УХВАЛА

Іменем України

14 червня 2023 року

м. Київ

справа № 752/1548/22

провадження № 61-6180ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Червинської М. Є.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Університет економіки та права «Крок» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вищого навчального закладу «Університет економіки та права «Крок» (далі -

ВНЗ «Університет економіки та права «Крок») про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії.

На обґрунтування позову зазначав, що з 01 червня 2018 року по 17 грудня 2021 року працював на посаді заступника ректора-директора департаменту безпеки і охорони ВНЗ «Університет економіки та права «Крок» за трудовим договором.

Вказував, що відповідно до наказів ректора ВНЗ «Університет економіки та права «Крок» від 12 жовтня 2021 року № 97-1, № 97-2, № 97-3, від 01 грудня 2021 року № 138К-3, 17 грудня 2021 року його було звільнено із посади заступника ректора-директора департаменту безпеки і охорони згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України - у зв`язку із скороченням штату працівників.

Зазначав, що його звільнення відбулось із порушенням норм законодавства України. Накази відповідача, на підставі яких відбулось звільнення суперечливі, не дотримано двомісячного строку скорочення посади. Відповідач не здійснив скорочення чисельності працівників, не врахував переважне право позивача на залишення на роботі, не запропоновував йому перейти на іншу роботу на тому самому підприємстві, та не надав працівнику гарантії, передбачені чинним законодавством.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд визнати його звільнення з роботи на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України незаконним, необґрунтованим, безпідставним; поновити його на роботі у ВНЗ «Університет економіки та права «КРОК» на посаді заступника ректора-директора департаменту безпеки і охорони; виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу із 18 грудня 2021 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

До Верховного Суду подано касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року.

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

Стаття 43 Конституції України гарантує громадянам захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за цією підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбулося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Згідно з частиною третьою статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Відповідно до частини другої статті 65 ГК України власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою - третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці роботодавець пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Такі правові висновки викладено в постанові Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 27 серпня 2021 року у справі

№ 712/10548/19 (провадження № 61-10299св21).

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, встановивши, що позивача звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників, про що його було завчасно попереджено, вакантні посади не пропонувались у зв`язку з їх відсутністю, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку, що аргументи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, а зводяться до незгоди заявника з ухваленими у справі судовими рішеннями та необхідності переоцінки доказів у справі. Водночас суд касаційної інстанції є судом права, а не факту, і згідно з вимогами процесуального закону не

здійснює переоцінки доказів у зв`язку з тим, що це знаходиться поза межами його повноважень.

Рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції є законними та обґрунтованими, не суперечать правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду та Верховного суду України, викладеним у постановах, на які посилається особа, що подала касаційну скаргу, прийнята з дотриманням вимог процесуального закону, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість касаційної скарги ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року та відмову у відкритті касаційного провадження у даній справі на підставі пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України.

Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду

м. Києва від 05 жовтня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 березня 2023 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого навчального закладу «Університет економіки та права «Крок» про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

А. Ю. Зайцев

М. Є. Червинська