еверест плюс» та ОСОБА_5 , з урахуванням змін, внесених до нього Додатковою угодою №1 від 21 липня 2012 року.

Відтак, судом апеляційної інстанції встановлено, що чинність заповіту щодо складу спадщини мала бути встановлена на момент відкриття спадщини, а тому, заповіт складений на ім`я ОСОБА_4 не охоплює майнових прав на вказаний об`єкт і тому вона не є спадкоємицею цього спадкового майна померлого ОСОБА_5 .

Зазначене також знайшло своє встановлення та підтвердження за результатами розгляду справи №553/2723/15-ц.

Так, рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 17 вересня 2015 року у справі № 553/2723/15-ц позов ОСОБА_1 , ОСОБА_7 до ОСОБА_4 , треті особи: приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Медведева В. І., ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , про визнання права на обов`язкову частку у спадщині задоволено.

Визнано за ОСОБА_7 право на обов`язкову частку у спадщині за заповітом НАЕ505785, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гура Л. Б., після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_5 в розмірі 1/8 частин майнових прав на квартири АДРЕСА_2 , за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до договорів купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, від 18 травня 2014 року № 784/ЕМ. Визнано за ОСОБА_1 право на обов`язкову частку у спадщині за заповітом НАЕ505785, посвідченим приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Гура Л. Б., після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_5 в розмірі 1/8 частин майнових прав на квартири АДРЕСА_2 за будівельною адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до договорів купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ, від 18 травня 2014 року № 784/ЕМ.

Судом у даній справі встановлено, що майно, охоплене заповітом, складається з майнових прав на нерухоме майно за договором № 338/МЕ купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року, згідно з яким спадкодавець придбав майнові права на квартиру АДРЕСА_7 .

Вказані договори повністю оплатив спадкодавець, як пайові внески (за договорами про купівлю-продаж майнових прав на нерухоме майно) про що йому було видано Довідки вих. №145/1 від 03.07.2012 року про 100% фінансування згідно Договору №337/МЕ та вих.. № 145/2 від 03.07.2012 року про 100% фінансування Договору №338/МЕ. 21.07.2012 року сторони Договору №338/МЕ досягли згоди щодо його розірвання та об`єднання усіх майнових прав у Договорі №337/МЕ.

Внаслідок виконання усіх грошових зобов`язань по фінансуванню будівництва спадкодавцеві було видано Довідку вих. №157/1 від 23.07.2012 року про 100% фінансування згідно Договору №337/МЕ в якій було засвідчено 100% фінансування будівництва обох квартир, що їх було об`єднано за №134/135 площею 90,29 кв.м. кількість кімнат 2 (дві).

Крім того, постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі №755/10496/15-ц було залишено без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2017 року, про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, встановлення процентної частки у спадковому майні за заповітом.

Таким чином, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову є необґрунтованим та таким, що ґрунтується виключно на припущеннях, без урахування усіх встановлених обставин справи, позаяк з буквального тлумачення змісту заповіту вбачається, що намір (волевиявлення) спадкодавця був спрямований на те, щоб заповісти ОСОБА_4 майнові права на квартири під номером АДРЕСА_2 , згідно з договорами майнових прав № 338/МЕ від 28 червня 2012 року, № 784/МЕ від 18 травня 2014 року, на які у заповідача на момент складання заповіту не було права та які не увійшли до складу спадщини, про що спадкодавець знав, позаяк він власноручно підписав додаткову угоду № 1 від 21 липня 2012 року до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 337/МЕ, про об`єднання квартир в один об`єкт квартиру № 134/135 та додаткову угоду № 1 від 21 липня 2012 року до договору купівлі-продажу майнових прав від 28 червня 2012 року № 338/МЕ про його розірвання та зарахування сплачених коштів в рахунок виконання грошових зобов`язань за договором купівлі-продажу майнових прав від 28.06.2012 №337/МЕ.

Вказане також підтверджується тим, що в спірному заповіті чітко зазначено, що останній прочитано вголос та зі слів ОСОБА_5 записаний вірно, а позивачем не надано жодних доказів на спростування того, що померлий міг переплутати зміст заповіту,або номери договорів, чи номери квартир.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_5 , заповідаючи майнові права на квартири № 134 та № 135 , мав на увазі саме дві квартири, що були об`єднані в одну за № 134/135, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані, оскільки за законом суд не вправі вносити зміни у зміст заповіту.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи і висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, а також, що при розгляді даної справи місцевим судом було допущено неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, відтак, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення - скасуванню, відповідно до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 .

У зв`язку із скасуванням судового рішення і задоволенням апеляційної скарги відповідно до ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК України, апеляційний суд покладає на позивача і витрати відповідачів по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: