Ухвала

Іменем України

28 червня 2023 року

м. Київ

справа № 757/63529/18-ц

провадження № 61-8812ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левчук Ірини Ігорівни, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним пункту іпотечного договору,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати пункт 2.2 договору іпотеки від 24 червня 2015 року за реєстровим № 825 недійсним, а дії приватного нотаріуса Левчук І. І. щодо вилучення в нього ( ОСОБА_1 ) оригіналу договору купівлі-продажу від 18 серпня 2010 року за реєстровим № 4185 з невід`ємними додатками до нього під час вчинення нотаріальної дії, яка цього не передбачала, - неправомірними; видати йому зі справ нотаріуса оригінал договору купівлі-продажу від 18 серпня 2010 року за реєстровим № 4185, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна від 08 вересня 2010 року № 27256490, витяг з Державного реєстру правочинів від 18 серпня 2010 року № 8901321.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року позов залишено без задоволення.

29 березня 2023 року подав засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 квітня 2023 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року на підставі частини другої статті 358 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту оскаржуваного рішення.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року було подано 29 березня 2023 року, тобто після спливу більше одного року з дня закінчення строку на його апеляційне оскарження. Заявником не наведено обставин, передбачених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, за наявності яких суд може поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення його повного тексту.

08 червня 2023 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 квітня 2023 року, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення, поновити строк на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року і направити справу для продовження апеляційного розгляду.

Касаційна скарга, подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України, мотивована тим, що 23 липня 2021 року він з`явився до суду першої інстанції для отримання повного тексту рішення суду, однак помічник судді йому відмовив, так як повного тексту рішення суду складено не було. У справі відсутні належні докази вручення йому копії оскаржуваного рішення місцевого суду раніше, ніж 27 лютого 2023 року. Крім того, через карантинні обмеження, викликані пандемією COVID-19, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та запровадженням на території України воєнного стану доступ до канцелярії суду першої інстанції здійснювався двічі на тиждень по дві години, що унеможливило отримання повного тексту рішення через непроживання його в Києві. Також він був відсутній в Україні з 09 по 28 серпня 2021 року, з 02 по 08 вересня 2021 року, з 13 жовтня по 24 грудня 2021 року.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи є однією з основних засад судочинства (пункт 8 статті 129 Конституції України).

При цьому забезпечення апеляційного оскарження рішення суду має бути здійснено судами з урахуванням принципу верховенства права і базуватися на справедливих судових процедурах, передбачених вимогами законодавства, які регулюють вирішення відповідних процесуальних питань.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) виходить з того, що, реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Зокрема, ЄСПЛ вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу «res judicata», тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення ЄСПЛ від 03 грудня 2003 року у справі «Рябих проти Росії»).

Питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, пункт 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», рішення ЄСПЛ від 14 жовтня 2003 року у справі «Трух проти України»).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип «res judicata» (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України»).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно зі статтею 354 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: 1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду; 2) на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Частиною другою статті 358 ЦПК України передбачено, що незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Встановлено, що в судовому засіданні, яке було призначене на 20 липня 2021 року, ОСОБА_1 був присутній

Повний текст рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року було складено 23 липня 2021 року, тобто строк на його апеляційне оскарження закінчився 23 серпня 2021 року.

Копію рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року було направлено ОСОБА_1 23 липня 2021 року на адресу, зазначену ним в позовній заяві.

Повний текст рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року було оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 27 липня 2021 року.

Апеляційну скаргу на рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року було подано заявником 29 березня 2023 року, тобто, через один рік, сім місяців та сім днів після закінчення строку на апеляційне оскарження вказаного рішення суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заявив клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року, посилаючись на неотримання ним копії оскаржуваного рішення суду, на карантинні обмеження та на введення в Україні воєнного стану.

Оцінивши в сукупності наведені ОСОБА_1 обставини, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що вони не є поважними причинами пропуску цього строку і не є підставами (виключними випадками), передбаченими пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, за наявності яких суд може поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення його повного тексту, оскільки: 1) ОСОБА_1 був обізнаний про розгляд справи та брав участь в судовому засіданні 20 липня 2021 року; 2) ОСОБА_1 не був позбавлений можливості ознайомитися з повним текстом рішення місцевого суду у Єдиному державному реєстрі судових рішень, де воно було оприлюднене 27 липня 2021 року; ОСОБА_1 не надав доказів на підтвердження обставин непереборної сили в період з 23 липня 2021 року по 29 березня 2023 року.

Що стосується доводів заявника про введення в Україні воєнного стану, необхідно зазначити таке.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) зазначено, що введення на території України воєнного стану не зупинило перебіг процесуальних строків звернення до суду. Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.

Враховуючи те, що останній день перебігу процесуального строку на звернення до суду з касаційною скаргою в цій справі припав на період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, ця обставина могла унеможливити дотримання такого строку заявником за умови надання нею до суду належних доказів того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск строку на звернення до суду, та могла б бути визнаною поважною причиною для поновлення процесуального строку.

ОСОБА_1 не навів обґрунтування того, як саме введення воєнного стану обумовило пропуск ним строку на звернення до суду з апеляційною скаргою.

Пунктом 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Таким чином, поновлення пропущеного процесуального строку здійснюється судом, якщо такий пропуск чи неможливість вчинення відповідної процесуальної дії зумовлена саме обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Для поновлення строку недостатньо лише посилання на наявність таких обмежень. Необхідним є наведення конкретних обставин та надання скаржником відповідних доказів на підтвердження їх існування, а також доведення їх впливу на своєчасність реалізації ним своїх прав.

Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22).

Касаційна скарга ОСОБА_1 не містить обґрунтування того, які саме обмеження, впроваджені у зв`язку з карантином, та як саме перешкодили йому звернутися з апеляційною скаргою у встановлений процесуальним законом строк.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Отже, тільки наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.

Крім того, саме на заявника покладено обов`язок доведення наявності в нього об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення. Однак заявник на навів таких обставин.

Дата фактичного отримання заявником рішення місцевого суду мала б значення при вирішенні питання про поновлення строку на апеляційне оскарження на підставі частин другої, третьої статті 354 ЦПК України, однак, так само як і відсутність заявника в Україні в зазначені ним проміжки часу, не є обставиною (згідно з пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України), за наявності якої суд може поновити строк на апеляційне оскарження рішення суду у разі подання апеляційної скарги після спливу одного року з дня складення його повного тексту.

Встановивши, що звернувшись з апеляційною скаргою рішення Печерського районного суду міста Києва від 20 липня 2021 року після спливу більш ніж одного року з дня складення повного тексту вказаного рішення, заявник не долучив до апеляційної скарги доказів на підтвердження обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції правильно відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі частини другої статті 358 ЦПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд діяв у межах наданих йому цивільним процесуальним законодавством України повноважень, з додержанням вищенаведених вимог міжнародного законодавства та згідно з прецедентною практикою ЄСПЛ.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судового рішення.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 28 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левчук Ірини Ігорівни, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним пункту іпотечного договору.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко