КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 369/4978/23

25 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Кирилюк Г.М.

при секретарі - Смолко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сомок Олени Анатоліївни на ухвалу Києво- Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Дубас Т.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування та застосування наслідків недійсності правочину,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування та застосування наслідків недійсності правочину.

Просив суд визнати недійсним договір дарування житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений 05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу у Київській області Тимчуком Володимиром Олександровичем за реєстровим № 2465.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 0, 0804 га за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, кадастровий номер :01:0106:5018, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений 05 серпня 2019 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу у Київській області Тимчуком Володимиром Олександровичем за реєстровим № 2468.

Застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48092430 від 05 серпня 2019 12:57:36 приватний нотаріус Тимчук Володимир Олександрович, Бучанський районний нотаріальний округ, Київська область, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухому майно внесений запис про право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єктанерухомого майна 224, та поновити запис про право власності за ОСОБА_3 на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єктанерухомого майна 224, номер запису про право власності : 32454563.

Застосувати наслідки недійсності правочину шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 48092840 від 05 серпня 2019 13:15:05 приватний нотаріус Тимчук Володимир Олександрович, Бучанський районний нотаріальний округ, Київська область, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесений запис про право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,0804 га: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, кадастровий номер :01:0106:5018, та поновити запис про право власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0804 га: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об'єктанерухомого майна 24, кадастровий номер :01:0106:5018, номер запису про право власності: 32455382.

Разом із позовною заявою представником позивачем була подана заява про забезпечення позову.

В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначав, що 27 лютого 2016 року ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 480 000 доларів США на купівлю чотирьох квартир в АДРЕСА_2 . Відповідач написав розписку про повернення тієї ж суми грошових коштів за першою вимогою позивача.

Зазначає, що 28 серпня 2016 року відповідач позичив у позивача 145 000 доларів США для будівництва житлового будинку у селі Тарасівка, про що написав відповідну розписку про повернення тієї ж суми грошових коштів за першою вимогою.

05 березня 2017 року відповідач позичив у позивача 170 000 тисяч доларів США на добудову житлового будинку в селі Тарасівка Київської області та написав відповідну розписку про повернення тієї ж суми грошових коштів за першою вимогою.

28 січня 2018 року відповідач позичив у позивача 115 000 тисяч доларів США для ремонту житлового будинку по АДРЕСА_1 , та написав розписку про повернення тієї ж суми грошових коштів за першою вимогою.

Загалом в період з 27 лютого 2016 року по 28 січня 2018 року відповідач позичив у позивача 910 000 доларів США.

Зазначає, що 03 вересня 2022 року позивач уклав із відповідачем угоду по врегулюванню взаєморозрахунків між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . Відповідно до даної угоди сторони домовились об?єднати усі чотири позики в одне зобов?язання на загальну суму 910 000 тисяч доларів США. Відповідач зобов?язувався повернути кошти протягом місяця, згідно вимоги позивача з дня підписання даної угоди.

Вказує на те, що 03 жовтня 2022 року відповідач отримав вимогу, однак коштів у відповідний строк не повернув.

У зв?язку із цим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості до постійно діючого третейського суду при Асоціації «Український правовий альянс».

Рішенням вище вказаного суду від 20 жовтня 2022 року було вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 33 269 600 гривень (тридцять три мільйони двісті шістдесят дев?ять тисяч шістсот) гривень.

В подальшому позивач отримав виконавчий лист в Київському апеляційному суді, після чого приватним виконавцем Іванютою І.М. було відкрите виконавче провадження № 70944422.

В рамках даного провадження, при ознайомленні з його матеріалами, позивачу стало відомо про те, що 05 серпня 2019 року відповідачем було здійснено відчуження належного йому майна, а саме: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки, площею 0,0804 га за кадастровим номером :01:010:5018.

Вважає, що у даному випаду такі правочини є фраудаторними та такими що повинні визнаватися недійсними.

Зазначає, що майно було відчужено дружині ОСОБА_3 - ОСОБА_1 задля уникнення сплати боргу та уникнення стягнення на майно у рамках виконання рішення про стягнення заборгованості.

Вказує на те, що кошти позичалися саме на будівництво та ремонт вказаного житлового будинку, однак даний будинок було продано, а кошти позивачу не поверталися.

Враховуючи викладене, просив суд накласти арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 реєстраційний номер об'єктанерухомого майна 224.

Накласти арешт на земельну ділянку, площею 0, 0804 га за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, кадастровий номер :01:0106:5018.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року заяву представника ОСОБА_2 адвоката Джяутова Валерія Вінцентасовича про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування та застосування наслідків недійсності правочину задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224.

Накладено арешт на земельну ділянку, площею 0,0804 га за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, кадастровий номер :01:010:5018.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 21 жовтня 2023 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сомок Олена Анатоліївна подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що не погоджується з ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 05 жовтня 2023 та вважає її необґрунтованою, а висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Вказує на те що, задовольняючи заяву представника позивача про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, суд своє рішення обґрунтував тим, що на час розгляду справи існує достатньо обґрунтоване припущення, що відповідачі, як власники спірного майна, можуть розпорядитися ним, зокрема, відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що у подальшому може утруднити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому, з ухвали суду вбачається, що суд вважає встановленим фактом, що оспорювані ОСОБА_2 правочини є фраудаторними та такими, що повинні визнаватись недійсними, майно було відчужено дружині ОСОБА_3 ОСОБА_1 задля уникнення сплати боргу та уникнення стягнення на майно в рамках стягнення заборгованості. Тобто, незважаючи на те, що судовий розгляд справи ще не почався, суд фактично зробив висновок щодо недійсності оспорюваних правочинів.

