Справа № 357/2754/20 Головуючий в суді І інстанції Орєхова О.І.
Провадження № 22-ц/824/1956/2023 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,

за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2021 року позов залишено без розгляду на підставі заяви позивача.

У березні 2021 року представником ПОСП «Сидори» подано заяву про ухвалення додаткового рішення, мотивуючи її тим, що відповідачем було понесено витрати на правову допомогу у розмірі 33 658,39 грн., тому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ПОСП «Сидори» витрати на професійну правничу допомогу АО «Еверлігал» під час розгляду справи № 357/2754/20.

Додатковим рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2021 року заяву представника ПОСП «Сидори» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПОСП «Сидори» витрати на правову допомогу у розмірі 33 658, 39 грн.

Не погодившись із цим додатковим рішенням, ОСОБА_1 через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні заяви представника позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зокрема вказує на те, що за змістом ст. 142 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду на підставі заяви позивача судові витрати підлягають стягненню з позивача на користь відповідача лише у випадку необґрунтованих дій позивача, однак у даній справі будь-яких необґрунтованих дій позивач не вчиняв, жодних зловживань правами позивачем судом також встановлено не було, а ОСОБА_1 лише скористався своїм процесуальним правом на подання заяви про залишення його позову без розгляду, тому вважає оскаржуване судове рішення необґрунтованим.

У свою чергу, представник ПОСП «Сидори» надав відзив на апеляційну скаргу, якому погоджується із висновком суду першої інстанції, та посилається зокрема на те, що позивач самостійно зазначив, що має намір доводити обґрунтованість позовних вимог шляхом проведення судової експертизи, однак у подальшому ОСОБА_1 не здійснив оплату призначеної судом експертизи та заявив клопотання про залишення позову без розгляду, і це, на його думку, є доказом необґрунтованих дій позивача, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2021 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1

27 жовтня 2023 року до Київського апеляційного суду надійшов лист від Третьої білоцерківської державної нотаріальної контори, згідно якого 29 грудня 2022 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом дочці померлого ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2023 року провадження у справі відновлено та призначено справу до розгляду.

Таким чином, на підставі ст. 55 ЦПК України, апеляційний суд залучає до участі у справі ОСОБА_2 як правонаступника позивача ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи заяву відповідача про розподіл судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, та зважаючи на залишення позовної заяви без розгляду, понесені відповідачем витрати на правову допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПОСП «Сидори» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки.

09 березня 2021 року до суду представником позивача, адвокатом Червінчик Є.Е., було подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 березня 2021 року позов залишено без розгляду.

29 березня 2021 року від представника ПОСП «Сидори» - адвоката Тетері С.І. надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій вона, посилаючись на частину 5 ст. 142 ЦПК України, просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ПОСП «Сидори» витрати на правову допомогу у розмірі 33 658, 39 грн.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги на рахунок держави.

Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Так, ст. 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а залишення позову без розгляду на підставі п. 3 ч.1 ст.257 ЦПК України - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантоване статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Таким чином, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, а суду встановити і зазначити про це в судовому рішенні, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

Отже, нормою ч. 5 ст. 142 ЦПК України, на яку відповідач посилається як на підставу стягнення судових витрат з позивача, передбачено право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок саме необґрунтованих дій позивача. Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21.

Така ж позиція висловлена у п. 38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме, що в разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З системного тлумачення положень частин п`ятої, шостої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до частини п`ятої статті 142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц, у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17, у постанові від 14.01.2021 року у справі № 521/3011/18.

Таким чином, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено, які саме необґрунтовані дії позивача чи зловживання його процесуальними правами були здійснені в ході розгляду справи, а тому відсутні підстави для стягнення з позивача витрат відповідача на правову допомогу, оскільки звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, а також його дії, направлені на такий захист, не можуть свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами.

Вищевикладене дає підстави для висновку, що суд першої інстанції вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат, а відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, а додаткове рішення суду першої інстанції - скасуванню, відповідно до ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви ПОСП «Сидори» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15 квітня 2021 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви приватного орендного сільськогосподарського підприємства «Сидори» про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на правничу допомогу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: