КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Шаламай Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Литвиненко Алли Василівни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року у складі судді Лісовської О.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Коляда Оксана Петрівна про розірвання договору довічного утримання,-

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, в якому просила:

- розірвати договір довічного утримання (догляду) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ;

- визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 57,5 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., яка в цілому складається з трьох жилих кімнат;

- скасувати заборону на відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену Колядою О.П. приватним нотаріусом КМНО, зареєстровано в реєстрі за № 143, виключивши запис з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна;

- вирішити питання судових витрат.

Позов обґрунтовано тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання (догляду), посвідчений 21 лютого 2020 року приватним нотаріусом КМНО Колядою О.П., зареєстрований в реєстрі за №142.

Відповідно до п. 1 договору відчужувач (позивач) передає належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого набувач (відповідач) зобов`язується матеріально утримувати та доглядати відчужувача (позивача) довічно.

Пунктами 6, 6.1 договору передбачено, що набувач зобов`язується повністю утримувати відчужувача, забезпечувати її харчуванням, доглядом, медикаментами, за необхідності, стаціонарним медичним лікуванням, необхідною допомогою та зберігати в її безоплатному користуванні спірну квартиру в цілому довічно. Відчужувач має право проживати в усій квартирі, що є предметом договору, довічно. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в сумі 2 500 грн на місяць, які будуть передаватися відчужувачу готівковими коштами щомісячно.

Позивачка зазначає, що наразі виникла така ситуація, що набувач не виконує, а якщо і виконує, то неналежним чином, свої зобов`язання за даним договором, а саме: матеріальне забезпечення, передбачене п. 6.1 договору, не виплачується (крайній раз кошти надавались по березень 2022 року), комунальні послуги на утримання квартири, в якій вона проживає, не оплачуються, у зв`язку з чим накопичились величезні борги, через які вона ризикує лишитися без постачання води, електроенергії, тепла, газу.

Відповідно до п. 13 договору передбачено, що договір може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини та на вимогу набувача.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Литвиненко А.В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить скасувати його та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат та витрат на правову допомогу.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішенням суду першої інстанції не враховано положення ст. 755 ЦК України в аспекті прямої вказівки закону про те, що договір довічного утримання може бути розірваним на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків незалежно від його вини: суд не повинен зважати на обставини, з яких набувач не виконував положення договору довічного утримання. Судом не застосовано ст. 751 ЦК України в аспекті перевірки виконання умов договору довічного утримання щодо повного матеріального утримання відчужувача (позивачки).

Скаржниця вказує, що суд не врахував, що під час розгляду справи було встановлено та визнано стороною відповідача той факт, що принаймні з вересня 2022 року і дотепер відповідач ОСОБА_2 припинив виконання умов договору довічного утримання.

Вказано, що відповідач самоусунувся від виконання обов`язків за договором, проживає в іншій місцевості, в той же час позивачка проживає у м. Києві за адресою свого місця проживання.

Зазначає, що для розірвання вказаного договору достатньо встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору, аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року у справі №766/11232/17.

Скаржниця, вказує, що жоден з допитаних свідків, крім батька, матері та сестри відповідача, не свідчили про обставини щомісячного виконання відповідачем умов договору довічного утримання в період з березня 2022 року по вересень 2022 року.

Окрім цього, зазначає, що комунальні послуги позивачка сплачувала власним коштом особисто. Суд також не дослідив, чи відповідає сума 2 500 грн повному утриманню відчужувача, яке встановлено п.6 договору договору довічного утримання, а також не врахував, що сторони узгодили дану суму станом на 21 лютого 2020 року, але відповідно до ст. 751 ЦК України ця сума підлягає індексації в порядку, встановленому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» станом на 01 січня 2023 року.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кубрак О.О. в інтересах ОСОБА_2 , просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки вона є необґрунтованою, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року залишити без змін.

Зазначено, що при розгляді справи позивач визнала факт отримання грошових коштів від відповідача з дати укладання договору (з 21 лютого 2020 року) по березень 2022 року.

Вказує, що з початком збройної агресії російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року сім`я ОСОБА_2 та позивач разом з речами задля безпеки виїхали до АДРЕСА_2 , де 25 лютого 2022 року ними було здійснено реєстрацію місця проживання в сільській раді.

Посилається на те, що сплата комунальних послуг, на що посилається позивачка в обґрунтування позовних вимог не була передбачена умовами укладеного між сторонами договору.

Крім того, з літа 2022 року між сторонами погіршились відносини, при цьому відповідач позбавлений був можливості виконувати умови договору через ставлення позивачки до нього та її категоричне несприйняття будь-якої допомоги.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються виключно на особистих судженнях та міркуваннях апелянта та не підтверджуються належними, допустимими та достатніми доказами, а також нормами права.

Приватний нотаріус КМНО Коляда О.П. в судове засідання не з`явилася, була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи (а.с. 216 т.2). Тому розгляд справи проводиться без її участі.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Литвиненко А.В., які просили апеляційну скаргу задовольнити, адвоката Кубрака О.О. в інтересах ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає зазначити наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з підстав його недоведеності.

Проте з такими висновками суду погодитися не можна.

Зі справи убачається, що 21 лютого 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений приватним нотаріусом КМНО Колядою О.П., зареєстровано в реєстрі № 142 (а.с. 28-32 т.1).

Відповідно до п. 1 договору ОСОБА_1 передає належну їй на праві приватної власності квартиру за квартиру АДРЕСА_1 , взамін чого ОСОБА_2 зобов`язується матеріально утримувати та доглядати ОСОБА_1 довічно.

Згідно п. 13 договору цей договір може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужуача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

Згідно із ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання передбачає співмірність між вартістю переданого стороною цінного майна та отриманого натомість матеріального забезпечення та/або догляду від сторони, що отримала у власність майно значної цінності.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Згідно із ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків незалежно від його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

Верховний Суд у постанові від 13 травня 2021 року (справа № 752/818/17) та від 24 червня 2021 року (справа № 644/1566/19) зазначив, що істотними умовами договору довічного утримання є: забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного проживання у відчужуваному житловому будинку, здійснення догляду та надання необхідної допомоги, надання побутових послуг. Відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача шляхом ведення відповідного обліку та на виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України повинен надати суду докази відсутності тих обставин, на які посилається позивач. Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі № 755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі № 755/1750/19.

У справі, яка переглядається, судом апеляційної інстанції установлено, що за умовами укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договору останній зобов`язалася забезпечувати позивачку щомісячними платежами, довічним правом на проживання відчужувача у квартирі, тобто, у договорі довічного утримання обов`язки набувача є конкретно визначеними сторонами і обмежуються конкретно визначеним видом забезпечення відчужувача, матеріальна вартість яких становить 2 500 грн на місяць.

При цьому, відповідно до пунктів 6, 6.1 договору передбачено, що набувач зобов`язується повністю утримувати відчужувача, забезпечувати її харчуванням, доглядом, медикаментами, за необхідності, стаціонарним медичним лікуванням, необхідною допомогою та зберігати в її безоплатному користуванні спірну квартиру в цілому довічно. Відчужувач має право проживати в усій квартирі, що є предметом договору, довічно. Вартість матеріального забезпечення визначена сторонами в сумі 2 500 грн на місяць, які будуть передаватися відчужувану готівковими коштами щомісячно.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 вказувала на невиконання відповідачем умов укладеного договору довічного утримання, зокрема щодо сплати щомісячного грошового утримання, яке останній раз було виплачено у березні 2022 року, комунальні послуги на утримання квартири також не оплачуються, що призвело до заборгованості, які можуть мати наслідок припинення постачання води, електроенергії, тепла, газу.

З урахуванням вказаного необґрунтованим висновок суду на те, що позивачка не надала жодних доказів на підтвердження невиконання ОСОБА_2 договору довічного утримання (догляду).

Відповідно до частини тринадцятої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому саме відповідач у випадку належного виконання умов договору має можливість надати відповідні докази цього, оскільки позивач у такому випадку позбавлена об`єктивної можливості надати докази невиконання умов договору щодо сплати щомісячного грошового утримання, оскільки відсутність дій свідчить про відсутність доказів на підтвердження їх вчинення.

Відповідно до ст. 755 ЦК України на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, договір довічного утримання може бути розірваний за рішенням суду у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення передбаченої договором дії набувачем. Мотиви неприйняття виконання, як і сам факт такого неприйняття не мають правового значення до вирішення питання про належність виконання набувачем своїх обов`язків.

Згідно статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Не врахувавши вказаних обставин, районний суд дійшов помилкового висновку про відмову в частині розірвання договору з урахуванням належним чином взятих на себе зобов`язань за договором довічного утримання відповідачем.

Судами встановлено та не спростовано відповідачем, що після укладення договору довічного утримання, у відповідності до п. 6 відповідач зокрема зобов`язується позивачку необхідною допомогу та зберігати квартиру в її безоплатному користуванні довічно.

Вказане суперечить доводам відповідача про те, що він забезпечував належний догляд і допомогу у побуті позивачу.

Відповідачем також не було надано доказів на підтвердження належного виконання ним зобов`язань щодо сплати комунальних послуг, медичного обслуговування, якого потребувала позивачка, та доказів сплати щомісячного грошового утримання у сумі 2500 грн після березня 2022 року.

Суд визнав доведеним факт виконання відповідачем умов договору до літа 2022року показаннями допитаних судом свідків.

Між тим, пояснення допитаних судом свідків, які є батьками відповідача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - його сестри, не можуть бути належним доказом підтвердження виконання ОСОБА_2 умов договору, остільки указані свідки є зацікавленими особами про вирішення спору на користь ОСОБА_2 .

Та обставина, що ОСОБА_1 проживала у с. Студеники Бориспільського району Київської обл. у період після початку війни російської федерації проти України - з кінця лютого 2022року й до травня 2022року не спростовує твердження позивачки про фактичне невиконання відповідачем умов договору після березня 2022року.

Свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , мешканці с. Студенки зазначали , що бачили позивачку у приватному будинку в с. Студеники, який належить родині відповідача, проте указані обставини позивачка не спростовувала, а підтверджувала, що переїхала у село за пропозицією батьків відповідача після початку війни, вважаючи, що там буде спокійніше. Між тим, указані свідки не були очевидцями виконання між сторонами умов договору довічного утримання.

Свідок ОСОБА_12 зазначала, що бачила позивачку біля підїзду їх будинку у травні-червні 2022року, чим підтверджуються пояснення позивачки про її нетривалий період проживання у с. Студеники.

Належні та безспірні докази виконання відповідачем умов спірного договору до справи не долучено й навпаки, спростовуються поясненнями ОСОБА_1 про те, що під час проживання у селі з родиною відповідача до неї погіршилося відношення, а після березня 2022 року припинено сплату грошових коштів, передбачену умовами договору.

Відмова від виконання умов договору зі сторони відповідача була мотивована погіршенням матеріального становища, у зв`язку з війною та відсутністю коштів на його виконання.

Висновки суду про наявність у відповідачки психічних розладів здоров`я носять голослівний характер, оскільки належними доказами не підтверджені.

Долучені до справи квитанції про сплату комунальних послуг свідчать про те, що з травня 2022 року ОСОБА_1 проживає у квартирі, яку передала відповідачу на підставі договору довічного утримання та несе відповідні витрати.

З справи видно, що позивачка має проблеми зі здоров`ям та потребує періодичного лікування.

Залишив суд поза увагою та оцінки у рішенні й зміст долученої до справи довідки №8 від 27.02.2023 Територіального центру соціального обслуговування Деснянського району м. Києва відповідно до якої з 27.09.2011 ОСОБА_1 перебуває на обслуговуванні у відділенні організації надання адресної натуральної та грошової допомоги Територіального центру.

Отже, позивачка отримує за рахунок місцевого бюджету допомогу від держави на своє утримання, тоді як за умовами договору забезпечувати її всім необхідним повинен був відповідач.

Зазначене дає підстави для висновку про порушення районним судом під час вирішення спору положень процесуального права, недоведеністю обставин, які суд вважав установленими, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права й ухвалення незаконного рішення.

За встановлених обставин, оцінивши надані сторонами спору докази договір про довічне утримання укладений між сторонами підлягає розірванню, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 покладених умовами договору обов`язків.

На підставі ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання відчужувача, не підлягають поверненню.

У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Отже правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане.

За наведених підстав не підлягають задоволенню вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру, остільки після розірвання договору довічного утримання право власності на нерухоме майно поновлюється у відповідності до наявних у позивачки правовстановлюючих документів - свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом, що виключає правові підстави до ухвалення в цій частині рішення (а.с. 28 т.).

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, у розумінні положень наведеної норми права при наявності рішення про розірвання договору довічного утримання, тобто скасування документу на підставі якого проведено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, саме до повноважень державного реєстратора віднесено скасування раніше накладеної приватним нотаріусом КМНО Колядою О.П. заборони на відчуження кв. АДРЕСА_1 .

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав до задоволення позову в частині вимог про скасування заборони на відчуження квартири.

Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справі, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вказаних вище вимог, а тому підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову про розірвання договору довічного утримання.

У задоволені позову у іншій частині відмовити.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, пов`язаний з розглядом справи, в сумі 2 602 грн 80 коп.

У задоволенні вимог про стягнення з відповідача 7000 грн витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити за їх недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Литвиненко Алли Василівни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 серпня 2023 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання (догляду), укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 21 лютого 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колядою Оксаною Петрівною, зареєстрований в реєстрі за № 142.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витраті по справі пов`язані з оплатою судового збору в сумі в сумі 2 602 грн 80 коп.

У задоволені позову у іншій частині відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: