Справа № 199/1889/19
Провадження № 2/932/3468/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кондрашова І.А.,

за участі секретаря судового засідання Мотуз Я.А.,

представника позивача адвоката Стрєльнікова Є.А.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору КЖЕП «Лівобережжя», Товариство з обмеженою відповідальністю «Солярис», Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіонінвестгрупп», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до Дніпровської міської ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя», Товариство з обмеженою відповідальністю «Соляріс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіонінвестгрупп», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення збитків та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.04.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., за реєстр. № 992. Право власності на це приміщення було зареєстроване за ОСОБА_2 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 16.04.2014, номер запису про право власності: 5371187, РНОНМ 1.

Після придбання цього нерухомого майна ОСОБА_2 було здійснено реконструкцію вищевказаної нежитлової будівлі, отримано всі необхідні документи для проведення будівельних робіт, отримано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстровано право власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна, в результаті чого його площа змінилась до 151,3 кв.м.

Після реконструкції вартість нерухомого майна істотно збільшилась з 676 000 грн. (вартість на дату придбання), до 4 583 713, 00 грн. згідно висновку судового експерта №80/17 від 14.03.2017. Вартість невід`ємних поліпшень виконаних в результаті реконструкції нежитлового приміщення становить 2 758 687, 00 грн.

Рішенням Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2018 по справі № 199/8392/16-ц задоволено позов заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради та витребувано у ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради спірне нежитлове приміщення.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року рішення Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2018 по справі № 199/8392/16-ц залишено без змін, апеляційна скарга ОСОБА_2 залишена без задоволення.

Отже, майно було витребувано з добросовісного володіння ОСОБА_2 та зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення за Дніпровською міською радою, проте позивач вважає, що має право на компенсацію збитків у вигляді вартості невід`ємних поліпшень, оскільки в результаті реконструкції майна, його ринкова вартість істотно збільшилась. Проте вартість таких поліпшень не відшкодовано позивачу Дніпровською міською радою. У зв`язку з чим позивач просить стягнути з Дніпровської міської ради суму, на яку збільшилась вартість нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 3 653 791, 00 грн.

Відповідачем Дніпровською міською радою подано відзив на позовну заяву, в якому не визнають позовні вимоги та вказують, що спірне майно вибуло з володіння Дніпровської міської ради поза волею власника, тому було правомірно витребувано у ОСОБА_2 . Позивачем не доведено наявність збитків, як і не доведено порушення прав та законних інтересів позивача, не доведено також наявність моральної шкоди. З цих підстав відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову повністю.

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 березня 2019 року справу передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Дніпропетровська за підсудністю.

Ухвалою судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 29.03.2019 виправлено описку в ухвалі від 11.03.2019, та правильно зазначено найменування суду Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська Женеску Е.В. від 20 травня 2019 року справа прийнята у провадження.

У зв`язку із звільненням судді ОСОБА_5 , справа передана судді Литвиненко І.Ю., який ухвалою від 09 квітня 2020 прийняв її до свого провадження.

Внаслідок звільнення судді ОСОБА_6 справа була передана судді Кондрашову І.А.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2021 року справа прийнята в провадження судді Кондрашова І.А.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 квітня 2023 року вжито заходів забезпечення позову.

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2023 року закрито підготовче засідання, справа призначена до розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Представник відповідача заперечувала проти позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Треті особи в судове засідання не з`явись, повідомлені у встановленому порядку.

Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 16 квітня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Договір було посвідчено приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Солошенко Ю.В., за реєстр. № 992.

За домовленістю між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 нежитлове приміщення придбане ОСОБА_2 за 676 000, 00 грн.

Як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на нежитлове приміщення зареєстроване за ОСОБА_2 16.04.2014, номер запису про право власності: 5371187, РНОНМ 1.

Після придбання нежитлового приміщення ОСОБА_2 прийнято рішення провести капітальну реконструкцію, перепланування та ремонт цього об`єкту нерухомого майна.

Так, згідно висновку Головного архітектурно-планувального управління Дніпровської міської ради № 10/1674 від 16.07.2014, управління вважає можливим проектування та проведення реконструкції нежитлового приміщення АДРЕСА_2 під стоматологічний кабінет на підставі відповідного рішення.

06 серпня 2014 року була зареєстрована декларація про початок будівельних робіт реконструкції нежитлового приміщення № 40 під стоматологічний кабінет в житловому будинку АДРЕСА_3 . Замовник ОСОБА_2

14 січня 2015 року було закінчено будівництво (реконструкція) та зареєстрована 11.03.2015 декларація про готовність об`єкта до експлуатації. Визнано нежитлове приміщення № 40 під стоматологічний кабінет в житловому будинку АДРЕСА_3 готовим до експлуатації.

В подальшому цей об`єкт введено в експлуатацію, отримано технічний паспорт та зареєстровано право власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна за ОСОБА_2 .

Отже, матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 була повноправним та законним власником нежитлового приміщення. Під час володіння та перебування у власності цього приміщення у ОСОБА_2 , останньою було проведено реконструкцію та поліпшення майна, що істотно збільшило його вартість.

Відповідно до висновку експертного оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження № 80/17 за заявою ОСОБА_2 , складеного 14.03.2017, ринкова вартість об`єкту нерухомого майна нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 22.05.2013 року складає 648 392, 00 грн.; ринкова вартість цього об`єкту станом на 16.04.2014 складає 929 922, 00 грн.; ринкова вартість реконструйованого об`єкту нерухомого майна станом на 14.03.2017 складає 4 583 713, 00 грн.

Відповідно до висновку експертного оціночно-будівельного та будівельно-технічного дослідження № 124/19 за заявою ОСОБА_2 , складеного 19.02.2019, вартість невід`ємних поліпшень, виконаних в результаті реконструкції нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , станом на дату виконання дослідження (19.02.2019) складає 2 758 687, 00 грн.

Таким чином, вартість нежитлового приміщення № 40, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , збільшилась з 929 922, 00 грн. (станом на момент придбання ОСОБА_2 ), до 4 583 713, 00 грн. на момент витребування цього майна з власності ОСОБА_2 .

Рішенням Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2018 по справі № 199/8392/16-ц задоволено позов заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах Дніпровської міської ради та витребувано у ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради нежитлове приміщення № 40, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Суд не перевіряє обставини та правомірність набуття права власності на спірне приміщення за ТОВ «Солярис», ТОВ «Регіонінвестгрупп» та іншими суб`єктами, оскільки правова оцінка цим фактам вже була надана у рішенні Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2018 по справі № 199/8392/16-ц. Так, зокрема, у названому рішенні констатовано, що спірне майно вибуло з володіння Дніпровської міської ради поза волею власника, тому незважаючи на те, що позивач є добросовісним набувачем, спірне майно підлягає витребуванню від ОСОБА_2 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року апеляційна скарга ОСОБА_2 на це рішення залишена без задоволення, а рішення Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2018 по справі № 199/8392/16-ц залишено без змін.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 10 травня 2023 року рішення Амур Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03.10.2018 та Постанова Дніпровського апеляційного суду від 31 жовтня 2019, залишені без змін. Оскільки судові акти залишені без змін, рішення суду першої інстанції про витребування майна набрало законної сили 31.10.2019, з моменту ухвалення постанови судом апеляційної інстанції.

Проте весь час перебування спірного приміщення у власності ОСОБА_2 , тобто з 16.04.2014 і до часу витребування (31.10.2019) ОСОБА_2 вважалась такою, що правомірно набула право власності, заперечень з приводу володіння та користування нею спірним майном ні у кого не було. Більше того, відповідні органи та структурні підрозділи Дніпровської міської ради надали дозвіл на будівництво, реконструкцію, погодили також введення реконструйованого об`єкту в експлуатацію.

За період перебування спірного приміщення у власності ОСОБА_2 його вартість істотно збільшилась, оскільки позивачем за власні кошти проведено капітальне будівництво, реконструкція та ремонт. Вартість спірного приміщення збільшилась з 929 922, 00 грн. до 4 583 713, 00 грн., тобто майже у 5 (п`ять) разів, що підтверджено матеріалами справи та висновками експертних досліджень.

Відповідно до ст.124 Конституції України, ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини, акти цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

За змістом положень ст.41 Конституції України, ст.ст.179, 181, 316, 317, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (нерухоме майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд.

Положеннями ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року встановлено, що право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків та у порядку, встановленому законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Нормами ст. 41 Конституції України, ст.328 ЦК України визначено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За нормою ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 5 ст. 319 ЦК України).

У зв`язку із витребуванням нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , від ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради, остання вважається його власником. При цьому витребуване майно передано відповідачу у повному обсязі, в тому числі й з проведеними невід`ємними поліпшеннями, оскільки вони не можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди.

У добровільному порядку різниця між вартістю приміщення до реконструкції та після реконструкції Дніпровською міською радою ОСОБА_2 не відшкодована.

Згідно із ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У п.п. 2 і 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння, чи вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За нормою ч.1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За змістом положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин, і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов`язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Зазначена норма передбачає вичерпне коло підстав, за яких власник зберігає право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Такою підставою є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом. Тобто випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі, зокрема, за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює його витребування від добросовісного набувача.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 є добросовісним набувачем спірного майна, оскільки на момент придбання не знала і не могла знати про те, що це майно вибуло з володіння попереднього власника поза його волею. Цей факт встановлений рішеннями судів та доказуванню не підлягає.

Частиною четвертою статті 390 ЦК України закріплено положення, відповідно до якого добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

Зазначена норма певною мірою захищає права та інтереси власника майна добросовісного набувача, який у період володіння майном, здійснив його поліпшення, на що безумовно має право як власник. Ці поліпшення, якщо вони мають характер невід`ємних, підлягають компенсації власнику від якого витребовується майно. При цьому з буквального тлумачення норми ч. 4 ст. 390 ЦК України убачається, що добросовісний набувач має право на відшкодування не вартості самих поліпшень, а суми на яку збільшується вартість майна в цілому.

Отже, частина третя зазначеної норми матеріального права регулює права добросовісного або недобросовісного набувача чужого майна на відшкодування витрат, здійснених ним з часу, коли у власника виникло право на повернення цього майна або на отримання доходів від його використання.

Положення частини четвертої статті 390 ЦК України застосовуються до правовідносин, при яких добросовісному набувачу (володільцю) належить право на поліпшення набутого ним майна та залишення за собою результатів такого поліпшення за умови можливості їх відокремлення або право на відшкодування сум, на які збільшилась вартість поліпшеного майна, за неможливості їх відокремлення.

Враховуючи, що ОСОБА_2 здійснила реконструкцію, перепланування та ремонт приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що призвело до збільшення вартості цього об`єкту нерухомого майна у 4,9 разів, що визнається судом істотним поліпшенням, слід дійти висновку, що ОСОБА_2 у відповідності до положень ч. 4 ст. 390 ЦК України, як добросовісний набувач (володілець), має безумовне право на відшкодування здійснених нею витрат у сумі, на яку збільшилась вартість вищевказаного нежитлового приміщення. Це відшкодування має проводитись за рахунок особи, на користь якої витребувано спірне майно, тобто Дніпровської міської ради.

Так, станом на момент придбання ОСОБА_2 спірного приміщення, воно коштувало 929 922, 00 грн., а станом на 14.03.2017 (вже на час відкриття провадження по справі №199/8392/16-ц), його вартість становила 4 583 713 (чотири мільйони п`ятсот вісімдесят три тисячі сімсот тринадцять) гривень, 00 коп. Отже, сума на яку збільшилась вартість нежитлового приміщення складає (4 583 713, 00 - 929 922, 00 = 3 653 791, 00 грн.).

Таким чином, з відповідача Дніпровської міської ради належить стягнути на користь ОСОБА_2 суму, на яку збільшилась вартість приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме 3 653 791 (три мільйони шістсот п`ятдесят три тисячі сімсот дев`яносто одна) гривня, 00 коп.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову, тому його належить задовольнити.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 9 605, 00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258, 259, 261, 263-265, 268, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр-кт Д. Яворницького, 75, ), треті особи, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство «Лівобережжя», Товариство з обмеженою відповідальністю «Соляріс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Регіонінвестгрупп», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення збитків, задовольнити.

Стягнути з Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр-кт Д. Яворницького, 75, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) грошову суму у розмірі 3 653 971 (три мільйони шістсот п`ятдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят одну) гривню, 00 коп., на яку збільшилась вартість нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з Дніпровської міської ради (49000, м. Дніпро, пр-кт Д. Яворницького, 75, ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 9 605 (дев`ять тисяч шістсот п`ять) гривень, 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення особами, що брали участь у судовому засіданні.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів з дня його проголошення, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя Ігор КОНДРАШОВ