Справа № 541/63/23
Номер провадження 2/541/208/2023
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 червня 2023 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Вірченко О.М.,

за участю секретаря судового засідання Циганової Ю.М.,

позивачки ОСОБА_1 , представника позивачки ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СТРАХОВА ГРУПА» ТАС»,про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з позовною заявою до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, мотивуючи свої вимоги наступним. Постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року було закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП. Обставини вчинення адміністративного правопорушення та наявність вини ОСОБА_4 не встановлювались, оскільки провадження по справі було закрито. Станом на 04 січня 2022 року автомобіль ВАЗ 211440, який під керуванням відповідача потрапив у дорожньо-транспортну пригоду, належав на праві приватної власності ОСОБА_1 . ОСОБА_4 попросив у позивачки вказаний автомобіль для особистих цілей перевезення речей. Позивачка вважає, що саме дії відповідача спричинили належному їй на праві власності автомобілю значні технічні пошкодження. ОСОБА_1 звернулась до страхової компанії другого учасника ДТП ОСОБА_5 та отримала відшкодування збитків у сумі 21 000 грн. Згідно звіту на проведення незалежної оцінки з визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 211440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу, без ПДВ на запчастини становить 60 126,32 грн. Вважає, що відповідач повинен сплатити вартість відновлювального ремонту належного їй автомобіля з урахуванням суми, яку було перераховано їй страховою компанією, тобто 39 126,32 грн. Згідно з актом приймання-передачі незалежної оцінки від 03 листопада 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», вартість робіт по незалежній оцінці становить 4 000 грн. З урахуванням зазначеного, просила стягнути з ОСОБА_4 у відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, в розмірі 39 126,32 грн та витрати, понесені на оплату звіту на проведення незалежної оцінки, в розмірі 4 000 грн.

Відповідачем було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого він позовні вимоги не визнав через незаконність вимог. Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Винним в скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 04 січня 2022 року, є виключно водій ОСОБА_5 , яким було грубо порушено вимоги п. 14.6 ПДР України щодо категоричної заборони здійснення обгону на перехресті. Відносно останнього було складено адміністративний протокол за ст. 124 КУпАП. Провадження по справі відносно ОСОБА_5 26 вересня 2022 року було закрито Миргородським міськрайонним судом в зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. Про наявність вини водія ОСОБА_5 в дорожньо-транспортній пригоді свідчить отримання позивачкою страхової виплати від страхової компанії, якою забезпечувалась його цивільно-правова відповідальність. Розмір фактичного відшкодування збитків в межах, визначених договором ліміту страхового випадку, позивачем по справі повинен узгоджуватись і урегульовуватись виключно зі страховою компанією. Отримання позивачкою коштів від страховика може свідчити про узгоджену суму страхових виплат згідно спричиненої шкоди. Крім зазначеного, твердження позивачки, що ОСОБА_4 попросив у неї автомобіль в користування, не відповідає дійсності, оскільки вона сама попросила допомогти їй перевезти речі її чоловіка. Вважає, що позов пред`явлено до неналежного відповідача. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

За клопотанням представника відповідача ухвалою Миргородського міськрайонного суду від 13 лютого 2023 року було постановлено вказану справу розглядати за правилами загального позовного провадження, а також в якості третьої особи залучено ОСОБА_5 (а.с. 85).

Ухвалою від 05 квітня 2023 року до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, залучено ПАТ «СГ «ТАС» (а.с.114).

Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що на ремонт належного їй автомобіля, пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю відповідача, вона витратила 60 000 грн. Чеки на СТО вона не брала, оскільки на час розгляду справи ремонт автомобіля не завершено. До страхової компанії вона зверталась, їй було нараховано 42 000 грн збитків, з них сплачено 21 000 грн. Відповідач шкоду сплачувати відмовився. В страховій компанії позивачці повідомили, що якщо ОСОБА_4 визнають невинуватим, то СК здійснить доплату, але, оскільки вину відповідача не встановлено, СК відмовилась виплачувати залишок коштів. Письмову відмову від страхової компанії ОСОБА_1 не отримала. Висновку про вартість матеріальних збитків в сумі 42 000 грн у неї немає. Вважає, що водій ОСОБА_4 , який керував належним їй транспортним засобом у власних цілях, є винуватим у дорожньо-транспортній пригоді, про це говорили поліцейські під час складання адміністративних матеріалів. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник позивачки надала пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, та зазначила, що постанова Миргородського міськрайонного суду від 26 червня 2026 року доводить факт дорожньо-транспортної пригоди, що сталась за участю ОСОБА_4 , який керував транспортним засобом, належним ОСОБА_1 . Допитаний судом свідок ОСОБА_6 підтвердив, що відповідач керував вказаним автомобілем для перевезення майна іншої особи, тобто використовував транспортний засіб для власних потреб. Позивачкою надані докази в обґрунтування заподіяної матеріальної шкоди, а саме звіт про проведення незалежної оцінки, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту автомобіля становить 60 126,32 грн; акт прийому-передачі робіт по незалежній оцінці, згідно з яким вартість таких робіт становить 4 000 грн; виписку по рахунку, у відповідності з якою позивачка отримала страхове відшкодування в розмірі 21 000 грн. Зазначила, що не встановлення складу адміністративного правопорушення не є підставою для звільнення відповідача від відшкодування збитків. Крім зазначеного, відповідачем та його представником не надано доказів на спростування позовних вимог. Просила позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача під час судового розгляду зазначив, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Зазначив, що, керуючі належним позиваці транспортним засобом, ОСОБА_4 перевозив речі саме на прохання позивачки. Зауважив, що вину відповідача встановлено не було, натомість другим учасником дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_5 було порушено п. 14.6 ПДР, що і стало причиною даної ДТП. Даний факт підтверджено страховою виплатою. Вважає, що позивачкою невірно обрано спосіб захисту своїх прав. Просив у задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, при вирішенні справи поклався на розсуд суду (а.с. 104).

Представник третьої особи ПАТ «СГ ТАС», який про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в судове засідання не з`явився, будь-яких клопотань, заяв на адресу суду не направив.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали даної справи, матеріали адміністративних справ, суд приходить висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положенням ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди (п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності з постановою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 26 вересня 2022 року по справі № 541/215/22, згідно протоколу про адміністративне правопорушення серія ДПР18 № 243406 від 04 січня 2022 року: 04 січня 2022 року о 12 год 10 хв. на автодорозі Р-42 Лубни-Миргород-Опішня, 30-й км, водій ОСОБА_4 керував транспортним засобом ВАЗ 211440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , буксируючи причіп КМЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечно і не створить перешкоди іншим учасникам руху, під час маневру відбулося зіткнення з транспортним засобом Fiat Doblo, реєстраційний номер НОМЕР_3 , що рухався в попутному напрямку під керуванням водія ОСОБА_5 , в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Своїми діями порушив п. 10.1 ПДР України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП. Провадження по даній справі було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 5).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 власником автомобіля ВАЗ 211440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 (а.с. 6).

Відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_1 , відкритого в АТ «Акцент-Банк», за період з 01 по 31 березня 2022 року 23 березня 2022 року на рахунок позивачки було переведено суму 21 021,37 грн (а.с. 7-8).

У відповідності з висновком про вартість матеріальних збитків, викладеним у звіті незалежної оцінки визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ 211440, реєстраційний номер НОМЕР_1 , виконаному ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи», вартість відновлюваного ремонту вказаного транспортного засобу з урахуванням зносу, без ПДВ на автозапчастини, становить 60 126,32 грн (а.с. 9-10,16-48).

Згідно з актом прийому-передачі робіт по незалежній оцінці від 09 листопада 2022 року вартість робіт по незалежній оцінці, виконаної на замовлення ОСОБА_1 , становить 4 000 грн (а.с. 12).

Допитаний судом свідок ОСОБА_6 пояснив, що він перебуває з ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах. 04 січня 2022 року за кермом автомобіля, належного ОСОБА_1 , був ОСОБА_4 , якого попросив перевезти особисті речі ОСОБА_7 . Речі останнього загрузили в причеп, поїхали в село, свідок також був у автомобілі. Коли вони доїжджали до села, на перехресті під час повороту транспортний засіб, на якому вони пересувались, вдарили ззаду. Зазначив, що ДТП сталась, коли ОСОБА_4 намагався здійснити поворот. Чи дивися останній у дзеркало заднього виду, свідок не знає, але свідку відомо, що відповідач зазвичай зрізає кути, за що його сварили інші водії. Після дорожньо-транспортної пригоди приїхали працівники поліції, які склали протоколи про адміністративне правопорушення, відповідну схему. Була розбита задня частина автомобіля, зігнутий дах, задні двері не відчинялись. Наразі машину зробили, їздить вона добре.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й відповідає встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами ст. 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них у частині, заподіяній нею (у порядку часткової відповідальності). У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам.

Отже, за цих обставин обов`язок відшкодування шкоди покладається на ту особу, з вини якої завдано шкоду. Якщо наявна вина двох осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, шкода відшкодовується кожним з них залежно від ступеня вини.

У відповідності зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішення у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

З огляду на викладене, встановлені у справі про адміністративне правопорушення обставини є обов`язковими для суду, що вирішує зазначений цивільній спір з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

При цьому закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності не впливає на вирішення позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, заподіяної потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В цьому випадку суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова відповіді на питання про те, чи мала місце ДТП та чи сталася вона з вини особи, щодо якої складений протокол про адміністративне правопорушення.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 761/22987/14-ц (провадження № 61-25311св18).

Під час судового розгляду судом були досліджені справи про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_4 (справа № 541/215/22, провадження 3/541/939/2022) та ОСОБА_5 (справа № 541/217/22, провадження 3/541/940/2022).

По даним справам ухвалами судді Миргородського міськрайонного суду від 26 квітня 2022 року було призначено проведення експертиз з метою з`ясування наявності в діях водіїв ОСОБА_4 , ОСОБА_5 невідповідності вимогам ПДР України, технічної можливості водіїв уникнути ДТП; встановлення, чиї дії з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з виникненням ДТП.

Згідно з клопотанням від 06 травня 2022 року експерт просив надати вихідні дані, які є необхідними для проведення експертизи. 23 вересня 2022 року на адресу суду Миргородським РВП ГУНП направлено інформацію із частковим зазначенням необхідних експерту даних.

Постановами від 26 вересня 2022 року провадження по даним справам було закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченої ст. 38 КУпАП.

Слід зазначити, що у відповідності з вказаними постановами наявність або відсутність вини, а також ступінь вини водіїв; які дії кожного з водіїв призвели до дорожньо-транспортної пригоди тощо не встановлювалось. В постановах суддя послався на протоколи про адміністративне правопорушення, в яких обставини дорожньо-транспортної пригоди викладено поліцейським.

Таким чином, суд приходить до висновку, що думка представника позивачки про беззаперечне встановлення суддею обставин події ДТП у постановах про закриття провадження по справам є хибним.

Під час розгляду даної справи для з`ясування обставин, що мають значення для справи, і для вирішення яких необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи сторони не заявляли.

Згідно зі ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відносини страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон).

Згідно зі ст. 3 Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 5 вказаного Закону об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Положеннями ст. 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом ч. 1 ст. 28, ст. 29 Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено висновок, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Таким чином, якщо позивачу недостатньо сплаченого страховиком відшкодування для відшкодування, він має право вимоги до винної у ДТП особи, на різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Під час звернення до суду позивачка не надала відомостей про страхові компанії, якими застраховано відповідальність відповідача ОСОБА_4 та третьої особи ОСОБА_5 . Під час надання пояснень ОСОБА_1 зазначила, що страховою компанією, якою застрахована відповідальність ОСОБА_5 , їй відшкодовано шкоду в розмірі 21 000 грн. Однак, позивачкою не надано рішення страховика про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову (часткову відмову) у здійсненні страхового відшкодування.

ОСОБА_1 зазначала суду, що таке рішення вона не отримувала, але страховою компанією визначено, що розмір заподіяної їй шкоди становить 42 000 грн. Зазначена сума є меншою, ніж та, що вказана у висновку незалежного експерта. Однак, ОСОБА_1 не обґрунтувала, чому розмір завданої їй шкоди становить саме 60 126,32 грн, враховуючи той факт, що позивачка, отримавши суму 21 000 грн, погодилась з оцінкою заподіяної автомобілю шкоди в розмірі 42 000 грн і за власним бажанням отримала, як вона зазначає, 1/2 частку страхової суми.

Крім зазначеного, на підтвердження того факту, що ОСОБА_1 отримала від страхової компанії суму в розмірі 21 000 грн, позивачка надала виписку по рахунку за період з 01 по 31 березня 2022 року, в якій не вказано особу, що здійснила 23 березня 2022 року платіж в розмірі 21 002,78 грн, що унеможливлює визначити платника та мету вказаного платежу. Суду також не надано відомості про надходження/ненадходження суми страхового відшкодування в інший період.

Таким чином, суд позбавлений можливості визначити, якою страховою компанією застраховано відповідальність учасників дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 04 січня 2022 року (ПАТ «СГ «ТАС» була залучена в якості третьої особи лише зі слів позивачки, яка зазначила, що вказана страхова компанія здійснювала на її користь страхове відшкодування); суму ліміту страхової суми, яка підлягає відшкодуванню; дії кого з водіївзнаходяться у причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди, що в свою чергу унеможливлює вирішити питання щодо належного відповідача у даній справі, а також розміру суми, яка підлягає відшкодуванню на користь позивачки.

На підставі з`ясованих обставин, на які посилається позивачка як на підставу своїх вимог, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, з огляду на те, що цивільне судочинство не може ґрунтуватись на припущеннях, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 5,10, 12, 13, 81, 141, 263, 264, 265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_5 , ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «СТРАХОВА ГРУПА» ТАС»,про відшкодування шкоди, завданої внаслідок пошкодження майна, відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 30 червня 2023 року.

Суддя: О. М. Вірченко