Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2241/23

21 грудня 2023 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Кушнірчук М.Д.,

з участю: позивача - ОСОБА_1 ,

її представника, адвоката - Гураша М.В.,

представника органу опіки та піклування -

служби у справах дітей

Надвірнянської міської ради

Івано-Франківської області - Попової Н.В.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

22.09.2023 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав.

Просить суд ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя: АДРЕСА_1 , відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, наведених в позовній заяві і просили їх задоволити в повному обсязі.

Представник третьої особи: органу опіки та піклування - служби у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області в судовому засіданні підтримала поданий до суду висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав і враховуючи викладені у ньому доводи, не заперечувала щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, натомість подав до суду заяву, в якій просить проводити розгляд даної справи у його відсутність, зазначивши, що підтримує долучену до матеріалів справи нотаріально посвідчену заяву, де вказано що він визнає позов ОСОБА_1 і не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки не займався вихованням останнього.

Отже, вислухавши позивача, її представника, представника органу опіки та піклування - служби у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог, врахувавши доводи сторін та з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно статті 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Україною 21.02.1990 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти.

У відповідності до положень вказаної Конвенції, ЗУ «Про охорону дитинства», Європейської Конвенції «Про здійснення прав дітей», ратифікованої Україною 03.08.06 року, гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків.

Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той з батьків, що проживає окремо зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Статтею 12 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…».

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Зі змісту ст.81 ЦПК України випливає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні встановлено, що 17.02.2007 року ОСОБА_1 зареєструвала у відділі РАЦС Надвірнянського РУЮ Івано-Франківської області шлюб із відповідачем ОСОБА_2 , актовий запис №24.

В зв`язку з одруженням позивач змінила своє прізвище із « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ».

За час перебування у даному шлюбі, а саме ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін по справі народився син - ОСОБА_3 , який на даний час є неповнолітнім і проживає разом з матір`ю.

Реєстрація народження дитини проведена 02.10.2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області, про що складено відповідний актовий запис №197, що стверджується повторно виданим свідоцтвом про його народження, серії НОМЕР_1 від 12.01.2015 року (а.с.9).

Як з`ясовано судом, впродовж нетривалого періоду сімейного життя у сторін по справі були нормальні стосунки, проте в подальшому подружнє життя не склалося. Причиною розпаду їхньої сім`ї стало те, що у позивача з відповідачем із часом стали різні погляди па життя, на сімейні цінності, на ведення господарства, на виховання дитини, тощо, в результаті чого між ними постійно виникали непорозуміння і конфлікти.

Також причиною розпаду даної сім`ї стала та обставина, що ОСОБА_2 фактично залишив сім`ю, не цікавився життям дитини і не піклувався про матеріальне забезпечення сім`ї, в тому числі неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.05.2011 року даний шлюб між ними було розірвано, неповнолітнього сина від шлюбу залишено проживати з матір`ю. Також даним рішенням суду, яке в апеляційному порядку не оскаржувалося і 30.05.2011 року набрало законної сили, позивачу відновлено дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Вказані обставини підтверджуються копією даного рішення, долученою до матеріалів справи (а.с.10).

Разом з тим, як перевірено в ході розгляду справи, ще до розірвання шлюбу, а саме з січня місяця 2010 року сторони фактично припинили шлюбні стосунки і проживали окремо. ОСОБА_2 із зазначеного часу жодного разу не провідав сина за місцем реєстрації позивача, тобто за місцем їхнього з неповнолітнім сином проживання, перестав надавати будь-яку матеріальну допомогу на утримання неповнолітнього сина від шлюбу - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В зв`язку з наведеним, позивач звернулася із позовом в суд про стягнення з відповідача аліментів в примусовому порядку, в її користь на утримання сина, зважаючи на те, що дитина постійно хворіла на бронхіальну астму, а тому потребувала постійного лікування та додаткових коштів на придбання медичних препаратів.

Відповідно до рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.10.2013 року, із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 стягувалися аліменти на утримання неповнолітнього сина, в розмірі частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).

02.09.2014 року позивач зареєструвала у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області шлюб із ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що складено відповідний актовий запис №188 та видано свідоцтво про шлюб, серії НОМЕР_2 .

В зв`язку з одруженням позивач змінила своє дошлюбне прізвище « ОСОБА_1 » на прізвище чоловіка « ОСОБА_1 ».

12.01.2015 року неповнолітньому синові ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було змінено прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 », що стверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану за №2 від 20.09.2023 року, який долучено до матеріалів справи (а.с.25-26).

Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 30.07.2018 року ухвалено змінити визначений вказаним вище рішенням суду спосіб присудження аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини на розмір аліментів у твердій грошовій сумі і вирішено стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Дане судове рішення в апеляційному порядку не оскаржувалося і 04.09.2018 року набрало законної сили (а.с.13-14).

Як перевірено судом, на даний час неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом з позивачем і її теперішнім чоловіком - ОСОБА_8 , в належній позивачу квартирі АДРЕСА_2 , про що свідчить витяг з реєстру Надвірнянської територіальної громади за №2023/005900447 від 02.08.2023 року (а.с.8).

Проте, від моменту присудження аліментів ОСОБА_2 ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку щодо виховання неповнолітнього сина від їхнього шлюбу, роблячи це свідомо, оскільки ухилення від виконання даного юридичного обов`язку - являється актом свідомої поведінки, так як особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій.

Як вбачається із розрахунку, виданого державним виконавцем Надвірнянського відділу ДВС Надвірнянського району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Скоріковою Т.М. за №13042 від 01.09.2023 року, сума заборгованості по сплаті аліментів відповідачем в користь позивача на утримання неповнолітнього сина, станом на 01.09.2023 року становить 59240 грн. 45 коп., із урахуванням того, що за весь період сплати аліментів, боржником було сплачено кошти в сумі лише 14161 грн. 55 коп. (а.с.18).

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач фактично не спілкується з дитиною, не проявляє до сина батьківської турботи, не надає коштів на його утримання, не дбає про його фізичний і духовний розвиток, що свідчить про байдужість ОСОБА_2 щодо свого неповнолітнього сина.

Неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчався в Надвірнянському ліцеї №4 Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області, що підтверджується характеристикою відносно нього, виданою дирекцією даного закладу від 29.08.2023 року за №67/01-28 та підписаною класним керівником учня - ОСОБА_10 і директором ліцею ОСОБА_13.

Із даної характеристики вбачається, що ОСОБА_3 характеризується виключно позитивно і тільки позивач, як його мати, цікавилася навчанням та поведінкою сина, зокрема спілкувалася з класним керівником та систематично відвідувала батьківські збори. Також зазначено, що участь у вихованні сина позивача бере вітчим ОСОБА_8 , який допомагає йому у навчанні. Натомість батько дитини ОСОБА_2 за всі роки навчання дитини жодного разу в ліцей не приходив, з класним керівником не спілкувався, навчанням та вихованням сина не цікавився (а.с.16).

Як вбачається із матеріалів справи, на даний час неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається в Надвірнянському ПТУ №11 по професії «штукатур, лицювальник-плиточник, маляр», про що свідчить довідка за №112/01-06 від 21.09.2023 року, видана директором училища ОСОБА_11 (а.с.24).

Крім того, про те, що відповідач не проявляв турботи щодо здоров`я сина, свідчить довідка від 28.08.2023 року, видана лікарем КНП «Дитяча лікарня Надвірнянського району» Надвірнянської міської ради ОСОБА_12 , з якої вбачається, що на медичні огляди та амбулаторні прийоми до сімейного лікаря, ОСОБА_3 завжди приводила мати - ОСОБА_1 , тобто позивач по даній справі. Батько ніколи здоров`ям дитини не цікавився (а.с.17).

Враховуючи наведене, позивач звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 про позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітньої дитини від їхнього шлюбу, а саме сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З огляду на викладене, судом достовірно з`ясовано, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками відносно неповнолітньої дитини, після розірвання шлюбу з позивачем припинив цікавитися сином та брати участь у його житті, не спілкується з ним та не надає жодної матеріальної допомоги.

Наведені факти в своїй сукупності суд розцінює, як ухилення відповідача від виховання дитини та нехтування своїми батьківськими обов`язками, а отже вважає, що з боку ОСОБА_2 має місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків, що не заперечується і ним самим відповідачем у його нотаріально посвідченій заяві, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.15).

Вирішуючи даний спір, суд констатує, що відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання.

Враховуючи положення п.8 ст.7 Сімейного кодексу України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За встановлених судом фактичних обставин, суд вважає заявлені вимоги про позбавлення батьківських прав - обгрунтованими.

Враховуючи вище наведене суд вважає, що відповідач ухиляється від виховання та утримання своєї неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому прийшов до висновку, що наявні передбачені п.2 ч.1 ст.164 СК України підстави для позбавлення відповідача батьківських прав щодо дитини, сприятимуть захисту інтересів останнього.

Судом перевірено, що відповідач ОСОБА_2 , як батько, впродовж тривалого часу неповнолітньою дитиною зовсім не цікавиться, не займається нею та не виховує.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, затвердженого рішенням виконавчого комітету Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області за №301 від 17.11.2023 року, комісія з питань захисту прав дитини Надвірнянської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з підстав ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, піклуванню про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток.

Зазначені висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та рішення виконавчого комітету долучені до матеріалів даної справи.

Суд звертає увагу, що відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, беручи до уваги наведене, а також ту обставину, що відповідач свою поведінку не змінив, суд вважає, що вимоги позивача щодо позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно його неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підлягають до задоволення.

При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України, доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання суду, встановлені обставини не спростовані в судовому засіданні стороною відповідача, зокрема щодо ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо свого неповнолітнього сина, а тому враховуючи вищенаведене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду даної справи, виходячи з інтересів дитини, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.150, 157, 164, 165, 166 СК України, постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст.4, 12, 19, 76, 77, 78, 81, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування - служба у справах дітей Надвірнянської міської ради Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав - задоволити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м.Надвірна, Івано-Франківської області, актовий запис про народження №197 від 02.10.2007 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Надвірнянського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, матір`ю якого є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення

складено 27.12.2023 року.

Суддя Грещук Р.П.