Справа № 199/138/23
(2/199/1004/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

28.06.2023

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Подварченко А.Ю.,

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом та заявленою в ньому вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 51 245, 44 грн. (станом на 12.10.2022 р.), 46 700,00 грн. заборгованість по тілу кредиту, 4 544,91 грн. - заборгованість за відсотками. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що із відповідачем був укладений договір про видачу і обслуговування міжнародних пластикових кредитних пластикових карток шляхом підписання заяви анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» №252/980/021482978/17, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 45 200,00 грн. Втім, всупереч умовам кредитного договору відповідач не здійснив своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам у строк, вказаний у договорі, та не відреагував на претензію позивача від 19.10.2022 р. про погашення заборгованості.

В окремо наданій суду заяві представник позивача просив суд про розгляд справи у його відсутності.

Відповідач просив суд в окремо поданій суду заяві про розгляд справи у його відсутності, надав розрахунок заборгованості станом на 28.06.2023 р., згідно з яким загальних розмір заборгованості відповідача в результаті часткового виконання ним грошового зобов`язання станом на 28.06.2023 р. складає 34 891,51 грн.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Як встановлено судом на підставі доказів, наданих суду у порядку ст.ст. 77-80 ЦПК України, між позивачем, як кредитодавцем,та відповідачем, як позичальником,був укладений договір 24.05.2017 р. (а.с. 4) про надання банківських послуг АТ «ОТП БАНК» №252/980/021482978/17, згідно з яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% річних (0,1% річних протягом пільгового періоду) на суму залишку заборгованості за користування кредитом, шляхом підписання відповідної Заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк», що підтверджується копією означеної заяви та звітом-рахунком.

13.10.2022 р. позивачем направлено на адресу відповідача письмову вимогу про необхідність погашення відповідачем кредитної заборгованості за картковим договором №252/980/021482978/17 станом на 13 жовтня 2022 року в загальному розмірі 6 746,91 грн., що підтверджується копією відповідної вимоги (а.с. 11) та копією списку згрупованих поштових відправлень (а.с. 12).

Доказів отримання даної вимоги позивальником суду не надано.

Також стороною позивача в обґрунтування заявлених позовних вимог надано суду розрахунок кредитної заборгованості саме за договором №252/980/021482978/17 від 31.05.2021 р. (а.с. 13- 69), згідно якого станом на 12 жовтня 2022 року за відповідачем обліковується кредитна заборгованість в загальному розмірі 48 669,59 грн.

Правовідносини, які виникли між сторонами, окрім положень вказаного вище договору, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Дослідив докази в межах заявлених суду позовних вимог, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст.ст. 6, 627, 638 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, зокрема у визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

За змістом ст.ст. 633, 634 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).

Нормою ст. 1054 ЦК України визначено за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Положеннями ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» визначено, що банківський кредит будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

За змістом ст.ст.202, 207, 626 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

При цьому відповідно до норми ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.

Частиною 1 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За змістом ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені на підставі таких доказів фактичні обставини в контексті викладених вище норм законодавства, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог, ґрунтуючи свою правову позицію на наступному.

Так, одним із основним принципів цивільного судочинства є його диспозитивність, яка полягає у розгляді судом цивільних справ не інакше, як в межах заявлених позовних вимог і лише на підставі тих доказів, які подані учасниками справи. Зазначений принцип відображений у ст. 13 ЦПК України, а обов`язок з подання доказів додатково у ст.ст.12, 81 ЦПК України.

Позивач, звертаючись до суду із даним позовом та підтримуючи його в повному обсязі, в прохальній частині свого позову просить суд стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість саме за Заявою-Анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №252/980/021482978/17 від 31 травня 2017 року, зазначаючи у мотивувальній та описовій частинах позову, що між сторонами було укладено договір, який містить елементи кредитного, шляхом підписання означеної заяви саме від 31.05.2017 р.

Відповідно і розрахунок кредитної заборгованості позивач долучає до позову із зазначенням його складення відносно договору №252/980/021482978/17 саме від 31 травня 2017 року.

В той же час, до позовної заяви не долучено копії вищевказаної заяви-анкетою про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №252/980/021482978/17 від 31.05.2017 р.

Замість неї матеріали позову містять надану позивачем копію заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» з тим же №252/980/021482978/17, однак, складену та підпису обома сторонами не 31.05.2017 р., а 24.05.2017 р., що не тотожним.

Відтак, позивачем не доведено перед судом укладення між сторонами відповідного договору №252/980/021482978/17 саме від 31.05.2017 р., заборгованість за яким позивач фактично і просить суд стягнути, що виключає можливість задоволенні позову.

Задоволення ж позовних вимог на підставі копії заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» №252/980/021482978/17 від 24.05.2017 р. є неможливим, оскільки дата підписання/укладення такої заяви підтверджує дату підписання/укладення самого договору, як обов`язковий його реквізит, а відтак не дає можливість ототожнювати договори від 31.05.2017 р. та від 24.05.2017 р.

Таким чином, підсумовуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, а отже і про відсутність підстав для задоволення позову.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду, підлягає віднесенню на рахунок позивача. При зверненні до суду позивач сплатив 2 600,00 грн., судового збору, тобто на 84 грн. менше ставки, яка встановлена законом за подання до суду позовної заяви з вимогою майнового характеру (відповідно до абз. 1 пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового розміру за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, встановлюється у такому розмірі: 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», становить суму 2 684,00 грн.), відтак, решта суми в розмірі 84.00 грн. підлягає стягненню з позивача у дохід Державного бюджету України.

Керуючись ст. 13, ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 19, ст.ст. 23, 89, ч. 2 ст. 133, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 3 ст. 258, ст.ст. 264, 265, 273, п. 1 ч. 1 ст. 274, ст. 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «ОТП Банк» (, м. Київ, вул. Жилянська, буд. 43) у дохід Державного бюджету України судовий збір в розмірі 84 (вісімдесят чотири) грн. 00 коп., решта сума судових витрат підлягає віднесенню на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 03.07.2023 р.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї