Справа № 503/1134/22
Провадження № 2/503/65/23
16 березня 2023 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Калашнікової Т.О.,
при секретарі Поліковській О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком,
ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком, розташованим в АДРЕСА_1 . В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вказаний житловий будинок належить їй на праві приватної власності. За вказаною адресою, окрім неї та членів її сім`ї, звреєстрований її син - відповідач ОСОБА_2 . Разом з тим, син виїхав з вказаного житла, та починаючи з 2000 року по даний час не проживає в даному об`єкті нерухомого майна. Зв`язок між ними втрачено. У житловому приміщенні відсутні його особисті речі, він не оплачує комунальних послуг та не бере участі в утриманні житла. Відповідач ОСОБА_2 не проживає у вказаному будинку та не допомагає позивачу вести господарство, а його реєстрація в її будинку не дозволяє розпоряджатися ним на власний розсуд та значно обмежує її законні права. На даний час місце проживання відповідача ОСОБА_2 невідоме, а тому позивач просить захистити її порушене майнове право та визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування вищевказаним житлом.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилась та надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та просила проводити судовий розгляд цивільної справи у її відсутність.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений належним чином. Ця інформація підтверджується поштовими рекомендованими повідомленнями про вручення йому судової повістки.
Наявних у справі доказів достатньо для її розгляду у відсутності відповідача.
За наявності сукупності умов, передбачених ч.1ст.280 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи.
Дослідивши, проаналізувавши та оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи, в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок, який розташованиий в АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ААВ №633507 від 06.02.1997 року (а.с.6), посвідченого державним нотаріусом Кодимської державної нотаріальної контори Налдіною М.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 150 (а.с.6).
З копії витягу з погосподарської книги щодо реєстрації місця проживання осіб (а.с.7) вбачається, що у АДРЕСА_1 , зареєстрований ОСОБА_2 , 1979 року народження.
Як вбачається з акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території м. Кодима від 31.08.2022 року, що складений депутатом Кодимської міської ради Подільського району Одеської області Л. Заболотною у присутності свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.5), відповідач ОСОБА_2 з 2000 року, не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна особа зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1Першогопротоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті316,317,319,321 Цивільного Кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав.
Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Таким чином, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно розрізняти правовідносини, які виникають між власником та колишнім власником житла; і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї; колишніми членами його сім`ї; а також членами сім`ї колишнього власника житла.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає суду підстави дійти висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Слід зазначити, що з 1 грудня 2021 року набрав чинності Закон України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», який встановив новий порядок реєстрації та зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб, який є чинним на час ухвалення рішення суду.
Виходячи зі змісту ст. 6 вказаного Закону, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання/зміни місця проживання можливо на підставі судового рішення яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в спірному житлі, однак там не проживає, не являється власником житла. Факт не проживання відповідача ОСОБА_2 у вищевказаному будинку підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами, в їх сукупності, що містяться у матеріалах цивільної справи.
З врахуванням того, що позивач ОСОБА_1 є власником вищевказаного житлового будинку та має право вимагати усунення перешкод у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, відповідач у спірному будинку не проживає, а тому її право на користування цим житловим будинком підлягає припиненню на вимогу власника цього майна.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позовна вимога про визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.
Встановлено, що ухвалою судді про відкриття провадження у цивільній справі від 20.10.2022 року (а.с.17-19) позивача звільнено від сплати судового збору.
За таких обставин, на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.
Керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 280-281 ЦПК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим будинком, - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий, таким, що втратив право користування житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, розташованим в АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП не відомий на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто двох) гривень 40 копійок.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте Кодимським районним судом Одеської області за письмовою заявою відповідача протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочого рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя

Кодимського районного суду Т.О.Калашнікова