Ухвала

30 червня 2023 року

м. Київ

справа № 638/11639/16-ц

провадження № 61-9304ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою (далі - ДТП).

В обґрунтування позову зазначав, що 31 грудня 2015 року о 13:30 год він керуючи автомобілем марки «Honda Сrv», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності, рухався на перехресті вулиць Целіноградської та Лялі Убийвовк і зіткнувся з автомобілем марки «Skoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Зіткнення сталося внаслідок того, що ОСОБА_1 не пропустила автомобіль, який рухався головною дорогою, чим порушила вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху.

Відповідно до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 березня 2016 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави у розмірі 340,00 грн.

Вказував, що внаслідок ДТП його автомобілю завдано значних механічних пошкоджень. Відповідно до звіту автотоварознавчого дослідження від 08 лютого 2016 року № 68 розмір завданої майнової шкоди внаслідок ДТП, що сталася 31 грудня 2015 року, становить 435 317,42 грн. Зазначав, що від Публічного акціонерного товариства «Харківська страхова муніципальна компанія» отримав 49 000,00 грн страхового відшкодування, тому розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, як різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, становить 386 317,42 грн.

Враховуючи викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь майнову шкоду, завдану внаслідок ДТП, у розмірі 386 317,42 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не надав суду доказів на обґрунтування доводів, викладених у позові щодо розміру збитку; звіт № 68 з визначення вартості майнового збитку не містить відомостей про попередження осіб, які його виготовляли, про кримінальну відповідальність, відсутні належні докази щодо пошкоджень автомобіля.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 290 139, 40 грн на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що заявником надано належні та допустимі докази на підтвердження завданої майнової шкоди, а саме: звіт від 08 лютого 2016 року № 68 з визначення вартості майнового збитку. Апеляційним судом враховано, що огляд автомобіля на дату оцінки проводився у присутності представника страхової компанії, в якій застрахована цивільно-правова відповідальність відповідачки, а отже вона, повідомивши страхову компанію про страховий випадок, діяла на власний розсуд, довіривши останній визначення як в цілому шкоди, так і суми страхового відшкодування без її участі. Оскільки апеляційним судом встановлено, що на час пред`явлення ОСОБА_2 позову ремонт автомобіля, вартість якого визначена звітом з урахуванням ПДВ, не був виконаний, тому апеляційний суд визначив до стягнення суму, яка дорівнює вартості ремонту без ПДВ за вирахуванням із цієї суми 49 000,00 грн страхового відшкодування: 339 139,40 грн - 49 000,00 грн = 290 139,40 грн.

26 червня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2023 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2016 року.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Предметом позову у цій справі є відшкодування майнової шкоди, завданої ДТП, у загальному розмірі 386 317,42 грн, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (671 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України постанова Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2023 року не підлягає касаційному оскарженню.

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскаржується до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що наведені заявницею обставини, передбачені підпунктом «б» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав для висновку про те, що особа, яка подає касаційну скаргу, позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, при розгляді іншої справи, оскільки заявницею не зазначено у якій саме конкретній справі (номер справи) вона позбавлена можливості спростувати такі обставини та які саме обставини, встановлені оскаржуваним судовим рішенням, вона позбавлений можливості спростувати.

Формальне посилання у касаційній скарзі на зазначений пункт, без наведення відповідного обґрунтування, не може бути підставою для висновків суду касаційної інстанції щодо наявності обставин, за яких рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню.

Щодо доводів заявниці про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для неї виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу та винятковості справи є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявниця не навела переконливих доводів та не надала відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має для неї виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у справі з ціною позову, що є меншим, ніж двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Полтавського апеляційного суду від 23 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний