Справа № 461/5878/22 Головуючий у 1 інстанції:
Провадження № 22-з/811/145/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
30 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
розглянувши у місті Львові без повідомлення учасників справи заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання права власності в порядку спадкування,
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2022 у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

Постановою Львівського апеляційного суду від 30.05.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 13.12.2022 скасовано, ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ГУ ПФУ у Львівській областіна користь ОСОБА_1 354 455,13 грн.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі, в якій просить стягнути з ГУ ПФУ у Львівській областівитрати на професійну правничу допомогу у розмірі 16 000,00 грн, понесені під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також гонорар адвоката у розмірі 15 % із суми, зазначеної в резолютивній частині рішення, а саме 53 168,27 грн.

Оскільки відповідно до положень ч.4 ст.270 ЦПК України немає необхідності у виклику учасників справи, розгляд заяви проводиться судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи та без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вказану заяву слід задовольнити частково, виходячи з таких підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У межах передбачених ч.8 ст. 141 ЦПК України строків представником ОСОБА_1 ОСОБА_2 було надано попередній розрахунок витрат на правничу допомогу та подано заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, яка була направлена відповідачу у справі.

В матеріалах справи наявні: копія Договору про надання професійної правничої допомоги від 27.10.2022, укладеного між ОСОБА_1 , та адвокатом Снігур Г.М.; копія Додаткової угоди № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 27.10.2022; копія Додаткової угоди № 2 до Договору про надання професійної правничої допомоги від 27.10.2022; копії Актів приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 01.11.2022, 06.12.2022, 08.12.2022, 13.12.2022, 12.01.2023, 30.05.2023.

Із вказаних документів вбачається, що загальна вартість наданих адвокатом Снігур Г.М. послуг ОСОБА_1 у суді першої та апеляційної інстанцій становить 16 000,00 грн. Зокрема, написання позовної заяви 5000,00 грн, написання відповіді на відзив 2000,00 грн, участь у судовому засіданні у суді першої інстанції (06.12.2022) 2000,00 грн, участь у судовому засіданні у суді першої інстанції (13.12.2022) 2000,00 грн, написання апеляційної скарги 5000,00 грн, участь у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції (30.05.2023) 2000,00 грн. Також Додаткової угодою № 1 до Договору передбачено розмір гонорару адвоката за прийняття позитивного для клієнта рішення, а саме 15 % від суми, яка вказана в резолютивній частині рішення суду.

ГУ ПФУ у Львівській областіподало заперечення на заяву про ухвалення додаткового рішення.

Колегія суддів вважає слушними та частково погоджується із доводами заперечень ГУ ПФУ у Львівській області щодо неспівмірності заявлених представником позивача витрат.

Зокрема, у матеріалах справи відсутній документ «відповідь на відзив», за написання якого заявник просить стягнути 2000,00 грн згідно Акту приймання-передачі від 08.12.2022, тому у стягненні заявлених 2000,00 грн слід відмовити.

Крім цього, колегія суддів вважає завищеним та неспівмірним розмір заявлених витрат за написання апеляційної скарги (5000,00 грн), оскільки правова позиція сторони позивача у справі в судах першої та апеляційної не змінювалася. Також, як встановлено, судове засідання у суді першої інстанції, яке відбулося 06.12.2022, тривало 15 хв., тому заявлені представником позивача витрати за участь у ньому у розмірі 2000,00 грн, на думку колегії суддів, є завищеними.

У постановах Верховного Суду від 02.10.2019 у справі №211/3113/16-ц (провадження № 61-299св17) та від 06.11.2020 у справі № 760/11145/18 (провадження № 61-6486св19) зазначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та значенням справи для сторони, а також з урахуванням поданого відповідачем заперечення щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та його доводів щодо їх неспівмірності, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 та стягнення із ГУ ПФУ у Львівській областіна користь ОСОБА_1 10 000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої та апеляційної інстанцій.

Розмір понесених витрат на таку суму відповідає принципу співмірності із складністю справи та виконаним адвокатом обсягом робіт.

Колегія суддів не вбачає підстав для стягнення із ГУ ПФУ у Львівській областіна користь ОСОБА_1 гонорару адвоката у розмірі 15 % із суми, зазначеної в резолютивній частині рішення, а саме 53 168,27 грн, виходячи з такого.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 7072) (пункт 5.43 постанови).

З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Колегія суддів вважає, що заява представника позивача щодо стягнення гонорару адвоката у розмірі 53 168,27 грн не відповідає критерію розумності, такі витрати не мають характеру необхідних, не співрозмірні із виконаною роботою адвоката, а їх відшкодування за відсутності достатнього обґрунтування з огляду на обставини цієї справи матиме надмірний характер для відповідача, який є органом державної влади, і в умовах воєнного стану буде надмірним фінансовим тягарем для нього.

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що з ГУ ПФУ у Львівській областіна користь ОСОБА_1 слід стягнути 10 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій, про що згідно до п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України необхідно постановити додаткове судове рішення.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішеннязадовольнити частково.

Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, понесені у суді першої та апеляційної інстанцій.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 30.06.2023

Головуючий

Судді