Провадження № 2/752/559/23
Заочне Р І Ш Е Н Н Я
16 травня 2023 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Плахотнюк К.Г.,
за участі секретаря судового засідання Давиденко С.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шершун Наталія Костянтинівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждигачук Євдокія Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бахмут Ірина Михайлівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павелко Борис Олександрович про визнання правочину недійсним, визнання права власності на житлове приміщення та витребування майна з чужого незаконного володіння,
29.11.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом про визнання правочину недійсним, визнання права власності на житлове приміщення та витребування майна з чужого незаконного володіння до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждигачук Є.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павелко Б.О.
05.12.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П. постановлено ухвалу про залишення позову без руху.
27.12.2019 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П. постановлено ухвалу про повернення позовної заяви.
24.02.2020 року Київським апеляційним судом винесено постанову про задоволення апеляційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу судді Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П, від 27.12.2019 року, скасувавши зазначену вище ухвалу та направивши справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
19.03.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Чередніченко Н.П. постановлено ухвалу про задоволення заяви про самовідвід від розгляду справи та передачу справи на повторний автоматизований розподіл.
01.06.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
01.06.2020 року суддею Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г. постановлено ухвалу про відстрочення від сплати судового збору ОСОБА_2 до ухвалення судового рішення у справі.
09.02.2021 року та 08.09.2022 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвали про витребування доказів.
01.12.2022 року Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження, призначено справу до судового розгляду.
У судовому засіданні 16.05.2023 року сторони відсутні.
Позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали заяви про завершення розгляду справи за їх відсутності, зазначивши, що заявлені позовні вимоги підтримують, просили позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 у судовому засіданні відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відзивів на позов не подали, з будь-якими іншими клопотаннями до суду не зверталися.
Треті особи у судовому засіданні відсутні, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, письмових пояснень щодо позову або відзиву на адресу суду не направляли, подали клопотання про розгляд справи за їх відсутності та вирішення спору відповідно до вимог закону.
За правилами ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Врахувавши думку представника позивачок про те, що останній не заперечує проти заочного вирішення справи, а також з огляду на те, що відповідачі належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не повідомили суду про поважність причин їх неявки, не подали відзив, суд приходить до висновку про можливість завершення розгляду справи та ухвалення заочного рішення.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 , який на момент смерті був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , факт смерті підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим 29.09.2018 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві серія НОМЕР_1 (т. 1, а.с. 8).
ОСОБА_1 є дочкою померлого ОСОБА_6 і спадкоємцем за законом майна померлого батька (т. 1, а.с. 10).
ОСОБА_2 є дружиною померлого ОСОБА_6 і спадкоємцем за законом майна померлого чоловіка (т. 1, а.с. 10).
Спадкове майно складається із квартири АДРЕСА_2 , яка належала ОСОБА_6 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою київською державною нотаріальною конторою 13.07.2016 року, право власності на вказану квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 30514410 від 19.07.2016 року (т. 1, а.с. 9, 15).
Позивачки, звертаючись до суду з позовом, зазначили, що з метою оформлення Свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_2 звернулися з відповідними заявами до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. Під час оформленні своїх спадкових прав на вказане нерухоме майно, а саме 04.01.2019 року, ними ж у квартирі АДРЕСА_2 , були виявлені невідомі особи, які користувалися зазначеною квартирою. ОСОБА_1 звернулася до Голосіївського УП ГУ НП України у м. Києві із заявою про вчинення злочину.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 станом на 09.01.2019 року належала ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу укладеного 03.12.2018 року між ОСОБА_6 , від імені якого діяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 373, рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 44380073 від 03.12.2018 року, номер запису про право власності 29230863 (т. 1, а.с. 16).
Голосіївським УП ГУ НП у м. Києві, в ході досудового розслідування, встановлено, що для посвідчення вищевказаного договору від 03.12.2018 року, купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , невстановлена розслідуванням особа надала довіреність від імені померлого ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_3 та паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , який відповідно до реєстрів МВС перебуває серед викрадених та втрачених з 31.12.2015 року. Вказана довіреність на ім`я ОСОБА_3 посвідчена 04.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Павелком Б.О. та зареєстрована в реєстрі за № 543 (т. 1, а.с. 12-14).
Позивачки зазначають, що ОСОБА_6 ніколи не видавав довіреності на ім`я ОСОБА_3 та не уповноважував будь-кого діяти від його імені щодо відчуження спірної квартири, а тому такий правочин є нікчемними та таким, що був спрямований на порушення їх прав на спадкове майно, як спадкоємців. Крім того, оригінал Свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно з яким власником квартири АДРЕСА_2 є померлий ОСОБА_6 знаходиться за місцем його реєстрації.
29.01.2019 року за клопотанням слідчого Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві, Голосіївським районним судом м. Києва постановлено ухвалу № 752/1858/19, якою на квартиру АДРЕСА_2 накладено арешт.
28.03. та 28.11.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримали відповідно від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К. постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якими кожній з них було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті, відповідно, батька та чоловіка ОСОБА_6 (т. 1, а.с. 19, 20).
Як видно зі змісту зазначених вище постанов приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К., 06.03.2019 року, тобто після накладення судом арешту, право власності на квартиру АДРЕСА_2 , на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджигачук Є.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 250 належить ОСОБА_5 .
Рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень індексний номер 45840686 від 06.03.2019 року, номер запису про право власності 30589094 (т. 1, а.с. 17-18).

