ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3912/23 Справа № 188/1333/22 Суддя у 1-й інстанції - Місюра К.В. Суддя у 2-й інстанції - Новікова Г. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2023 року

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:

судді-доповідача Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Другого воєнізованого гірничорятувального загону про захист трудових прав, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що він був звільнений за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію з Другого воєнізованого гірничорятувального загону на підставі наказу № 110к від 15.07.2022 року. Однак відповідач не здійснив повний розрахунок при звільненні, не виплатив одноразову грошову допомогу при звільненні у розмірі трьох середньомісячних заробітків.

У добровільному порідку відповідач виплатити ці кошти не збирається, посилаючись на те, що Другий воєнізований гірничорятувальний загін є державною неприбутковою організацією, яка фінансується із державного бюджету. При цьому бюджетних коштів є Міністерство енергетики України. Планом використання бюджетних коштів Другого воєнізованого гірничорятувального загону витрати на здійснення вихідної допомоги не передбачені. Також зазначав, що відповідно до Положення про грошове забезпечення особового складу Другого воєнізованого гірничорятувального загону, затвердженого наказом Міністерства палива та енергетики України від 16.08.2002 р. № 484 виплата одноразової допомоги при звільненні особовому складу не передбачена.Колективний договір Другого воєнізованого гірничорятувального загону на 2016-2020 роки передбачає виплату одноразової допомоги при звільненні лише у разі наявності коштів на ці цілі. Умови контракту, укладеного між сторонами не містить в особі обов`язку відповідача щодо виплати допомоги у зв`язку зі звільненням.

Просив зобов`язати Другий воєнізований гірничорятуваний загін нарахувати та виплатити йому одноразову допомогу при звільненні у розмірі тримісячного середнього заробітку - 46 113,13 грн.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити в нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи.

Також зазначає, що одноразова грошова допомога у зв`язку з виходом на пенсію гарантована чинною та діючою Галузевою угодою між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості, а тому її виплати взагалі не залежать від того чи передбачена така виплата Колективним договором.

Посилаючись на практику Верховного Суду України зауважує, що відсутність фінансового господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Зазначає що виплати спірної допомоги здійснюються за рахунок підприємства та гарантовані чинним законодавством, а тому не залежить від наявності чи відсутності виділення для цього коштів з бюджету. Крім того матеріали справи містять відомості про виплату такої допомоги окремим працівникам на підприємстві відповідача, що на його думку є дискримінацією.

Другим воєнізованим гірничорятувальним загоном надано відзив на апеляційну скаргу, в якому просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване. Зокрема зазначає, що спірна допомога не відноситься до заробітної плати, а є одноразовою соціальною гарантією. Вважає, що позивачем неправильно визначений предмет позову та помилково наведено практику Верховного Суду України. Посилаючись на Колективний договір зазначає, що витрата одноразової допомоги здійснюється тільки за наявності, передбачених на ці цілі та виділених із державного бюджету та звертає увагу, що за трудовим контрактом укладеним між сторонами не передбачено виплата допомоги при звільненні. Наполягає на відсутності дискримінації, оскільки у зв`язку із запровадженням воєнного стану державне фінансування скоротилось і залишки коштів з попереднього звітного періоду вистачило тільки для виплати спірної допомоги декільком працівникам із загальної кількості, які масово звільнялись.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно із ч. 3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 369 ЦПК України зазначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Зважаючи, що по даній справі ціна позову становить 46 113,13 грн., тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб і справа не відноситься до справи, яка не підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розгляд апеляційної скарги здійснюється без повідомлення сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги відповідно до статті 367 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 01.08.1999 року по 18.07.2022 року працював у Другому воєнізованому гірничорятувальному загоні.

Наказом №110 к від 15.07.2022 року звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію.

Відповідно до повідомлення про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, Другим воєнізованим гірничорятувальним загоном зараховано ОСОБА_1 при звільненні 18.07.2022 року наступні виплати: оклад та компенсація за дні невикористаної відпустки.

Згідно виданої відповідачем довідки від 20.07.2022 року дохід ОСОБА_1 за період за період з 01.08.2021 року по 31.07.2022 року становить 165 737,69 грн..

Відповідно до рішення №116 від 01.12.2016 року Другому воєнізованому гірничорятувальному загону з 01.12.2016 року присвоєно ознаку неприбутковості.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що виплата вихідної допомоги при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію положеннями статті 44 КЗпП України не передбачена, тому наведена умова колективного договору відповідача є додатковою соціальною гарантією для працівників, яка не погіршує становище працівників, тобто є дійсною.Крім того, зазначав, що спірна одноразова допомога відповідно до умов колективного договору виплачується тільки за наявності коштів передбачених на ці цілі. Також, позивачем не надано доказів виділення у 2022 році грошових коштів на виплату вихідної допомоги при звільненні у зв`язку з виходом на пенсію відповідним законом про державний бюджет та наявність коштів на цю мету у Плані використання бюджетних коштів відповідача.

Такий висновок суду не відповідає встановленим обставинам.

Згідно статті 2 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають право юридичної особи.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Статтею 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

Згідно з пунктом 9.4 Положення про Другий воєнізований гірничорятувальний загін (нова редакція), затвердженого наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості України №438 від 07.07.2020 року, оплата праці особового складу 2 ДГРЗ, преміювання, виплата винагород, компенсацій здійснюється згідно з Положенням про оплату праці особового складу Державної воєнізованої гірничорятувальної служби (далі ДВГРС), яке є додатком до Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднанням власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості та законодавством (а.с. 38).

Згідно п. 3.2. Галузевої Угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року положення Угоди є обов`язковими до застосування приукладенні угод, колективних договорів і індивідуальних трудових договорів для всіх підприємств, що перебувають у сфері дії сторін, незалежно від форм власності та господарювання, (у тому числі тих, що здійснюють свою діяльність на умовах договорів, укладених у рамках державно-приватного партнерства), а також під час розгляду трудових спорів.

Відповідно до п. 15 Галузевої Угоди, працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з підприємства (структурного підрозділу, відособленого підрозділу, філіалу, товариства і др.) (незалежно від причин звільнення крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі на підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше: при стажі роботи в галузі понад (років) для жінок для чоловіків - 7,5 - 10 - одного середньомісячного заробітку; - 12,5 - 15 - двох середньомісячних заробітків; - 17,5 - 20 - трьох середньомісячних заробітків. Обчислення середньої заробітної плати для виплати цієї одноразової допомоги здійснювати за аналогією до відповідного обчислення за постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100.

Відповідно до п. 6.2 колективного договору Другого воєнізованого гірничорятувального загону на період 2021-2025 роки, працівникам 2 ВГРЗ, що мають право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільнені з 2 ВГРЗ сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі (у тому числі, на підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку при наявності певного стажу роботи окремо для жінок та чоловіків. Даний пункт договору виконується при наявності коштів, передбачених на ці цілі.

Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що Галузевою Угодою між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року та колективним договором 2 ВГРЗ на період 2021 2025 роки в частині соціальних гарантій (соціального захисту), які були чинні на час звільнення позивача з 2 ВГРЗ, передбачено виплачувати при виході на пенсію при першому звільненні працівнику одноразову допомогу залежно від стажу його роботи на підприємстві.

Із матеріалів справи вбачається, що Другий воєнізований гірничорятувальний загін є професійним гірничорятувальним підрозділом Державної воєнізованої гірничорятувальної служби у вугільній промисловості України та входить до складу ДВГРС, яка належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Отже, дія Галузевої угоди між Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, іншими державними органами, власниками (об`єднаннями власників), що діють у вугільній галузі, і всеукраїнськими профспілками вугільної промисловості від 03 липня 2001 року в частині виплати працівникам одноразової допомоги при звільнені розповсюджується на Другий воєнізований гірничорятувальний загін.

Позивач ОСОБА_1 був звільнений з Другого воєнізованого гірничорятувального загону 18 липня 2022 року за ст. 39 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію за віком, на час звільнення стаж роботи позивача в вугільної галузі перевищує 20 років. При звільненні відповідач не здійснив нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат.

Враховуючи те, що при звільненні з підприємства відповідач зобов`язаний виплатити ОСОБА_1 одноразову допомогу при звільненні у розмірі трьох середньомісячних заробітних плат, оскільки позивач звільнений за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію та пропрацював на підприємстві більше 20 років, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Визначена позивачем сума вихідної допомоги в розмірі 46 113,13 грн. відповідає Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року із наступними змінами, а тому саме ця сума підлягає до стягнення.

Відповідачем сума вихідної допомоги в наведеному розмірі не спростована.

Посилання суду першої інстанції на те, що одноразова допомога виплачується при наявності коштів, передбачених на ці цілі, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідачем не надано доказів відсутності асигнувань на ці виплати.

Крім того, Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово констатував, що не приймає аргумент Уряду щодо бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатись на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Разом з цим, відповідно до рішень Європейський суд з прав людини «Кечко проти України», «Ромашов проти України», «Шевченко проти України», реалізація особою права, яке пов`язано з отриманням бюджетних коштів, що базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органами державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

На вказані обставини справи суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про задоволення позову в повному обсязі.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення у відповідності з вимогами ч.1ст.376 ЦПК України є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).

Згідно ч. 1, 10 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню із задоволенням позовних вимог у повному обсязі, із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого останнім судового збору до суду першої та апеляційної інстанції у загальному розмірі 2 481,00 грн.. (992,40+1488,60)

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову,що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 46 113,13 грн., що менше двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст.368, 369, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2023 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Другого воєнізованого гірничорятувального загону про захист трудових прав задовольнити.

Стягнути з Другого воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_1 одноразову допомогу при виході на пенсію у розмірі 46 113,13 грн. (сорок шість тисяч сто тринадцять) гривень 13 копійок.

Стягнути з Другого воєнізованого гірничорятувального загону на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481 грн.

Зобов`язати Другий воєнізований гірничорятувальний загін () при виплаті одноразової допомоги при звільненні в розмірі 46 133,13 грн здійснити утримання з цієї суми передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: