Номер провадження: 22-ц/813/79/23
Головуючий у першій інстанції Лічман Л. Г.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.06.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,

за участю секретаря Дерезюк В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Одеської міської ради до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_1 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування державної реєстрації права власності та знесення об`єкта самочинного будівництва, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

15.08.2017 року Одеська міська рада звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одеської філії державного підприємства «Державний інститут економіко - правових та технічних експертних досліджень» Іскрова О.В., ОСОБА_1 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування державної реєстрації права власності та знесення об`єкта самочинного будівництва, у якій просила скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09.06.2016 року, щодо реконструкції магазину-бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, зареєстрованому департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.06.2016 року про державну реєстрацію права власності на магазин-бар, загальною площею 130,5 кв.м., розташований за зазначеною адресою, за ОСОБА_1 , прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскровим О.В.; зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва магазин-бар за вказаною адресою.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначав, що 17.06.2016 року здійснено реєстрацію права власності на магазин-бар, загальною площею 130,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09.06.2016 року та технічного паспорта б/н. Дозвіл на проведення будівельних робіт інспекцією ДАБК м. Одеси, зазначений у п. 11 Декларації було видано ЗАТ «Київстар Дж. Ес. Ем.» за іншою адресою. 24.04.2017 року на адресу Одеської міської ради надійшов лист Департаменту комунальної власності Одеської міської ради з доданим актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства, з якого вбачається, що на земельній ділянці комунальної власності, розташованої за вказаною адресою здійснено забудову за відсутності документів, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, чим вчинено правопорушення, передбачене п. «б» ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України самовільне зайняття земельної ділянки. Одеська міська рада вважала реєстрацію Декларації незаконною та такою, що створила передумови для вилучення частини земель територіальної громади м.Одеси із комунальної власності, декларація містить недостовірні дані, які надають підстави вважати об`єкт будівництва самочинно збудованим. Крім того, реєстрація права власності відбулась вперше, а не після реконструкції будівлі. Проведення будівельних робіт ОСОБА_1 має розглядатись як нове будівництво, а не реконструкція, що передбачає наявність у забудовника речового права на земельну ділянку, яка підлягає забудові. Одеська міська рада не надавала ОСОБА_1 земельну ділянку у власність чи користування, питання про відведення вказаної земельної ділянки не вирішувалось. Визнання та підтвердження державою факту набуття особою право власності на самочинно збудоване майно є неприпустимим, а отже рішення державного реєстратора про реєстрацію речових прав підлягає скасуванню. Крім того, відсутність можливості визнання за ОСОБА_1 права власності на самочинно збудовану нежитлову будівлю у АДРЕСА_1 , свідчить, що відповідна будівля підлягає знесенню замовником будівництва за власний рахунок.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05.04.2018 року позовну заяву Одеської міської ради задоволено в повному обсязі. Вирішено скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09.06.2016 року № ОД 77 щодо реконструкції магазину-бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, зареєстрованому департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області. Вирішено скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.06.2016 року № 30102136 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності на магазин-бар, загальною площею 130,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 , прийняте державним реєстратором прав на нерухоме майно державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскровим Олегом Вікторовичем. Зобов`язано ОСОБА_1 за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва магазин-бар, загальною площею 130,5 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15.05.2018 року заяву представників ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про перегляд зазначеного заочного рішення було залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, відповідач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального та не правильне застосування матеріального права, просить рішення суду у частині задоволення позовних вимог Одеської міської ради до ОСОБА_1 щодо зобов`язання за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу та узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що вона не була повідомлена належним чином про день та час розгляду справи, також представник Управління державного архітектурно - будівельного контролю Одеської міської ради надав письмові заперечення проти позову, що виключає ухвалення заочного рішення суду і є порушенням норм процесуального права. Крім того апелянт звертає увагу на те, що оскаржуване заочне рішення помилково обґрунтовано нормами ст.376 ЦК України щодо самочинного будівництва, оскільки ОСОБА_1 отримала право встановлення спірного павільйону ще у 13.02.1996 році згідно рішення засідання Міжвідомчої комісії виконкому Малиновської райради народних депутатів, яке не скасовано, 29.09.1997 року головою райадміністрації Малиновського виконкому було видано дозвіл на реконструкцію павільйону, а 10.12.1997 року зазначений об`єкт був введений в експлуатацію. Отже ОСОБА_1 стверджує, що магазин бар не може вважатись самочинним будівництвом, оскільки вказаний об`єкт був збудований і введений в експлуатацію ще у 1996 році відповідно до чинних норм і правил.

Крім того ОСОБА_1 вважає помилковим висновок районного суду щодо не існування реконструкції спірного об`єкту, оскільки такий висновок спростовується здійсненим облаштуванням фундаменту з цегли та утілення стін.

Також ОСОБА_1 вважає помилковим висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо знесення спірного об`єкту, оскільки орган місцевого самоврядування протягом двадцяти років не вчиняв будь-яких дій, які б могли свідчить про порушення нею земельних прав територіальної громади та погоджувався з її поведінкою, не заперечуючи проти використання земельної ділянки у відсутність відповідної документації, поки МПП «СВІД» не розпочало реконструкцію ринку. Крім того вона систематично сплачувала земельний податок і надавала судові платіжні квитанції за останні п`ять років. Отже ОСОБА_1 ніколи не порушувала земельне законодавство та інтереси територіальної громади, що повністю не узгоджується з висновками суду.

Вважаючи апеляційну скаргу безпідставною, представник Одеської міської ради звернувся до суду апеляційної інстанції з відзивом на неї, у якій зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги такими, що не можуть прийматись до уваги.

Крім того, представник Управління державного архітектурно будівельного контролю Одеської міської ради звернувся до суду апеляційної інстанції з відзивом на апеляційну скаргу, у якому просить суд прийняти законне та обґрунтоване судове рішення на засадах верховенства права, на підставі повного і всебічного з`ясування обставин у цивільній справі, підтвердженими тими доказами, які були досліджені судом першої інстанції, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 05.12.2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2018 року у справі за позовом Одеської міської ради до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_1 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування державної реєстрації права власності та знесення об`єкта самочинного будівництва.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 22.12.2018 року призначено справу до розгляду.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах», ліквідовано Апеляційний суд Одеської області, створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, який включає Одеську область, з місцезнаходженням у м.Одесі.

Відповідно до ч.6ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці (відповідних адміністративно територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

В порядку ч.6ст.147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 №1 днем початку роботи Одеського апеляційного суду визначено 03.01.2019.

Згідно до ч.5ст.31 ЦПК України у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

За результатами автоматичного розподілу після створення нового суду визначено склад колегії суддів: Кравець Ю.І. головуючий суддя, судді Журавльов О.Г., Комлева О.С. що є підставою для прийняття справи до провадження та призначення її до розгляду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.02.2019 року справу за позовом Одеської міської ради до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_1 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування державної реєстрації права власності та знесення об`єкта самочинного будівництва , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2018 року було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 08.11.2019 року визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: О. С. Комлевої, О. Г. Журавльова.

Розпорядженням № 5890 Щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 22.11.2019 року у відповідності до п. 3.12. Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів Одеського апеляційного суду в складі: головуючого - Князюка О. В., суддів: Заїкіна А. П., Таварткіладзе О. М.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.11.2019 року справу за позовом Одеської міської ради до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега Вікторовича, ОСОБА_1 про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скасування державної реєстрації права власності та знесення об`єкта самочинного будівництва , за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2018 року було прийнято до провадження та призначено до розгляду.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

16 листопада 2016 року до юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов лист управління розвитку споживчого ринку та захисту прав споживачів Одеської міської ради від 15 листопада 2016 року № 0113/2600, в якому повідомлялось про факт реєстрації ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна - магазин-бар загальною площею 130,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 26-28)

З зазначеного листа вбачається, що 09 червня 2016 року департаментом ДАБІ в Одеській області зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації № ОД 77 щодо реконструкції магазину-бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, на підставі якої в подальшому ОСОБА_1 зареєстровано право власності на зазначену нежитлову будівлю.

Листом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 07 грудня 2016 року № 01-11/6292 юридичний департамент Одеської міської ради повідомлено про те, що відповідно до журналу реєстрації виданих дозволів інспекцією ДАБК м. Одеси дозвіл на проведення будівельних робіт за номером № 19/07, зазначений у пункті 11 Декларації «Інформація про дозвільні документи», було видано ЗАТ «Київстар Дж. Ес. Ем.» за іншою адресою. (а.с. 29)

24 квітня 2017 року на адресу юридичного департаменту Одеської міської ради надійшов лист департаменту комунальної власності Одеської міської ради № 01-18/576-09-04, до якого додано копію акта перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14 грудня 2016 року № 000727, з якого вбачається, що на земельній ділянці комунальної власності, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 здійснено забудову за відсутності документів, що посвідчують право власності чи користування земельною ділянкою, що не відповідає вимогам ст. 125, 126 Земельного кодексу України. (а.с. 32-33)

З витребуваної судом з Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Одеської міської ради реєстраційної справи № 01 щодо адреси: АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 зверталася з заявою про державну реєстрацію права власності та подала разом з заявою документи заявника, оплату, декларацію про готовність об`єкта до експлуатації серія та номер ОД 77, видану Департаментом ДАБІ в Одеській області, технічний паспорт б/н, виданий ПП «Проект». (а.с. 90-113)

Крім того, ОСОБА_1 звернулася з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 17308061 на магазин-бар у АДРЕСА_1 .

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 серпня 2017 року № 93423635 на підставі Декларації державним реєстратором прав на нерухоме майно державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскровим Олегом Вікторовичем прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17 червня 2017 року № 30102136 (з відкриттям розділу) про державну реєстрацію права власності на магазин-бар загальною площею 130,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 (а.с. 90-113)

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводи апелянта щодо не належного сповіщення про дату, час та місце проведення судового засідання колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що вказана цивільна справи розглядалась досить тривалий час провадження у справі відкрито 22.08.2017 р..

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 діяла в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності від 07.10.2015 року.

Відзив на позовну заяву відповідачем не поданий, хоча її представник неодноразово ознайомлювався з матеріалами справи.

Від ОСОБА_1 та її представників не одноразово надходили клопотання про відкладення судових засідань.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 128 ЦПК України, суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї з основних засад (принципів) цивільного судочинства відкритості судового процесу.

З матеріалів справи вбачається, що суд першої інстанції здійснював всі необхідні дії щодо належного сповіщення про дату, час та місце проведення судового засідання як відповідача ОСОБА_1 та і її представника ОСОБА_2 .

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Частинами першою, другою статті 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, в тому числі з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, та першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

З вищенаведеного вбачається, що сторона відповідача, у тому числі її представник були належним чином повідомлені.

05.03.2018 року та 05.04.2018 року відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи. 03.03.2018 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява, в якій вона зазначила, що її представник знаходиться у тривалому відрядженні, тому вона змушена шукати собі другого професійного юриста. 04.04.2018 року від ОСОБА_1 до суду надійшло клопотання, в якому вона просила відкласти слухання справи, вказуючи, що 04.04.2018 року уклала договір з адвокатом Котляр Ю.О., якому надати для ознайомлення та зняття копій матеріали судової справи і підготовки відзиву на позов.

Відповідно до ч. 4 ст. 233 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Однак доводи про те, що новому представнику необхідний був час для ознайомлення з матеріалами справи, колегія суддів не приймає до уваги. Вбачається, що відповідач був обізнаний про наявність зазначеної справи та завчасно був повідомлений про судові засідання, тому він сам повинен був завчасно визначитися із участю представника у судовому засіданні.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до частини 2 статті 39-1 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю факту подання недостовірних даних, наведених у надісланому повідомленні чи зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такого повідомлення або декларації підлягає скасуванню інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Про скасування повідомлення або декларації замовник письмово повідомляється протягом трьох робочих днів з дня скасування.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 29 Порядку № 461 у разі виявлення Інспекцією недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню Інспекцією. Інспекція скасовує реєстрацію декларації шляхом видачі відповідного наказу та виключає запис про її реєстрацію з єдиного реєстру протягом п`яти робочих днів з дня виявлення факту подання недостовірних даних, наведених у декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом.

Тобто, підставами для скасування реєстрації декларацій про початок будівельних робіт чи про готовність об`єкта до експлуатації є виявлення у деклараціях недостовірних даних, внесених замовником, які дають підстави кваліфікувати об`єкт будівництва як самочинне будівництво.

Після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкта до експлуатації остання вичерпує свою дію фактом виконання та виключає можливість віднесення такого об`єкта до самочинного.

В зв`язку з чим, оскаржуваною у справі декларацією будь-які права або охоронювані законні інтереси позивача не порушуються, а скасування реєстрації такої декларації не буде нести будь-яких правових наслідків.

При цьому формулювання положень статті 376 ЦК України виключають можливість існування інших способів легітимізації самочинного будівництва та набуття права власності на таке нерухоме майно, ніж ті, що встановлені цією статтею.

Тож реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13 (провадження № 12-115гс19).

Відповідно до статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності (частина п`ята статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Декларація від 09.06.2016 р. № ОД 77 зареєстрована щодо реконструкції магазину-бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані.

Дані відомості щодо характеру виконаних робіт не є достовірними, що вбачається з наступного.

Дозвіл на виконання будівельних робіт № 19/07, виданий інспекцією ДАБК м. Одеси, вказаний у пункті 11 Декларації «Інформація про дозвільні документи», насправді видавався іншій особі щодо іншого об`єкта будівництва, що свідчить про недостовірність даних про дозвільну документацію на будівництво, наведених у Декларації.

Згідно ч. 1 статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.

Відповідно до частиною 2 статті 83 ЗК України у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності.

Згідно із пунктом «б» частини 1 статті 80 ЗК України суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до статей 10, 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» ради представляють інтереси територіальної громади.

Згідно із частиною 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Стаття 12 ЗК України визначає, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу тощо.

Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради здійснюється вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до частин 1, 2 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Стаття 211 ЗК України встановлює відповідальність за порушення земельного законодавства. Зокрема, згідно з частиною 1 статті 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Як було встановлено судом першої інстанції, Одеська міська рада не надавала ОСОБА_1 земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , у власність чи користування, питання відведення даної земельної ділянки для проектування, будівництва або реконструкції нежитлових будівель на пленарних засіданнях сесії ради відповідно до законодавства не вирішувалось.

Крім цього, ФОП ОСОБА_1 отримувала дозвільні документи на розміщення тимчасової споруди.

Тобто, будівництво нежитлової будівлі здійснено ОСОБА_1 на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, що безумовно свідчить про самочинність такої забудови.

За таких обставин, визнання та підтвердження державою факту набуття особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно є неприпустимим, адже прямо суперечить положенням законодавства та порушує права інших осіб (в даному випадку - територіальної громади м. Одеси).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 01 серпня 2017 року № 93423635 реєстрація права власності на магазин-бар загальною площею 130,5 кв. м, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , відбулась вперше, хоча відповідно до оскаржуваної декларації про готовність об`єкта до експлуатації, на вказаному об`єкті будівництва відбулась реконструкція, що передбачає існування об`єкта нерухомості до її проведення. Проте, запис про реєстрацію права власності у зв`язку з реконструкцією об`єкта нерухомості внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з відкриттям розділу, тобто, записи щодо речових прав на зазначений об`єкт нерухомості до проведення його реконструкції відсутні.