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також в обґрунтування заявлених ними вимог зазначили, що в подальшому, ОСОБА_5 , зламавши замки на вхідних дверях самовільно заволоділа спірною квартирою, змінила замки, позбавивши позивачок доступу до квартири, відповідно, квартира АДРЕСА_2 вибула з власності спадкоємців померлого ОСОБА_6 за незаконних підстав, тобто не з їх волі та волі померлого ОСОБА_6 , а саме оскаржуваними правочинами було порушено їх права, як спадкоємців за законом на вказане нерухоме майно, оскільки право на спадкове майно виникає у спадкоємця з моменту відкриття спадщини.

Позивачі просили суд:

-визнати недійсною з моменту вчинення довіреність, яка видана від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_3 та посвідчена 04.06.2018 року приватним нотаріусом Київського територіального округу Павелком Б.О. за реєстровим № 543;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що укладений 03.12.2018 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 373;

-визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що укладений 06.03.2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Буждигачук Є.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 250;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на частину чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_6 ;

-визнати за ОСОБА_2 право власності на частину чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка ОСОБА_6 ;

-витребувати на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 із незаконного володіння ОСОБА_5 ;

-скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексними номерами: 44380073 від 03.12.2018 року та 45840686 від 06.03.2019 року;

-скасувати записи про право власності 29230863 від 03.12.2018 року та 30589094 від 06.03.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номером об`єкту нерухомого майна - 00;

-стягнути на їх користь судові витрати по сплаті судового збору.

Так, відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 202, ч. 1 ст. 203, ч. 1, 3 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, при цьому, ч. 3 ст. 203 ЦК України, визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 ЦК України; якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що правочин щодо видачі довіреності від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_3 , посвідченої 04.06.2018 року приватним нотаріусом Київського територіального округу Павелком Б.О. за реєстровим № 543 вчинено з порушенням закону, оскільки нотаріусом встановлено осіб, що були учасниками правочину за підробленими, втраченими або викраденими документами. Крім того, органами досудового розслідування не встановлено особи таких учасників, а матеріалами справи підтверджено, що померлий ОСОБА_6 не був стороною правочину щодо видачі ним довіреності на ім`я ОСОБА_3 . Відповідно вимога про визнання довіреності недійсною з моменту її вчинення, підлягає задоволенню судом.

Договіри купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що укладені відповідно: 03.12.2018 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 373 та 06.03.2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Буждигачук Є.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 250 також є недійсними, оскільки представник продавця ОСОБА_6 - ОСОБА_3 вчинив правочин від його імені після його смерті, а також, як попередньо встановлено, довіреність на підставі якої вчинено правочин є недійсною.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення ст. 388 ЦК України застосовується як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в ч. 1 ст. 388 ЦК України.

Відтак особа, яка вважає, що договором купівлі-продажу рухомого або нерухомого майна порушуються її права як власника або законного користувача цього майна, має право на витребування цього майна від останнього набувача, що і є належним способом захисту її порушеного права.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14- 208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів ст. ст. 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Власник з дотриманням вимог ст. ст. 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Отже, правова мета віндикаційного позову полягає у поверненні певного майна законному власнику як фактично, тобто у його фактичне володіння, так і у власність цієї особи, тобто шляхом відновлення відповідних записів у державних реєстрах (постанова Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року в справі № 752/11904/17 (провадження № 61-14959св19).

Відповідно вимога про витребування на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 із незаконного володіння ОСОБА_5 , підлягає задоволенню судом.

Позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у встановленому законом порядку та строк, реалізували свої права, як спадкоємці померлого ОСОБА_6 , а тому їх вимоги про визнання за кожною з ним права власності по частини чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після померлого батька та чоловіка ОСОБА_6 також мають бути задоволені судом.

Відповідно, враховуючи зроблені вище судом висновки про недійсність правочинів, позовні вимоги скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексними номерами: 44380073 від 03.12.2018 року та 45840686 від 06.03.2019 року та скасувати записи про право власності 29230863 від 03.12.2018 року та 30589094 від 06.03.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номером об`єкту нерухомого майна - 00, підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, позовні вимоги, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шершун Н.К., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждигачук Є.Ю., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бахмут І.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павелко Б.О. про визнання правочину недійсним, визнання права власності на житлове приміщення та витребування майна з чужого незаконного володіння, підлягають задоволенню судом.

За правилами ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідачів на користь позивачок судові витрати по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, керуючись, ст. ст. 4, 5, 6, 12, 13, 141, 265, 268, 273, 280-289 ЦПК України, суд -

у х в а л и в:

позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Шершун Наталія Костянтинівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буждигачук Євдокія Юріївна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бахмут Ірина Михайлівна, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Павелко Борис Олександрович про визнання правочину недійсним, визнання права власності на житлове приміщення та витребування майна з чужого незаконного володіння, задовольнити.

Визнати недійсною з моменту вчинення довіреність, яка видана від імені ОСОБА_6 на ім`я ОСОБА_3 та посвідчена 04.06.2018 року приватним нотаріусом Київського територіального округу Павелком Борисом Олександровичем за реєстровим № 543.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що укладений 03.12.2018 року між ОСОБА_3 , який діяв від імені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бахмут Іриною Михайлівною та зареєстрований в реєстрі за № 373.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , що укладений 06.03.2019 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Буждигачук Євдокією Юріївною та зареєстрований в реєстрі за № 250.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частину чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після померлого батька ОСОБА_6 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частину чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка ОСОБА_6 .

Витребувати на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_2 із незаконного володіння ОСОБА_5 .

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень за індексними номерами: 44380073 від 03.12.2018 року та 45840686 від 06.03.2019 року.

Скасувати записи про право власності 29230863 від 03.12.2018 року та 30589094 від 06.03.2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_2 , реєстраційний номером об`єкту нерухомого майна - 00.

Стягнути з ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_6 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 412 (дев`ять тисяч чотириста дванадцять) гривень 90 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 ), ОСОБА_4 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 ), ОСОБА_5 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 9 412 (дев`ять тисяч чотириста дванадцять) гривень 90 копійок.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції, яким ухвалено оскаржуване судове рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя К.Г. Плахотнюк