Справа № 317/3805/21
пр. № 2-др/336/32/2023
ДОДАТКОВЕ Р І Ш Е Н Н Я
25 грудня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого - судді Щасливої О.В.,
розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Скочиляс І.М. про ухвалення додаткового рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 грудня 2023 року позов 06.12.2023 року частково задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, заоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 32 561 грн. 41 коп. на виконання зобов`язань за договором позики, з яких: 29 194 грн. 97 коп. сума позики, пеня за період з 17.03.2021 року по 18.11.2021 року у розмірі 2282 грн. 06 коп., інфляційні витрати за період з 17.03.2021 року по 18.11.2021 року у розмірі 655 грн. 81 коп., три відсотки річних за період з 17.03.2021 року по 18.11.2021 року у розмірі 428 грн. 57 коп..
До суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення з відповідача судових витрат.
В заяві зазначено, що під час підготовки справи до судового розгляду адвокатом Скочиляс І.М. на підставі договору про надання правничої допомоги від 14.06.2021 року надано послуги з правничої допомоги, які оплачені позивачем у розмірі 8000 грн., що утворюють вартість консультацій та означйомлення із наданими документами позивачем в сумі 1 000 грн., пошук судової практики та формування правової позиції в сумі 1000 грн., складання позовної заяву у розмірі 4000 грн., копіювання додатків до позовної заяви у відповідності до кількості сторін у сумі 2000 грн.
Означену суму представник просить стягнути з відповідача на користь позивача.
В силу ч. 4 ст. 270 ЦПК України учасники справи в судове засідання з розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення не викликались.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого.
Ухвалення додаткового рішення внормовано статтею 270 ЦПК України, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Як випливає із змісту ст. 265 ЦПК України, яка регламентує вимоги до змісту рішення, в резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат.
У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати, пов`язані з розглядом справи, до яких відносяться і витрати з отримання професійної правничої допомоги, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Витрати на професійну правничу допомогу внормовані статтею 137 ЦПК України.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина 3 ст. 137 ЦПК).
У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг) (1); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) (2); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт (3); ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (4).
Право на професійну правничу допомогу, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, гарантовано статтею 59 Конституції України.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.
Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг, акти виконаних або отриманих послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником (а не будь-ким) витрати, та їх сплата повинна бути підтверджена відповідними фінансовими документами.
Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.
Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі № 372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу.
Однією з засад цивільного судочинства в силу ст. 2 ЦПК України є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Позивачкою в особі представника до заяви додано копію договору на правову допомогу № 14.06.21 від 14.06.2021 рок, детальний опис наданих послуг, квитанцію до прибуткового ордеру № 74 про оплату таких послуг.
Розмір понесених позивачем витрат на отримання правничої допомоги відповідає наведеним в частині 4 статті 137 ЦПК України чинникам.
Вирішуючи питання про покладення означених видатків на відповідача, суд враховує положення ст. 141 ЦПК України про те, що у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
У відповідності до висновку в додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Аналіз наведених умовиводів свідчить про те, що при вирішенні питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними із складністю справи, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений на надання таких послуг час відповідають критерію реальності таких витрат.
У зв`язку з викладеним з урахуванням складності справи; суті позовних вимог, які складають достатньо вагому питому вагу серед спорів, що розглядаються судами, а це дає підстави для констатації їх типовості; критерію реальності адвокатських послуг, частина з яких, як зазначено судом, не була надана; суд доходить висновку, що стягнення з відповідача на користь позивача 4000 грн. буде домірним зазначеним в частині 4 ст. 137 ЦПК України чинникам та відповідатиме критеріям розумності і виваженості.
Керуючись ст. ст. 137, 141, 265, 270, 352, 354 ЦПК України, суд
Ухвалити додаткове рішення в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, відповідно до якого:
Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер обілкової картки платників податків НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер обілкової картки платників податків НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 витрати з отримання професійної правничої допомоги в сумі 4000 грн.
Решту вимог про стягнення витрат на отримання професійної правничої допомоги залишити без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому додаткове рішення не було вручено в день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана ним протягом тридцяти днів з дня вручення йому додаткового рішення.

Повний текст додаткового рішення суду складений 25 грудня 2023 року.

Суддя О.В. Щаслива