ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Провадження № 2/201/4561/2023
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м. Дніпро

Жовтевий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Федоріщев С.С.

з участю секретаря Максимової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановлення факту, що має юридичне значення, визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з дружиною, встановлення факту, що має юридичне значення, визначення місця проживання дитини разом з батьком, залишивши дитину на його самостійному утриманні та вихованні та стягненні з дружини аліментів на утримання дитини.

Вимоги обгрунтовані тим, що 08.09.2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 104.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі народилась донька - ОСОБА_3 , про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 22.06.2010 року складено відповідний актовий запис за № 841.

Позивач зазначив, що Відповідач через постійні сварки, обтяжені нервовим станом через повномасштабне вторгнення Росії на територію України 24.02.2022р. у березні 2022р. поїхала від родини проживати в Соборний район м. Дніпра. При цьому, Відповідач залишила доньку - ОСОБА_4 разом з Позивачем і до цього часу її вихованням та утриманням майже не займалася, шлюбні відносини не підтримувала. Батьківські обв`язки повністю виконував Позивач. Вказана обставина стала підставою для розірвання шлюбу між сторонами. Шлюбні відносини фактично припинені з січня 2023 року.

Позивач вважає, що подальше подружнє життя з Відповідачем неможливе, буде суперечити його інтересам та інтересам дитини.

Позивач зазначив, що з березня 2022р., як донька залишилась проживати разом з батьком, він повністю взяв на себе обов`язок самостійного виховання та утримання дитини, забезпечуючи її харчуванням, ліками, одягом, піклується про її стан здоров`я, водить на медичні обстеження, займається її навчанням та розвитком, як духовним так і фізичним. Крім цього, батько не судимий, не зловживає алкоголем та тютюном, не вживає наркотики, займається спортом.

Відповідач же, значно зменшила свою участь в житті та вихованні доньки, інколи турбується про неї та інколи цікавиться її станом здоров`я і допомогу позивачу з виховання та утримання доньки майже не надає, а тому просив суд встановити факт самостійного виховання та утримання батьком доньки.

Також, Позивач зазначив і просив визначити місце проживання доньки разом з ним, враховуючи, що дитина фактично з ним проживає з березня 2022р. і перебуває на його утриманні, а проживання її з матір`ю не буде відповідати інтересам дитини.

Враховуючи дані обставини та заявлені Позивачем вимоги, він також просив суд стягнути з Відповідача на його користь аліменти на утримання дитини у розмірі частини від усіх видів доходу Відповідача.

Всі учасники справи про дату, час і місце слухання справи повідомлені належним чином, у судові засідання не з`явились, однак надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Відповідач надала до суду пояснення, в якому фактично визнала обставини справи, зазначені Позивачем, пояснивши, що дійсно шлюбні стосунки між нею та чоловіком не склались, в них виникали постійні конфілкти та суперечки, а тому з січня 2023р. їх відносини фактично припиненні.

Відповідач зазначила, що через її нервовий стан викликаний війною в Україні, вона у березні 2022р. вирішила поїхати від родини і з того часу донька залишилась проживати разом з батьком та знаходиться на його повному утриманні та вихованні.

Також Відповідач пояснила, що вона мешкає окремо від родини та оцінивши свої можливості зрозуміла, що не матиме можливості займатись належним вихованням дитини, вона вимушена постійно працювати для забезпечення себе, сплати оренди квартири і буде краще щоб донька залишилась на вихованні та утриманні батька та проживала разом з ним.

Відповідач вказала, що вона не має претензій до батька, оскільки він має постійний стабільний дохід, житло, вільний час для дитини, зможе забезпечити її усім необхідним для нього та створити належні умови для їх повноцінного розвитку та виховання.

Щодо стягнення з неї аліментів на користь Позивача на утримання дитини, то Відповідач зазначила, що вона не заперечує проти їх стягнення з неї, проте вважає, що заявлений Позивачем розмір має бути меншим.

Суд розцінює усі наведені твердження Відповідача, як визнання позовних вимог.

Суд, розглянувши позовну заяву, пояснення Відповідача, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, встановив наступне.

08.09.2007р. відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, про що складено відповідний актовий запис за № 104.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в шлюбі народилась донька - ОСОБА_3 , про що Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 22.06.2010 року складено відповідний актовий запис за № 841.

Між сторонами виникали постійні суперечки та скандали, спроби відновити сімейні стосунки не дали бажаного результату, а тому у січні 2023р. остаточно припинені. З березня 2022р. Відповідач проживає окремо від родини в Соборному районні м. Дніпра. Відповідач подавши до суду свої пояснення, підтвердила фактичне припинення шлюбу та не заперечила проти його розірвання.

Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

З позовної заяви та поясненнь Відповідача вбачається, що фактичні взаємовідносини між подружжям припинені, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Майнового спору не заявлено.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб.

Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з даним позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачкою.

З урахуванням встановлених обставин суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

За таких обставин, суд проходить до висновку про необхідність та доцільність задовлення позовних вимог про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні;3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Також за частиною 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

Судом встановлено, що Відповідач поїхавши від родини, залишила доньку на повному вихованні та утриманні батька, який забезпечуючує її харчуванням, ліками, одягом, піклується про її стан здоров`я, водить на медичні обстеження, займається її навчанням та розвитком, як духовним так і фізичним.

Відповідач, значно зменшила свою участь в житті та вихованні доньки, інколи турбується про неї та інколи цікавиться її станом здоров`я і надавати допомогу позивачу з виховання та утримання доньки не може.

Позивач з березня 2022р. піклується про фізичний та духовний розвиток доньки, забезпечує її усім необхідним чого вона потребує у своєму віці, створюючи усі умови для гармонійного її життя та розвитку. Вказані обставини були визнані Відповідачем.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Згідно пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» роз`яснено, що суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Враховуючи вище викладені обставини, суд приходить до висновку про те, що позивач ОСОБА_1 , самостійно виховує та повністю утримує свою доньку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 без участі матері дитини - ОСОБА_2 , а тому вимога про встановлення даного факту підлягає задоволенню в повному обсязі, так як Відповідачем ця обставина була визнана.

Також, з позовної заяви вбачаться, що Позивач просить визначити місце проживання доньки разом з ним.

Судом встановлено, що Відповідач, власного житла немає, змушена постійно працювати для забезпечення себе та квартири, що орендує і займатись належним вихованням та утриманням дитини не зможе.

Відповідач фінансово не має можливості і винаймати квартиру, і забезпечувати себе, і утримувати дитину без шкоди її інтересам.

Позивач же навпаки, має власне майно, в якому донька і проживає разом з ним, він має постійний дохід, вільний час для дитини, а тому може створити необхідні умови для комфортного проживання доньки разом з батьком і забезпечити її необхідним для повноцінного її життя та розвитку. Вказані обставини також були фактично визнанні Відповідачем.

У відповідності до ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 3 ст.29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна

Відповідно до положень ст.18 Конвеції ООН про права дитини, проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч.3 ст.11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Також, з позовної заяви вбачаться, що Позивач просить стягнути з Відповідача аліменти на утримання їх спільної доньки - ОСОБА_4 у розмірі частини з усіх видів доходу Відповідача до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно із ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

У відповідності до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

В положеннях ч. 2 ст. 182 СК України, зазначено наступне: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Будь-які обставини, передбачені ст. 188 СК України, які звільняють матір від обов`язку утримувати свою дитину, відсутні.

Відповідач у своїх поясненнях погодилась на стягнення з неї аліментів на утримання дитини, проте зазначила, що розмір має бути меншим ніж заявлений Позивачем.

В свою чергу, суд не може взяти до уваги вказану позицію Відповідача, оскільки це не відповідатиме інтересам дитини і прохання Відповідача жодним чином не обгрунтоване задля його прийняття судом.

Отже, вимога про стягнення з Відповідача на користь Позивача аліментів на утримання їх спільної дитини у розмірі частини від усіх видів доходу Відповідача до досягнення дитиною 18-річного віку, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Аналізуючи усі вказані обставини у цій справі у їх сукупності, з урахуванням фактичного визнання Відповідчем позовних вимог, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем, встановлення факту, що має юридичне значення, визначення місця проживання доньки разом з батьком, залишивши дитину на його самостійному утриманні та вихованні та стягненні з Відповідача на користь Позивача аліментів на утримання іїх спільної доньки - ОСОБА_4 .

Судові витрати у вигляді судового збору, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, стягнути з Відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 151, 153, 157, 164, 170 СК України, ст. ст. 4,5, 12, 13, 76, 81, 89, 130, 141, 210, 223, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, встановлення факту, що має юридичне значення, визначення місця проживання дитини разом з батьком та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області 08.09.2007 року, про що складено відповідний актовий запис за № 104.

Встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує свою доньку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , без будь-якої сторонньої допомоги та без участі ОСОБА_2 .

Визначити місце проживання дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком - ОСОБА_1 , залишивши дитину на його самостійному вихованні та утриманні.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі частини від усіх видів її доходу, щомісячно з дня пред`явлення позову - 14 грудня 2023р. до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 сплачений ним судовий збір в розмірі -3220, 80 грн.

Апеляцційна скарга на рішення може бути подана протягом 30-ти діб до Дніпровського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя Федоріщев С.С.