Головуючий у І інстанції Соловей Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

07 грудня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В. Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (транспортними засобами) та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В :

20.05.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (транспортними засобами), посилаючись на те, що 19.09.1998 року між сторонами було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія НОМЕР_1 від 19.09.1998 року. Починаючи з кінця 2021 року між сторонами почали виникали сварки, під час останньої були змінені вхідні замки на вхідних дверях будинку, калитки та воріт до двору, таким чином, відповідач не надає вільного доступу до домоволодіння, де позивач та спільна дитина сторін зареєстровані з 22.09.2001 року, а саме: АДРЕСА_1 . Такі обставини перешкоджають позивачу безперешкодно потрапити до особистих транспортних засобів, які належать їй на праві власності для здійснення користування та розпорядження, як особі, яка має статус інваліда І групи.

У зв`язку із цим ОСОБА_1 просила усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження нею транспортними засобами марки: «ChevroletBoltEV», д.н.з. НОМЕР_2 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути позивачу вказаний транспортний засіб; усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження транспортним засобом марки «Mercedes-Bens SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_3 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 повернути позивачу вказаний транспортний засіб та не чинити перешкод у користуванні ним. Витрати, пов`язані з розглядом справи, просила покласти на відповідача, звільнивши її від сплати судового збору, як інваліда І групи згідно Закону України «Про судовий збір».

25.07.2022 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, у якій зазначив, що під час перебування у шлюбі було придбано майно, а саме транспортні засоби: «Chevrolet Bolt EV», д.н.з. НОМЕР_2 , «Mercedes-Bens SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_3 , Lexus RX 350, д.н.з. НОМЕР_4 . Дані транспортні засоби були придбані за кошти ОСОБА_2 . Ініціатором розлучення була позивач ОСОБА_1 . Відповідач неодноразово звертався до колишньої дружини з проханням добровільно вирішити питання щодо поділу майна, ним було запропоновано декілька варіантів, але бувша дружина не бажала мирним шляхом вирішити даний спір, тому ОСОБА_2 вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 22.08.2022 року прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано позовні вимоги в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_1

20.09.2022 року від ОСОБА_1 надійшла заява про зміну предмету позову, в якій зазначено, що під час шлюбу між позивачем та відповідачем було придбано майно, яке на даний час утримується відповідачем на території домоволодіння АДРЕСА_1 . У зв`язку із цим ОСОБА_1 просила змінити позовні вимоги на вимоги про поділ сумісного майна подружжя в натурі та визнання права приватної власності і припинення права сумісної власності.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 24.10.2022 року в прийнятті заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позову відмовлено.

24.10.2022 року від ОСОБА_2 надійшла заява про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом, у якій було зазначено про проведення розподілу рухомого майна, набутого в період шлюбу між сторонами, із виділенням ОСОБА_2 автомобіля Lexus RX 350, д.н.з. НОМЕР_4 , та «Mercedes-Bens SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_3 , припиненням його права власності на частину автомобіля «Chevrolet Bolt EV», д.н.з. НОМЕР_2 , виплати ОСОБА_1 компенсації, як різниці між вартістю ідеальної та реально виділеної частки у спільному рухомому майні в розмірі 46 990,67 грн.

21.08.2023 року від позивача за зустрічним позовом надійшла заява про уточнення позовних вимог, у якій ОСОБА_2 просив провести поділ рухомого майна, набутого в період шлюбу з ОСОБА_1 , із виділенням йому у приватну власність та визнанням за ним права власності на автомобіль: «Chevrolet Bolt EV», д.н.з. НОМЕР_2 , залишенням автомобіля Lexus RX 350, д.н.з. НОМЕР_4 та «Mercedes-Bens SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_3 , у власності ОСОБА_1 , припиненням права власності в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів. Також просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію в розмірі 92 448,90 грн., як різницю між вартістю ідеальної та реально виділеної частки у спільному рухомому майні.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 30 серпня 2023 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення, позов ОСОБА_2 - задоволено частково.

Визнано автомобіль «Chevrolet Bolt EV», д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль Lexus RX350, д.н.з. НОМЕР_4 , автомобіль «Mercedes-Bens SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю подружжя, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнано право власності на автомобіль «Chevrolet Bolt EV», д.н.з. НОМЕР_2 , за ОСОБА_3 .

Визнано право власності на автомобіль Lexus RX 350, д.н.з. НОМЕР_4 , автомобіль «Mercedes-Bens SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_3 , за ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідент.номер: НОМЕР_5 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідент.номер: НОМЕР_6 , грошову компенсацію в сумі 92 448,90 грн., як різницю між вартістю ідеальної та реально виділеноїчастки у спільному рухомому майні.

В іншій частині позову відмовлено.

04.09.2023 року представник ОСОБА_5 -адвокат Будова Н.М. звернулася до суду із заявою про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу та судового збору, посилаючись на те, що Фастівським міськрайонним судом Київської області 30.08.2023 року винесено рішення у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (транспортними засобами) та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, яким узадоволенні первісного позову відмовлено, зустрічнийпозов задоволено частково.

Оскільки при винесенні рішення судом не було вирішено питання розподілу судових витрат, представник позивача за зустрічним позовом просиласуд прийняти додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 22 500,00 грн.та 11 970,42 грн. витрат по сплаті судового збору.

Додатковим рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2023 року заяву представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 - Будової Наталії Миколаївни про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення витрат на правничу допомогу задоволеночастково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу, пов`язані з розглядом справи № 381/1119/22, в розмірі 10 000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 11970,42 грн.

В іншій частині заяви відмовлено.

Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_6 подала на нього апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила додаткове рішення суду скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити у стягненні з неї на користь ОСОБА_5 понесених ним по справі судових витрат та закрити провадження у справі.

Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилалась на те, що місцевим судом не враховано тієї обставини, що вона є інвалідом І групи і згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях. Відтак, стягнення з неї на користь ОСОБА_2 судового збору у розмірі 11 970,42 грн. є незаконним та порушує її право на звільнення від сплати судового збору.

Незаконним, на думку ОСОБА_1 , є і додаткове рішення в частині стягнення з неї на користь ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу, оскільки відповідачем не було подано до суду першої інстанції розрахунку суми судових витрат, які він очікував понести у зв`язку з розглядом справи; розрахунок витрат було подано лише після ухвалення місцевим судом рішення по суті справи, у зв`язку із чим у стягненні витрат на професійну правничу допомогу суд мав відмовити.

Крім того, сама заява представника ОСОБА_5 -адвоката Будової Н.М.була отримана ОСОБА_1 через Укрпошту 12.09.2023 року, тобто в той день, коли Фастівський міськрайонний суд ухвалив додаткове рішення, про що позивач не була повідомлена. Дані обставини позбавили ОСОБА_1 можливості подати суду клопотання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, чим порушено її процесуальні права.

Також ОСОБА_1 у апеляційній скарзі посилається на те, що представником ОСОБА_5 -адвокатом Будовою Н.М. до заяви про ухвалення додаткового рішення не долучено акту прийому-передачі виконаних робіт, протоколу наданих послуг на правничу допомогу, що також є підставою для відмови у стягненні цих витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відповідач ОСОБА_2 просив її скаргу залишити без задоволення.

22.11.2023 року до апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_2 на додаткове рішення суду, у якій він просив додаткове рішення суду змінити та стягнути з ОСОБА_1 на свою користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 500,00 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 11 970,42 грн., посилаючись на те, що суд необґрунтовано зменшив розмір витрат на професійну правничу допомогу за відсутності клопотання про зменшення їх розміру, чим порушив вимоги ст.ст. 89, 263, 137, 141, 376 ЦПК України.

При цьому, на підтвердження понесених ним витрат по наданню правової допомоги по справі №381/1119/22 всумі 22 500,00 грн. до суду першої інстанції надано копію договору про надання правової допомоги від 22.04.2022 року; копію акту наданих послуг від 30.08.2023 року; копію детального опису наданих послуг по договору б/н про надання правничої допомоги від 30.08.2023 року; копії квитанції до прибуткового касового ордеру №1 від 01.12.2022 року та квитанції від 04.09.2023 року.

З акту наданих послуг від 30.08.2023 року, який згідно умов договору підтверджує обсяг та факт надання послуг, вбачається, що станом на 30.08.2023 року загальна вартість наданих ОСОБА_2 послуг за договором по справі №381/1119/22 склала 22 500,00 грн. Послуги надані згідно договору адвокатом якісно та в обумовлений строк, у повному обсязі. Претензій та/або зауважень до адвоката щодо наданих послуг ОСОБА_2 не має; адвокат виконав, а він прийняв, послуги за договором на суму 22 500,00 грн.

З огляду на зазначене, відповідач у скарзі посилається на те, що ним понесені витрати на професійну правничу допомогу в загальній сумі 22 500,00 грн., які підлягають стягненню із ОСОБА_1 на його користь,зважаючи на доведеність факту їх понесення належними та допустимими доказами.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, на адресу ОСОБА_1 представником ОСОБА_2 було направлено заяву про ухвалення додаткового рішення по справі про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та додані до неї документи, які були нею отримані, про що вона вказує в своїй апеляційній скарзі. Однак обґрунтованих заперечень ОСОБА_1 не надано, в її апеляційній скарзі обґрунтовані доводи також відсутні.

За таких обставин, зважаючи також на те, що ОСОБА_1 звернулась до суду із необґрунтованим позовом, і судом було задоволено зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 , останній вважає, що судом першої інстанції необґрунтовано зменшено витрати на професійну правничу допомогу, не враховано складність справи та витрачений адвокатом час, об`єм дій, вчинених для досягнення результату.

В судовому засіданні ОСОБА_1 свою апеляційну скаргу підтримала та просила про її задоволення з викладених у ній підстав; проти задоволення скарги ОСОБА_2 заперечила, посилаючись на необґрунтованість доводів, викладених у ній.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Будова Н.М. в апеляційному суді апеляційну скаргу ОСОБА_2 підтримала та просила її задовольнити, змінивши додаткове рішення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 просила залишити без задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість додаткового рішення суду в межах доводів та вимог апеляційних скарг сторін, колегія суддів приходить до висновку про залишення скарги ОСОБА_2 без задоволення та часткове задоволення скарги ОСОБА_1 , виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що 30 серпня 2023 року Фастівським міськрайонним судом Київської області ухвалено рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (транспортними засобами) залишено без задоволення, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано автомобіль «Chevrolet Bolt EV», д.н.з. НОМЕР_2 , автомобіль Lexus RX350, д.н.з. НОМЕР_4 , автомобіль «Mercedes-Bens SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_3 , спільною сумісною власністю подружжя в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя.

Визнано право власності на автомобіль «Chevrolet Bolt EV»,д.н.з.НОМЕР_2 , за ОСОБА_2 .

Визнано право власності на автомобіль Lexus RX350, д.н.з. НОМЕР_4 , автомобіль «Mercedes-Bens SPRINTER», д.н.з. НОМЕР_3 , за ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в сумі 92 448,90 грн., як різницю між вартістю ідеальної та реально виділеної частки у спільному рухомому майні.

В іншій частині позову відмовлено.

04.09.2023 року представник ОСОБА_5 -адвокат Будова Н.М. звернулася домісцевого суду із заявою про прийняття додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу та судового збору, посилаючись на те, що Фастівським міськрайонним судом Київської області 30.08.2023 року винесено рішення у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (транспортними засобами) та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, яким в задоволенні первісного позову відмовлено, зустрічний позовзадоволено частково.

Оскільки при винесенні рішення судом не було вирішено питання розподілу судових витрат, представник позивача за зустрічним позовом просила суд прийняти додаткове рішення про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 витрат на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 22 500,00 грн. та 11 970,42 грн. витрат по сплаті судового збору.

Ухвалюючи додаткове рішення про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_5 - адвоката Будової Н.М., суд першої інстанції виходив з обгрунтованості вимог заяви в частині наявності підстав для ухвалення додаткового рішення, при цьому, зменшив розмір понесених ОСОБА_9 витрат на професійну правничу допомогу, задовольнивши цю його вимогу частково.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду в частині стягнення судового збору, виходячи з наступного.

Згідно п. 3 ч. 1, ч. 2, 3, 5 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема судом не вирішено питання про судові витрати. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК (у редакції 2004 року); воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат,пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що судом ухвалено рішення про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 та залишення без задоволення позову ОСОБА_6 .

При цьому, ОСОБА_1 є інвалідом І групи, що підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами (том 1, а.с.9; том 3, а.с.15, 16).

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів I та II груп.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста цієї статті).

Зазначене стосується й випадку, коли рішення ухвалено на користь позивача, яким за зустрічним позовом є ОСОБА_2 , а відповідач, яким за зустрічним позовом є ОСОБА_1 , звільнений від сплати судового збору.

Апеляційним судом встановлено, що відповідно до посвідчення серії НОМЕР_7 від 15 червня 2016 року (том 3, а.с.15) та довідки до акта огляду МСЕК №1073330 від 27 вересня 2021 року (том 3, а.с.16) ОСОБА_1 є інвалідом І групи довічно.

Проте суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та безпідставно стягнув судовий збір з відповідача, яка є інвалідом І групи, та відповідно до Закону України «Про судовий збір» відноситься до переліку осіб, які звільнені від його сплати.

За таких обставин додаткове рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат по сплаті судового збору в розмірі 11 970,42 грн. підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене за неправильного застосування норм матеріального права.

При цьому, зважаючи на те, що рішення ухвалене на користь ОСОБА_2 , яким по справі понесено витрати по сплаті судового збору, а ОСОБА_1 - звільнена від сплати судового збору в силу вказівки закону, сплачений ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 11 970,42 грн. компенсується йому за рахунок держави, як це передбачено діючим цивільним процесуальним законодавством.

Щодо законності додаткового рішення в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать: витрати на професійну правничу допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; витрати, пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Виходячи з положень ст. 137 ЦПК України до складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката на представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ст. 246 ЦПК України, якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що 22.04.2022 року між адвокатом Будовою Наталією Миколаївною та ОСОБА_3 було укладено договір № б/н про надання правничої допомоги (том 2, а.с.232-234).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу, представником позивача за зустрічним позовом судунадано акт наданих послуг № б/н від 30.08.2023 року (том 2, а.с.235) тадетальний опис наданих послуг по договору б/н про надання правничої допомоги від 22.04.2022 року, в якому зазначений перелік виконаних адвокатом робіт та їх ціна (том 2, а.с.236). Розмір витрат на оплату послуг адвоката за об`єм робіт становить 22500,00 грн., що складається з: надання усної консультації щодо правової позиції по справі № 381/1119/22, вартість послуги 500 грн; аналізута вивчення судової практики щодо предмета спору по справі № 381/1119/22, вартість послуги - 500 грн; підготовки та надання клієнту відзиву на позовну заяву по справі № 381/1119/22, вартість послуги - 2000,00 грн;підготовки та наданняклієнту зустрічної позовноїзаяви про поділ майна подружжя по справі № 381/1119/22, вартість послуги - 3000,00 грн.;аналізу відповіді на відзив на позовну заяву по справі № 381/1119/22 та підготовкуі надання клієнту письмовихпояснень по справі, вартість послуги - 1500,00 грн; представництваінтересів замовника у Фастівському міськрайонному суді Київської області, участі у судових засіданнях, вартість послуги 1000,00 грн за одне судове засідання, за8 засідань- 8000,00 грн; ознайомлення з матеріалами справи № 381/1119/22, вартість послуги 1000,00 грн; підготовки танадання клієнту заяви про уточнення позовних вимог за зустрічним позовом, вартість послуги 1000,00 грн. х 2 = 2000,00 грн; підготовкита наданняклієнту заперечення проти клопотання «про проведення експертом огляду транспортних засобів за місцем їх знаходження», вартість послуги - 1000,00 грн; підготовки та наданняклієнту заперечення проти прийняття заяви про зміну предмету позову, вартість послуги 1000,00 грн; підготовкита надання клієнту заяви про повернення коштів в сумі 46 990,67 грн., що внесені на депозитний рахунок, вартість послуги - 1000,00 грн; підготовки та надання клієнту заяви про ухвалення додаткового рішення по справі про стягнення витрат на професійну правничу допомогу по справі, вартість послуги - 1000,00 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру від 01.12.2022 року ОСОБА_2 було проведено оплату за договором правничої допомоги в розмірі 10 000,00 грн. (том 2, а.с.237).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

З огляду на позицію Великої Палати Верховного Суду, викладенуу додатковій постанові у справі № 755/9215/15-ц від 19.02.2020, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява N 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до пунктів 1,2, 4,5, 6,12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Судом першої інстанції при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу враховано обсяг фактично наданої правничої допомоги адвокатом, пов`язаної з розглядом цивільної справи, виходячи з акту наданих послуг від 30.08.2023 року, при цьому суд дійшов обґрунтованого висновку, що на користь позивача за зустрічним позовом з відповідача за зустрічним позовом підлягають стягненню понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, за надання усної консультації щодо правової позиції по справі № 381/1119/22 - 500 грн; аналіз та вивчення судової практики щодо предмета спору по справі № 381/1119/22 - 500 грн; підготовку відзиву на позовну заяву по справі № 381/1119/22 - 2000,00 грн; підготовку зустрічної позовної заяви про поділ майна подружжя по справі № 381/1119/22 - 3000,00 грн. Судом при цьому зменшено розмір витрат за участь представника в судових засіданнях до 4000,00 грн, оскільки більшість засідань, зокрема 27.07.2022, 22.08.2022, 20.09.2022, 24.10.2022, 15.11.2022, 28.11.2022, 27.07.2023, 08.08.2023, тривали від п`яти до десяти хвилин в зв`язку з відкладенням на іншу дату за клопотаннями сторін.

Такі висновки суду є законними та обґрунтованими, оскільки суд при вирішенні питання про розмір витрат на правничу допомогу виходив з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, ухвалюючи додаткове рішення в частині стягнення витрат на правничу допомогу, суд обґрунтовано виходив з положень ст. 270 ЦПК України, яка встановлює порядок ухвалення додаткових рішень, та положень ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, які визначають порядок стягнення судових витрат у вигляді витрат на правничу допомогу, понесених стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, та, врахувавши критерії реальності, розумностіта відповідності витрат на правничу допомогу складності справи, обґрунтовано стягнув з позивача на користь відповідача, на користь якого ухвалено судове рішення, витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 не було подано до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, які він поніс та очікує понести, що є підставою для відмови у задоволенні його вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, апеляційним судом відхиляються, виходячи з наступного.

Так, в зустрічній позовній заяві та відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 вказав, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс у зв`язку із розглядом справи, складається з витрат на сплату судового збору, витрат на проведення оцінки в сумі 3 000,00 грн. та витрат на правову допомогу. Зокрема у відзиві на позовну заяву вказано, що на дату подання відзиву до позовної заяви попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи в суді, становить 2 000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, твердження ОСОБА_1 у апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 не надав попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, є безпідставними та суперечать матеріалам справи.

Крім того, сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат разом з першою заявою по суті спору не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат, про що свідчить практика Верховного Суду з аналогічного питання.

Так, Верховний Суд у постановах від 10.11.2022 у справі №910/9024/21 від 14.12.2021 у справі №922/676/21, від 18.01.2022 у справі №910/2679/21, від 21.06.2022 у справі №908/574/20, від 29.09.2022 у справі №910/3055/20, від 25.10.2022 у справі №910/19650/20, від 10.11.2022 у справі №910/9024/21, 14.06.2023 у справі 515/1060/19 вказав, що у разі неподання учасником справи попереднього розрахунку, у суду є право, а не обов`язок,відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат, а сам по собі факт неподання стороною попереднього розрахунку разом з першою заявою по суті спору не є безумовною та абсолютною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Крім того, 30.08.2023 року під час судових дебатів представник ОСОБА_2 - адвокат Будова Н.М. повідомила суд про те, що докази щодо розміру судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, будуть подані протягом 5 днів після ухвалення рішення суду у даній справі.

Необгрунтованими є і доводи скарги ОСОБА_1 про те, що вона була позбавлена можливості надати суду клопотання про зменшення розміру судових витрат, оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, врахував критерії реальності, співмірності та відповідності витрат на правничу допомогу складності справи, та з урахуванням цього із заявлених ОСОБА_2 витрат у розмірі 22 500,00 грн. стягнув лише 10 000,00 грн.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення суду зводяться до незгоди із стягненням з неї на користь ОСОБА_2 понесених по справі витрат на правничу допомогу, однак ці доводи не являються підставою для скасування додаткового рішення, оскільки відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалено судове рішення, є основною засадою (принципом) цивільного судочинства, і цей принцип є обов`язковим для виконання судом за умови доведеності факту понесення витрат стороною, на користь якої ухвалено судове рішення.

Необгрунтованими є і доводи скарги ОСОБА_2 на додаткове рішення суду, згідно яких відповідач не погоджується з частковим задоволенням його заяви про розподіл судових витрат та стягненням на його користь 10 000,00 грн. замість заявлених 22 500,00 грн. витрат на правничу допомогу. З приводу цих доводів скарги ОСОБА_2 колегія суддів зазначає наступне.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West AllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зі змісту ухваленого судом додаткового рішення вбачається, що при його ухваленні судом враховано усі вищенаведені критерії і визначений судом розмір витрат на правничу допомогу - 10 000,00 грн. є обґрунтованим, реальним та розумним.

При цьому, доводи скарги ОСОБА_2 про безпідставність зменшення розміру витрат судом за відсутності клопотання про зменшення їх розміру, колегією суддів відхиляються, оскільки суд, вирішуючи питання розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу, виходив не з їх співмірності, а з їх реальності та фактичності, проаналізувавши надані відповідачем докази понесення цих витрат, та стягнувши витрати за частину наданих адвокатом послуг, виходячи з їхньої вартості, зазначеної удетальному описі наданих послуг по договору б/н про надання правничої допомоги від 22.04.2022 року, що є правом суду згідно діючого законодавства та практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки додаткове рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат по сплаті судового збору ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, додаткове рішення у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про компенсування ОСОБА_2 понесених ним витрат по сплаті судового збору в розмірі 11 970 грн. 42 коп. за рахунок держави. Додаткове рішення в частині розподілу понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат по сплаті судового збору в розмірі 11 970 грн. 42 коп. - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким компенсувати ОСОБА_2 понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 970 грн. 42 коп. за рахунок держави.

В іншій частині додаткове рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 12 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: