Справа № 211/3345/20
Провадження № 2/211/77/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 червня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Сарат Н.О.

секретаря Зоріної С.М.

за участі позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи Займукової І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, та просить суд позбавити відповідачку батьківських прав щодо їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову зазначив, що він перебував з відповідачкою у шлюбі з 28.10.2006 року, від шлюбу у сторін є дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Шлюбні відносини у сторін не склалися та 13.09.2019 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилася жити з матір`ю. Відповідачка агресивно себе поводить та не дає позивачеві як батькові спілкуватися зі своїм сином, налаштовує сина проти батька. На даний час відповідачка дуже дивно себе поводить, позивач переживає за життя та здоров`я свого сина, так як мати відповідачки була засуджена за вбивство, що підтверджується довідкою про звільнення з місць позбавлення волі. Відповідачка переховується в школі та слідкує за дитиною та відповідачем, щоб вони не спілкувалися. Позивач звертався до вчителів дитини, та просив посприяти, щоб батько міг нормально спілкуватися з дитиною, та займатися його вихованням, але вчителі не можуть на це повпливати. Позивач вважає, що спільне проживання дитини з матір`ю може погано вплинути на його розвиток, відповідачка використовує кошти аліментів не за цільовим призначенням, від чого страждає дитина, а тому необхідно позбавити матір батьківських прав відносно сина.

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.03.2021 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду.

Ухвалою від 17.04.2023 року витребувано докази по справі.

15.09.2020 року до суду надійшов Висновок виконкому Довгинцівської районної в місті ради про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27.11.2020 року до суду надходила змінена позовна заява позивача про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, але в своїй заяві від 08.02.2021 року позивач відмовився від своєї зміненої позовної заяви та просив розглядати первісну.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов, надав пояснення відповідно його змісту. Вказав, що у дитини є психологічні відхилення, у нього проживати йому буде краще, є всі умови, у квартирі 4 кімнати, позивач співвласник квартири, школу змінювати дитині не потрібно, у позивача немає судимостей, аліменти сплачує вчасно, більше не допомагає, бо дитину не бачить, вже 2 роки не бачив. На батьківські збори позивач ходить, його викликають до школи, дитину поставили на облік у школі. Син навчається в 6 класі. Відповідачка не справляється з його вихованням, та не дає змоги відповідачеві займатися вихованням сина та навіть не дає його номер телефону. Після розірвання шлюбу позивач не бачив дитину.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, пояснила відповідно його змісту. Вказала, що в школі з дитиною ніхто не може справитися. В лютому батька, тобто позивача викликали в школу, з приводу того, що з дитиною не можна нічого вдіяти. Дитина спілкувалася з психологами в школі, і не з одним, вони порадили батькам звернутися до психіатрів.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити, пояснила, що життя з чоловіком у неї не склалося, вона терпіла насильство з боку позивача, потім вона з дитиною він нього пішли, позивач її переслідував, вибивав вікна, ламав ручки в дверях, вона викликала дільничного, та після цього позивач припинив її переслідувати. А потім вони розлучилися. Відповідач вказує, що вона не перешкоджала позивачеві спілкуватися з дитиною, син сам не хотів спілкуватися з батьком, він його боїться, оскільки позивач агресивний. Проти батька не налаштовувала. Позивач неодноразово погрожував відповідачеві забрати дитину, але бажання бачитися з дитиною не було у нього. В 2017 році позивач був засуджений. В школі у дитини проблеми так як до нього, упереджене ставлення, через позивача, який постійно ходить до школи та пише на всіх. Відповідач не була проти того, щоб дитина відвідувала психолога, вона сама спілкувалася з психологом. Вона працює день -ніч 48. У неї є тітка, яка доглядає за дитиною ОСОБА_5 , що проживає за адресою АДРЕСА_1 , їй 57 років. Відповідачка пояснила, що боїться позивача, тому з ним не спілкується.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 позов не визнав, просив відмовити так як позов не обгрунтований, відсутні підстави для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дитини.

В судовому засіданні представник тертьої особи ОСОБА_7 пояснила, що не доцільно позбавляти відповідачку ОСОБА_3 батьківських прав щодо її сина. В лютому 2021 року матір з дитиною було викликано на бесіду, та встановлено, що у дитини задовільний психо-емоційний стан, має поведінкові особливості. Між батьками дитини відсутня домовленість щодо його виховання.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є класним керівником у ОСОБА_4 , 7 клас. Взяла дітей з 5 класу, матір дитини повідомила, що у неї розлад в родині, та що вона не хоче щоб дитину забирав батько. У 6 класі почалися проблеми коли приходив батько, щоб забрати дитину. Батько спілкувався у директора з приводу надання йому можливості спілкуватися з сином. Мати була категорично проти. Бесід у директора було кілька. Вони з представником органу опіки та піклування ходили додому до ОСОБА_9 , з метою обстеження умов проживання дитини. Дитина не налаштована спілкуватися з батьком. З матір`ю є контакт, але вона не дуже реагує на зауваження школи з приводу поведінки ОСОБА_9 , так як захищає свою дитину. Вчителі писали на ОСОБА_9 доповідні так як він висловлювався в їх адресу нецензурною лайкою. Батько телефонував свідкові та цікавився дитиною. За цей навчальний рік претензій до дитин немає, він виходить на дистанційне навчання, у нього є друзі з якими він спілкується. Він приходив з мамою до школи, виконували роботи на допомогу військовим. Раніше стояв на обліку за поведінку, але вже знятий з обліку. Обов`язок свідка як класного керівника, виховна робота. До служби у справах дітей зверталася заступник директора з виховної роботи. Дитина змінилася в позитивну сторону, зауважень немає, про навчання дитини школа інформує матір, так як дитина проживає саме з матір`ю. Психолог в школі є, матір з ОСОБА_9 ходили до психолога. Коли в школі ОСОБА_10 вдарив іншого хлопця та розмалював шкільне майно, до школи викликали матір, спілкувалися щодо поведінки та навчання ОСОБА_9 . Батько ходив на збори, робив щось для класу коли треба було допомогти. Батько цікавиться дитиною.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що вона працює психологом вже третій рік у Криворізькій гімназії № 90. За цей час вона проводила бесіди із ОСОБА_9 та з його матір`ю з приводу поведінки дитини. Батька дитини не бачила ні разу. ОСОБА_10 зривав уроки та намагався привертати дло себе увагу на фоні того, що між батьками відбувалися сварки. Дитина не хотіла спілкуватися з батьком, казав, що мати не забороняє йому спілкуватися з батьком, якби забороняла він би сказав. Можливо він сам старався відсторонитися від батька, щоб уникати сварок між батьками. Могло вплинути на бажання дитини не спілкуватися з батьком і те, що він бачив як батько бив матір. ОСОБА_10 казав, що батько принижував матір в його присутності. Зараз тривожність у дитини зменшилася. У класі в нього є друзі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона є працівником поліції. У жовтні 2020 року її викликали до школи, що будуть батьки учня 6-го класу, який чинить булінг. Батьки стали звинувачувати один одного. Коли свідок прийшов на урок ОСОБА_9 , мати підійшла до нього, показала йому на свідка і пішла. На уроці дитина поводила себе нормально. Працівники поліції по всім школам проводять тренінги з теми ОСОБА_14 . Через ковід більше занять не проводили. Висновок про дитину свідок зробити не може. Факту булінгу він не фіксував, до ювенальної служби не звертався. Дитина копіює поведінку батьків, й того з батьків хто принижує, як наслідок є булінг.

В судовому засіданні в якості свідка, при батьках та представника органу опіки та піклування, був допитаний неповнолітній ОСОБА_4 , який пояснив, що він проживає з мамою, вона попросила прийти до суду. З мамою у нього гарні відносини, а з татом нехороші. Він боїться знаходитися разом з батьком та навіть не хоче його бачити. Мама в нього хороша, вона виконує всі обов`язки матері, та він хоче жити з мамою.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом, сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розіврано 13.09.2019 року рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. ( а.с. 14).

В період спільного проживання у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ( а.с. 13 - копія свідоцтва ).

Позивач ОСОБА_1 сплачує аліменти на утримання дитини, згідно довідки СП "Криворізька дистанція сигналізації та зв`язку". (а.с. 15).

Згідно побутової характеристики позивач характеризується позитивно. (а.с. 16). На роботі характеризується також позитивно. (а.с. 17). Позивач звертався до поліції по факту переслідування з боку колишньої дружини, заяву прийнято, але відомості не внесено. Невнесення відомостей позивачем не оскаржено. (а.с. 20,21).

Згідно Висновку від 14.09.2020 року № 8/22-4595 Виконавчого комітету Довгинцівської районної в місті ради щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки, вказано, що Виконавчий комітет Довгинцівської районної в місті ради вважає за недоцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 , відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 45-47).

Згідно постанови від 16.07.2019 року Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, за вчинення домашнього насильства в сім`ї відносно дружини ОСОБА_3 (а.с. 78).

Згідно характеристики з місця роботи ОСОБА_3 характеризується позитивно в ПАО "Арселор Міттал Кривий Ріг", як відповідальний працівник. (а.с. 80).

Згідно відомостей за ІАС Обліку відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості, ОСОБА_1 в силу ст. 89 КК України, не судимий.

Відповідно до частини другої статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України матір, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх зобов`язань по вихованню дитини.

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Згідно частин 1-3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді цієї категорії справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Суд погоджується з доводами, викладеними у висновку виконкому Довгинцівської районної в місті ради від 14.09.2020 за № 8/22-4595, зважаючи на його обґрунтованість та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом та позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях.

Відповідач ОСОБА_3 до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувалася, має постійне місце проживання та належні умови для проживання та розвитку дитини, батьківські обов`язки виконує в повній мірі. Дитина проживає з матір`ю, любить маму, має з нею гарні стосунки та хоче проживати з нею. Що підтверджено матеріалами справи, поясненнями свідків, та самої дитини в судовому засіданні. В той час коли батька боїться та не хоче з ним бачитися.

А отже аналізуючи все вищевказане, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 150, 164 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України,суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради про позбавлення батьківських прав - відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.07.2023 року.

Суддя: Н. О. Сарат