Вважає такі висновки суду необґрунтованими, так як в основу вказаних висновків ухвали судом покладено доводи позивача, які наводились ним у позовній заяві та у заяві про забезпечення позову, однак, заперечення представника відповідачки ОСОБА_1 суд взагалі залишив поза увагою.

Зазначає, що із роз?яснень Верховного Суд України, викладених у п. 4 постанови Пленуму від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вбачається що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з?ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Вказує на те, що заявником не було надано доказів на підтвердження того, що дії відповідачки ОСОБА_1 спрямовані на відчуження нерухомого майна. Те, що вона може вчинити такі дії є лише припущенням заявника.

Окрім того, зазначає, що про наявність позову ОСОБА_1 дізналась ще в червні 2023 року і жодних дій з нерухомим майном, спрямованих на його відчуження, вона не вчиняла. Право власності ОСОБА_1 на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 уже оспорювалось іншим відповідачем ОСОБА_3 . Цивільна справа щодо цього майна розглядалась Києво-Святошинським судом з 2020 року (справа № 752/22704/20) і на сьогодні ще триває апеляційний розгляд у цій справі.

Зазначає, що за весь час ОСОБА_1 могла розпорядитись нерухомим майном на власний розсуд, але цього не зробила і не має наміру вчиняти такі дії в подальшому.

Вважає що саме лише посилання в заяві на потенційну можливість відчуження спірного майна, без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження доказами, не може бути достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Зазначає, що суд при розгляді заяви про забезпечення позову також не звернув уваги на той факт, що будинок ОСОБА_3 не будувався і перебував у нього у власності лише кілька днів, що вбачається з Витягів з реєстрів нерухомого майна, що містяться в матеріалах справи.

Окрім того, суд першої інстанції не врахував, що предметом позову у даній справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів дарування. Це свідчить, що зв?язок між предметом позову та заявою про забезпечення позову відсутній. У разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, а тому незабезпечення позову шляхом накладення арешту на майно не ускладнить та не зробить неможливим виконання рішення суду, у випадку задоволення позову, та не завдасть шкоди інтересам позивача. Застосування ж таких заходів є неспівмірним зі змістом заявлених позовних вимог.

В судове засідання відповідачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Сомок Олена Анатоліївна не з`явились, про день та час слухання справи судом повідомлені, 25 грудня 2023 року представник відповідачки адвокат Сомок О.А. електронною поштою направила на адресу суду заяву про проведення апеляційного розгляду без її участі. З огляду на зазначене, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідачки та її представника.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Джяутов Валерій Вінцентасович в судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обгрунтовану.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи апеляційним судом повідомлений, причин неявки суду не повідомив, а тому колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Постійно діючого третейського суду при асоціації «Український правовий альянс» від 20 жовтня 2022 року позов ОСОБА_2 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму основного боргу в розмірі 33 269 600,00 грн.

09 січня 2023 року Київським апеляційним судом було видано виконавчий лист на примусове виконання рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації «Український правовий альянс» від 20 жовтня 2022 року у справі № 10-10/22 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суми заборгованості в розмірі 33 269 600,00 грн.

06 лютого 2023 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Іванютою Іваном Миколайовичем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

05 серпня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:0106:5018.

05 серпня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер :01:0106:5018.

Задовольняючи заяву представника позивача ОСОБА_2 адвоката Джяутова Валерія Вінцентасовича про забезпечення позову, накладаючи арешт на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224 та на земельну ділянку, площею 0,0804 га за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 24, кадастровий номер :01:010:5018, суд першої інстанції посилався на те, що з урахуванням характеру правовідносин, що склались між сторонами у даній справі, тієї обставини, що відповідачі, як власники спірного майна можуть розпорядитись ним, зокрема, відчужити його іншим особам до вирішення справи по суті, що унеможливить або утруднить виконання можливого рішення суду у даній справі, вжиття таких заходів забезпечення позову є співмірним та адекватним у даній справі.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов може забезпечуватися накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсними договорів дарування та застосування наслідків недійсності правочину, а саме: договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки. Таким чином, предметом позову у даній справі є договори дарування житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224 та земельної ділянки кадастровий номер :01:010:5018. Зазначене майно було відчужено відповідачем ОСОБА_3 на користь своєї дружини ОСОБА_1 .

Враховуючи зміст позовних вимог, предмет спору, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне відповідачу майно, а саме: житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 224 та земельну ділянку кадастровий номер :01:010:5018., є співмірним із заявленими позовними вимогами та відповідає вимогам ст. 150 ЦПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що наявність арешту вказаного майна ніяким чином не обмежує відповідача в праві користування майном, обмеження стосується лише права відчуження даного майна на час розгляду спору судом.

Доводи апеляційної скарги представника відповідачки про те, що заявником не було надано доказів на підтвердження того, що дії відповідачки ОСОБА_1 спрямовані на відчуження нерухомого майна, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачка ОСОБА_1 є власником вказаного майна, яке їй було подаровано її чоловіком ОСОБА_3 , та в будь який момент, як власник, має можливість відчужити майно.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що предметом позову у даній справі є позовні вимоги немайнового характеру про визнання недійсними договорів дарування, а тому зв?язок між предметом позову та заявою про забезпечення позову відсутній і у разі задоволення позову рішення суду не підлягатиме примусовому виконанню, оскільки, позивачем заявлені позовні вимоги про визнання правочинів недійсними та про застосування наслідків недійсності правочинів, повернення майна: житлового будинку та земельної ділянки які розташованій за адресою: АДРЕСА_1 та на які в порядку забезпечення вказаного позову накладено арешт, у власність позивача. З огляду на зазначене, суд першої інстанції підставно застосував вказані заходи забезпечення позову.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сомок Олени Анатоліївни.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сомок Олени Анатоліївни залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 26 грудня 2023 року.

Головуючий Судді: