Дата документу 20.06.2023Справа № 643/9006/16-ц
Провадження № 2/554/255/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Полтава 20 червня 2023 р.

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави Г.В. Андрієнко

за участю секретаря- О.Ю. Звігольської

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суд м. Полтаві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк « Укргазбанк» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки ,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 21.07.2016 р. звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки .

В заяві вказали, що ВАТ акціонерним банком « Укргазбанк» , правонаступником якого є ПАТ акціонерний банк « Укргазбанк» та ОСОБА_2 26.12.2007 р. укладений кредитний договір № 20 на суму 2 644 000 долара США на строк з 26.12.2007 р. по 25.12.2012 р. зі сплатою процентів на користування кредитними коштами .

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та іпотекодавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений Договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 р. , відповідно до п.2.1.1 якого предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок літ. В-5 , загальною площею 6422,9 кв.м , житловою площею 2285,6 кв.м, що знаходиться у

АДРЕСА_1 кредитного договору передбачено , що в разі невиконання позичальником зобов`язань , передбачених цим договором відшкодування заборгованості за дійсним договором здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки , згідно договору іпотеки.

Згідно приписів пункту 3.1.6. Договору іпотеки , визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами , неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору , за рахунок коштів , виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

Позичальник взяті зобов`язання не виконував, тому рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 р. по справі № 2-1404/10 на користь Банку солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1664543 грн., 2630252,33 доларів США .

Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 р. , договір іпотеки № 16/9-б , укладений 09.06.2008 р. визнаний недійсним , запис про іпотеку виключений з реєстру іпотек.

04.04.2012 р. судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області рішення Московського районного суду від 11.09.2009 р. по справі № 2-9061 скасоване, в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ « Украгазбанк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено . Відомості в Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки поновлено, відомості в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна також поновлено .

Як стало відомо, в період скасування договору іпотеки була відчужена квартира АДРЕСА_2 , власником якої стала ОСОБА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.10.2012 р. , справа № 2-16194/10.

Статтею 23 ЗУ « Про іпотеку» визначено , що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи , у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва , іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна , навіть у тому випадку , якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою , а відтак банк має право звернути стягнення на цю квартиру в рахунок погашення заборгованості позичальника ОСОБА_2 по зазначеному кредитному договору.

Прохали в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 20 від 26.12.2007 р. позичальника ОСОБА_2 у розмірі 4 539 595 ,58 доларів США , що складається з простроченої заборгованості по кредиту в сумі 2 382 796,72 доларів США,простроченої заборгованості по процентах в розмірі 2 156 798,86 доларів США та 120 125 824,52 грн. пені звернути стягнення на предмет іпотеки -квартиру АДРЕСА_2 та яка належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова віл 18.10.2012 р.

Реалізацію предмета іпотеки квартири АДРЕСА_3 , яка належить ОСОБА_1 на підставі рішення Московського районного суду м.Харкова від 18.10.2012 р. провести шляхом надання ПАТ « АБ « Укргазбанк» права від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівліі-продажу за початковою ціною 430 000 грн. , з наданням АБ « Укргазбанк» всіх повноважень продавця, в тому числі права отримання в Московському районному суду м. Харкова рішення по справ № 2-16194/10 від 18.10.2012 р. , яким встановлено право власності та винесення рішення про державну реєстрацію , здійснювати будь-які платежі за продавця, отримувати будь-які документи , довідки , витяги з Державного ре речових прав на нерухоме майно.

Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказана справа розподілена на суддю Московського районного суду м. Харкова М.В. Мамалуй 21.07.2016 р.

22.08.2016 р. справа призначена ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова М.В. Мамалуй до судового розгляду.

07.11.20216 р. до суду із відповідача ОСОБА_1 надійшла заява про застосування строку позовної давності .Зазначила , що перебіг позовної давності у даному спорі почався з грудня 2008 р. , тобто з моменту невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за кредитним договором і перервався у вересні 2009 року з моменту подання банком позову до суду , після чого перебіг позовної давності почався заново і закінчився у вересні 2012 року. З даним позовом Банк звернувся до суду у 2016 році , тобто після спливу строку позовної давності , що є підставою для застосування судом позовної давності і відмови в задоволенні позову.

25.04.2017 р. у зв`язку із закінченням п`ятирічного строку призначення судді Мамалій М.В. на посаду був призначений повторний автоматизований розподіл судової справи та справа розподілена на суддю О.М. Майстренка .

25.07.2019 р. ухвалою суду закрито підготовче судове засідання.

07.5.2020 р. до суду надійшли заперечення на заяву про застосування строку позовної давності. Представник позивача зазначив 12.11.2014 р. банком направлено вимогу новому власнику квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 про повернення заборгованості по кредиту. У зв`язку з тим , що вимога відповідачем залишена без задоволення , 17.11.2014 р. банк звернувся до відповідача з позовною заявою. Московським районним судом м. Харкова 18.11.2014 р. відкрито провадження по справі № 643/17964/14-ц 25.02.2016 р.,позовну заяву залишено без розгляду. 19.07.2016 р. Банк повторно звернувся з позовною заявою, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до розпорядження ВС від 08.03.2022 р. № 2/0/9-22 змінена територіальна підсудність судових справ Московського районного суду м. Харкова на Октябрський районний суд м. Полтави.

22.11.2022 р. вказана справа прийнята до провадження судді Октябрського районного суду м. Полтави та призначена до судового розгляду .

Відповідачка та 3 особи неодноразово в судове засідання не з`явилися , будучи вчасно повідомленими про день та час слухання справи. Відповідач достовірно обізнана про розгляд справи , приймала участь в судових засідання в Московському районному суді м. Харкова.

За змістом позиції ВС , сформованої у справі від 1.10.2020 р. № 361/8331/18, 29.04.2020 р. у справі № 348/1116/16-ц , якщо представника сторін чи інших учасників судового процесу не з*явилися в судове засідання , а суд вважає , що наявних у справі матеріалах справи достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може не відкладаючи розгляду справи вирішити спір по суті.

Відкладення розгляду справи є правом суду , основою умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи. Враховуючи те , що матеріали справи достатньо доказів для вирішення справи по суті , суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача та 3 особи на наявними матеріалами справи.

27.04.2023 р . в судовому засіданні представник позивача повністю підтримав позовні вимоги.20.06.2023 р. представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі , з врахуванням наданих пояснень в судовому засіданні.

Суд , дослідивши матеріали , вважає , що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено , ВАТ акціонерним банком « Укргазбанк» , правонаступником якого є ПАТ акціонерний банк « Укргазбанк» та ОСОБА_2 26.12.2007 р. укладений кредитний договір № 20 на суму 2 644 000 долара США на строк з 26.12.2007 р. по 25.12.2012 р. зі сплатою процентів на користування кредитними коштами .

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Банком та іпотекодавцями ОСОБА_2 , ОСОБА_3 був укладений Договір іпотеки № 16/08-Б від 09.06.2008 р. , відповідно до п.2.1.1 якого предметом іпотеки є нерухоме майно житловий будинок літ. В-5 , загальною площею 6422,9 кв.м , житловою площею 2285,6 кв.м, що знаходиться у

АДРЕСА_1 кредитного договору передбачено , що в разі невиконання позичальником зобов`язань , передбачених цим договором відшкодування заборгованості за дійсним договором здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки , згідно договору іпотеки.

Згідно приписів пункту 3.1.6. Договору іпотеки , визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами , неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору , за рахунок коштів , виручених від реалізації предмету іпотеки одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

Позичальник взяті зобов`язання не виконував, тому рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 р. по справі № 2-1404/10 на користь Банку солідарно стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1664543 грн., 2630252,33 доларів США .

Згідно рішення Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2009 р. , договір іпотеки № 16/9-б , укладений 09.06.2008 р. визнаний недійсним , запис про іпотеку виключений з реєстру іпотек.

04.04.2012 р. судовою колегією судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області рішення Московського районного суду від 11.09.2009 р. по справі № 2-9061 скасоване, в задоволенні позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ « Украгазбанк» про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено . Відомості в Державному реєстрі іпотек щодо предмету іпотеки поновлено, відомості в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна також поновлено .

Як стало відомо, в період скасування договору іпотеки була відчужена квартира АДРЕСА_2 , власником якої стала ОСОБА_1 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 18.10.2012 р. , справа № 2-16194/10

Дане рішення набрало законної сили та суд не вправі надавати йому правову оцінку . Однак,з даного рішення вбачається , що був створений штучний позов з метою легалізації права власності позивача , відповідач по справі був неналежний , якому взагалі не належало право власності ні на будинок , ні на квартиру.

Відповідно до пункту 6.6. іпотечного договору у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених у Законі України від 05 червня 2003 року № 898-IV«Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV). При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін між іпотекодавцем та іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Заборгованість позичальника по кредитному договору вважається погашеною в день отримання іпотекодержателем від покупця за договором купівлі-продажу ціни купівлі-продажу предмета іпотеки в повному обсязі. Іпотекодержатель, реалізувавши предмет іпотеки (в силу рішення суду або цього договору), має надіслати іпотекодавцям (позичальнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки.

Згідно зі статтею 379 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) як житло розуміється житловий будинок, квартира, інші приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Житло як об`єкт права власності повинен відповідати певним критеріям: 1) це має бути приміщення; 2) вказане приміщення має бути придатним для постійного проживання в ньому, відповідати встановленим санітарним, технічним, протипожежним нормам, які встановлюються спеціальним законодавством України.

ЦК України визначає, зокрема, такі об`єкти права власності, які можуть розглядатися як житло: житловий будинок (стаття 380 ЦК України), садиба (стаття 381 ЦК України) та квартира (стаття 382 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 382 ЦК України квартирою визнається ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 14 травня 2015 року № 417-VIII «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» визначено, що багатоквартирний будинок - це житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Відповідно до статті 5 Закону № 898-IVпредметом іпотеки можуть бути один або декілька об`єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об`єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути об`єкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору. Частина об`єкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий об`єкт нерухомості. Нерухоме майно передається в іпотеку разом з усіма його приналежностями, якщо інше не встановлено іпотечним договором.

Чинне законодавство, зокрема ЦК України, Закон № 898-IVта Закон України від 02 жовтня 1992 року № 2654-XII «Про заставу», не містить жодної статті, яка б визначала особливості іпотеки житла - багатоквартирного житлового будинку чи квартир у ньому.

Можна зробити висновок, що у разі передачі в іпотеку багатоквартирного житлового будинку в цілому, а не окремої квартири у ньому, то таке житлове приміщення - квартира, як і інші нежитлові та допоміжні приміщення, що знаходяться у ньому, не можна вважати відокремленими предметами іпотеки, на які може бути звернуто стягнення, як на самостійні об`єкти нерухомого майна.

Оскільки квартира у багатоквартирному житловому будинку не була самостійним предметом іпотеки, тому позивач не вправі реалізувати свої права іпотекодержателя шляхом примусового звернення стягнення на неї у встановленому законом порядку незалежно від інших квартир у багатоквартирному житловому будинку, бо таке житлове приміщення як окрема частина об`єкта нерухомого майна не було самостійним предметом іпотеки, а може бути визначено як частка багатоквартирного будинку, який є предметом іпотеки.

Такий правовий висновок зробила Велика Палати Верховного Суду у справі № 643/17966/14-ц від 19.06.2019 р.

Дана справа стосується спірного житлового будинку , тих самих відповідачів , того ж самого іпотечного договору.

Пунктом 6.4. укладеного між сторонами договору іпотеки від 09 червня 2008 року визначено, що за рішенням іпотекодержателя задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися у такому порядку: шляхом набуття права власності на предмет іпотеки або шляхом укладення довіреності на реалізацію предмету іпотеки:

- відповідно до пункту 3.1.5. цього договору іпотекодавець на вимогу іпотекодаржателя, повинен передати іпотекодаржателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання, що є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (пункт 6.4.1. цього договору);

- за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом, кредитним чи цим договорами, - пеню, штраф), втрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором і зверненням стягнення та реалізації предмета іпотеки, витрати та утримання і збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, а також інших збитків, завданих порушенням умов кредитного договору або цього договору (пункт 6.5.);

- у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодержатель набуває право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу з дотриманням умов, визначених в Законі № 898-IV. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою сторін між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Заборгованість позичальника по кредитному договору вважається погашеною в день отримання іпотекодержателем від покупця за договором купівлі-продажу ціни купівлі-продажу предмета іпотеки а повному обсязі. Іпотекодержатель, реалізувавши предмет іпотеки (в силу рішення суду або даного договору), має надіслати іпотекодавцям, (позичальнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця) та іншим іпотекодержателям звіт про розподіл коштів від продажу предмета іпотеки (пункт 6.6.);

- за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи суму кредиту, процентів, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом, кредитним чи цим договорами, - пеню, штраф), витрати, пов`язані з пред`явленням вимоги за кредитним договором зверненням стягнення та реалізації предмета іпотеки, витрати на утримання і збереження предмета іпотеки, витрати на страхування предмета іпотеки, а також інших збитків, завданих порушенням умов кредиток договору або цього договору (пункт 6.7);

- реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інакше не передбачено рішення суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV«Про виконавче провадження»,чинного на момент виникнення спірних правовідносин, та з дотриманням вимог Закону № 898-IV.

Позивач як іпотекодержатель згідно з договором іпотеки та частиною третьою статті 36 Закону № 898-IV може задовольнити свої кредиторські вимоги під час звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання шляхом продажу іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі, встановленому статтею 38 цього Закону.

Продаж іпотекодержателем предмета іпотеки третій особі відповідно до статей 36, 38 цього Закону та згідно з умовами іпотечного застереження, визначеного у договорі іпотеки, є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки будь-якій особі визначено умовами договору іпотеки (пункт 29 цього договору), та з урахуванням положень статей 36, 38 № 898-IVЗакону є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

З огляду на вказане Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанцій, вказуючи про можливість задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем з укладенням договору купівлі-продажу будь-яким способом із наданням йому всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, неправильно застосовував норми права, що регулюють спірні правовідносини, оскільки сторонами у договорі іпотеки визначено, що судовий спосіб звернення стягнення застосовується у випадку, коли позасудове врегулювання не привело до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі. Відповідних доказів, які б підтверджували виникнення перешкод для іпотекодержателя у реалізації позасудового способу звернення стягнення на підставі іпотечного застереження у договорі іпотеки, позивачем суду не подано. Отже, позивачем не обґрунтовано порушення, невизнання або оспорення права, за захистом якого він звернувся до суду.

Враховуючи вищевикладений висновок ВП ВС , застосування якого є обов`язковим для суду, суд вважає, що відсутні підстави для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного , керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 263-268 ЦПК України, ЗУ « Про іпотеку « , суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , треті особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду на протязі 30 діб .

Повний текст рішення виготовлений 30.06.2023 р.

Суддя : Г.В. Андрієнко