1Справа № 335/4371/23 2/335/1834/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Товстоус Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Запоріжжя у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з Відповідачем перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.11.2010 року Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 169. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що шлюбні відносини з відповідачем припинені більше року тому, з причин відсутності взаєморозуміння у вирішенні питань сім`ї, несумісних поглядів на життя, протилежних уявлень про спільний побут. Подальше проживання сторін однією сім`ю є неможливим, взаєморозуміння між ними втрачено. На теперішній час вони проживають окремо, шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться.

У зв`язку з втратою почуття любові та взаємоповаги, несумісністю поглядів на спільне життя та сімейні відносини, позивач просить шлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає.

Ухвалою судді від 24.05.2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, посилаючись на те, що у сторін різні погляди на життя, часті сварки, спільне життя з відповідачем є неможливим вже тривалий час, на даний час вони спільно не проживають і вона не бажає зберігати сім`ю. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй шлюбне прізвище.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечував.

Заслухавши пояснення сторін у справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12.11.2010 року Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 169, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 8). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 9).

В ході розгляду справи встановлено, що шлюбні відносини подружжя на даний час не підтримуються, сторони у справі проживають окремо, внаслідок втрати взаєморозуміння та різних поглядів на життя.

Відповідно до ст.ст. 110, 112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.

Відповідно до ст. 109 СК України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з однієї із основних засад шлюбу, яка полягає у добровільності шлюбу, який ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка.

Так, позивач наполягає на розірванні шлюбу та неможливості його збереження за відсутності почуттів взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, що є моральною основою шлюбу. Відсутність у позивача бажання зберігати шлюб, яка наполягає на тому, що спільне життя подружжя суперечить її інтересам, засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Згідно роз`яснень, викладених у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

На підставі аналізу наданих позивачем доказів, суд дійшов висновку про підтвердження обставин, викладених позові, про те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, збереження сім`ї є неможливим.

Враховуючи, що примирення між сторонами є неможливим, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти задоволення позову, в ході судового розгляду встановлено, що подальше збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про розірвання шлюбу.

Виходячи з принципу неприпустимості примушення до шлюбу та шлюбних відносин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, та вважає за необхідне шлюб між сторонами припинити шляхом його розірвання, у зв`язку чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Беручи до уваги, що позивачем було виявлено бажання після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу, суд вважає за можливе залишити їй після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_4 ».

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 206, 263-265 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 ) про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 12.11.2010 року Дніпрорудненською міською радою Василівського району Запорізької області, актовий запис № 169 розірвати.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 залишити прізвище « ОСОБА_4 ».

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23.06.2023 року.

Суддя В.В. Калюжна