На підставі вказаного рішення державним реєстратором внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 15021035.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Згідно з частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстарацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Враховуючи, що оскаржуване рішення державного реєстратора прийнято на підставі декларації про готовність об`єкта до експлуатації, яка, підлягає скасуванню, скасуванню судом також підлягає і відповідне рішення про державну реєстрацію речових прав, прийняте на підставі згаданої декларації.

Згідно з ч. 3 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, серед іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

При цьому, пунктом 45 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, передбачено, що для державної реєстрації права власності на реконструйований об`єкт нерухомого майна (в тому числі в результаті переведення об`єкта нерухомого майна із житлового у нежитловий або навпаки) подається, зокрема, документ, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна до його реконструкції (крім випадків, коли право власності на такий об`єкт вже зареєстровано в Державному реєстрі прав).

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Наявність на землях комунальної власності самочинно збудованого об`єкта унеможливлює володіння, користування та розпорядження територіальною громадою м. Одеси ділянкою землі, яка знаходиться під відповідним об`єктом.

Негаторний позов пред`являється власником за умови, що він має майно у своєму володінні, однак протиправна поведінка інших осіб перешкоджає йому здійснювати права користування та розпорядження ним.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України встановлено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наявності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.

Таким чином, оспорювати правочин може також особа (заінтересована особа), яка не була стороною правочину, на час розгляду справи судом не має права власності чи речового права на предмет правочину та/або не претендує на те, щоб майно в натурі було передано їй у володіння. Вимоги заінтересованої особи, яка в судовому порядку домагається визнання правочину недійсним, спрямовані на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який саме вони, сторони, мали до вчинення правочину (частина третя статті 215 ЦК України).

Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, є наслідком, але не підставою задоволення вимог про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки. Між тим, Миколаївська міська рада позовні вимоги про повернення самовільної зайнятої внаслідок самочинної реконструкції земельної ділянки не заявляла, тому вимоги про приведення об`єкта нерухомого майна у попередній стан не є належним способом захисту порушених прав землевласника без вирішення вимог щодо повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Враховуючи викладене, спір в цій справі стосується не стільки правомірності дій Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради при реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, скільки правомірності набуття ОСОБА_1 права власності на об`єкт нерухомого майна.

За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України в разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Системний аналіз зазначених норм дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (див., зокрема, постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (пункт 36)).

Зміст і характер правовідносин між учасниками справи, підтверджують, що спір у позивача виник саме з ОСОБА_1 . Проте позовних вимог до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега Вікторовича позивач не пред`явив.

Позов заявлений до неналежних відповідачів та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, тому колегія суддів відмовляє у позовних вимогах до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега Вікторовича.

Інші доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що висновки суду першої інстанції в частині позовних вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09.06.2016 р. № ОД 77 щодо реконструкції магазину-бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, зареєстрованому департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області та позовних вимог до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега Вікторовича не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09.06.2016 р. № ОД 77 щодо реконструкції магазину-бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, зареєстрованому департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області та позовних вимог до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега Вікторовича, за вищевказаного обґрунтування.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2018 року в частині позовних вимог про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09.06.2016 р. № ОД 77 щодо реконструкції магазину-бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, зареєстрованому департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області та позовних вимог до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега Вікторовича -скасувати.

Постановити у відповідній частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 09.06.2016 р. № ОД 77 щодо реконструкції магазину-бару, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані, зареєстрованому департаментом Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області та позовних вимог до Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, Державного реєстратора прав на нерухоме майно Одеської філії державного підприємства «Державний інститут судових економіко-правових та технічних експертних досліджень» Іскрова Олега Вікторовича - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 26 червня 2023 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: О.М. Таварткіладзе

А. П. Заїкін