СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/1651/23

пр. № 2/759/1836/23

29 листопада 2023 року Святошинський районний суд м. Києва в складі

головуючого судді Журибеда О.М.

за участю секретаря судових засідань Істоміної О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ-Автосервіс», третя особа: Державна служба з питань праці в місті Києві про визнання дій протиправними, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсацію втрати частини доходів та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ТОВ «АТЛ-Автосервіс», третя особа: Державна служба з питань праці в місті Києві та просить: - визнати дії ТОВ «АТЛ-Автосервіс» протиправними; - стягнути з ТОВ «АТЛ-Автосервіс» на користь позивача середній заробіток за період з 25.02.2022 року по 19.07.2022 року у розміррі 37608, 00 грн.; - стягнути з ТОВ «АТЛ-Автосервіс» на користь позивача компенсацію за дні невикористаної щорічної відпустки у розмірі 3134, 65 грн.; - стягнути з ТОВ «АТЛ-Автосервіс» на користь позивача моральну шкоду у розмірір 50000, 00 грн.; - судові витрати покласти на відповідача.

Позов мотивовано тим, що позивач з 30.06.2021 року перебував на посаді водія транспортних засобів працюючи на підприємстві ТОВ «АТЛ-Автосервіс». У зв`язку з військової агресією росії проти України, позивача 25.02.2022 року було мобілізовано до лав Збройних Сил України. Того ж дня, наказом командира НОМЕР_1 позивача було зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення. Про даний факт відразу було повідомлено керівника підприємства та надано йому повістку для підтвердження факту мобілізації на військову службу. Під час проходження військової служби, наказом командира ВС НОМЕР_2 01.05.2022 року позивача було виключено із списків даної віськової частини та 04.05.2022 року зараховано до ВС НОМЕР_5, а 01.06.2022 до НОМЕР_3 . На підставі наказу командира ВС НОМЕР_3 від 02.11.2022 року №156, з дати видання наказу та по теперішній час, позивач знаходиться у відрядженні у м. Києві. Під час вищезазначеного відрядження, 19.11.2022 року позивачем було прийнято рішення про звільнення з місця роботи за власним бажанням. Під час звільнення стався конфлікт. 21.12.2022 року позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату заборгованості грошових коштів за невикористану відпустку при звільненні та виплату заборгованості по середній заробітній платі з 25.02.2022 року по 19.07.2022 року, адже з моменту мобілізації до Збройних сил України відповідач припинив виплати заробітної плати. У зв`язку з порушенням відповідачем норм законодавства, позивач змушений звернутись до суду. Окрім того зазначає, що йому завдано душевні страждання. Протиправними діями відповідача моральному здоров`ю спричинено значної шкоди, тому що весь період намагання поновити права, життя позивача було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 30.01.2023 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 24.02.2023 року здійснено перехід до розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

08.06.2023 розпорядженням №131 здійснено повторний авторозподіл справи, у зв`язку зі звільненням Кириленко Т.В. з посади судді.

08.06.2023 року протколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Журибеду О.М.

Ухвалою Святошинського районого суду м. Києва від 09.06.2023 року справу прийнято до провадження судді та призначено підготовче судове засіадння за загальними правилами позовного провадження.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 13.10.2023 року подав заяву до суду про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача ТОВ «АТЛ-Автосервіс» в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 23.11.2023 року ппредставник Грицик Д.С. подав заяву до суду про розгляд справи за його відстуності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши наявні у справі письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

25.05.2022 року позивача ОСОБА_1 мобілізовано на військову службу та зараховано до списків особового складу до військової частини НОМЕР_2 , що підтверджуєтьсявійськовим квитком серії НОМЕР_4 (а.с. 20-25).

01.05.2022 року позивача виключено зі списків військової частини НОМЕР_2 та 04.05.2022 року зараховано до віськової частини НОМЕР_5 , а 01.06.2022 року зараховано до - військовї частини НОМЕР_3 .

На момент мобілізаційного призову на військову службу позивач працював на посаді водія в ТОВ «АТЛ-Автосервіс» з 30.06.2021 року (а.с. 27).

18.11.2022 року позивач ОСОБА_1 надав ТОВ «АТЛ-Автосервіс» заяву про звільнення з роботи з 18.11.2022 року за власним бажанням (а.с. 58).

Наказом ТОВ «АТЛ-Автосервіс» №104-к від 18.11.2022 року, ОСОБА_1 , водія автотранспортних засобів, звільнено 18.11.2022 року за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 59).

Згідно відомостей ПФУ позивач за звітній рік 2021 року отримував заробітну плату від відповідача в розмірі 6130, 89 грн. (а.с. 16-17).

Відповідно до відомостей форми ОК-7 ПФУ, позивач отримува заробітну плату від відповідача за 2022 рік в січні- 6500, 00 грн., в лютому 5525, 00 грн. (а.с. 18-19).

Згідно повідмовлення ТОВ «АТЛ-Автосервіс» про нараховані та виплачені суми при звільненні, позивачу нараховано: - компенсація відпустки 25 днів у розмірі 5435, 00 грн.; оплата мобілізованим з 01.07.2022 року по 19.07.2022 року - 4121, 91 грн.; - за червень 2022 року - 6975, 54 грн.; - з 25.02.2022 року по 28.02.2022 року - 634, 14 грн.; - за квітень 2022 року - 6658, 47 грн.; - за березень 2022 року - 6975, 54 грн.; - затравень 2022 року - 6975, 54 грн. (а.с. 60).

Згідно платіжної інструкції №7983 від 01.12.2022 року відповідачем здіснено виплату на рахунок ОСОБА_1 в розміррі 26034, 61 грн. (а.с. 61).

Відповідно до платіжної інструкції №7984 від 01.12.2022 року позивач здійснено переказ коштів на рахунок позивача у розмірір 4375, 18 грн. (а.с. 62).

Між сторонами склалися трудові правовідносини та існує спір з приводу порядку здійснення розрахунку роботодавця з працівником, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, що регулюється нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП) та інших нормативно-правових актів України.

Надаючи оцінку позовним вимогам в контексті обставин спірних правовідносин суд виходить з наступного.

Згідно ч. 3 ст. 119 КЗпП, у редакції, що діяла до 19.07.2022р., за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігається місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову.

19.07.2022р. набрав чинності Закон України від 01.07.2022р. №2352-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» (далі - Закон №2352).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» (зі змінами, внесеними Законом №2352) на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина передбачених статтями 43, 44 Конституції України.

Також Законом №2352 внесено зміни до ст. 119 КЗпП в частині виключення норми щодо збереження роботодавцем середнього заробітку працівникам, призваним на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення.

Так, відповідно до п. 17 Закону №2352 внесено зміни до ч. 3 ст. 119 КЗпП, а саме: слова «зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток» замінено словами «зберігаються місце роботи і посада».

При цьому державою мобілізованим працівникам забезпечено виплату грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Кабінетом Міністрів України прийнято постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022р. №168.

Пунктом 1 вказаної постанови передбачається установити, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.

Таким чином, держава взяла на себе обов`язок з виплати щомісячного забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил та мобілізованим працівникам (зокрема, тим, що перебувають на військовій службі за контрактом) та при цьому з 19 липня 2022 року зняла цей обов`язок з роботодавців, які в умовах війни та воєнного стану мають обмежені фінансові можливості.

Оскільки закон не має зворотної дії в часі, обов`язок роботодавця щодо збереження за такими категоріями працівників середнього заробітку зберігається до дня, що передує дню набранням чинності цим Законом, тобто до 18.07.2022р. включно.

По обставинам спірних правовідносин судом встановлено, що після призову позивача на військову службу у зв`язку з мобілізацією відповідач тимчасово затримав виплату заробітної плати позивачу у вигляді середнього заробітку. Натомість, на підставі заяви позивача від 18.11.2022 року про звільнення за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, відповідачем 01.12.2022 року перераховано на рахунок позивача заборгованість з виплати середнього заробітку за період з 25.02.2022 року по 19.07.2022 року та також здійснено виплату компенсації відпустки з 25 днів в загальній сумі 30409, 79 грн., а з 19.07.2022 року відповідач не здійснює збереження середнього заробітку позивача на підставі Закону №2352

При цьому варто звернути увагу, що відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, внаслідок чого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви.

За таких обставин судом не встановлено існування невиконаного зобов`язання відповідача з виплати позивачу середнього заробітку за період після призову позивача на військову службу у зв`язку з мобілізацією по дату звільнення та компенсації невикористаної відпустки, а відтак позовні вимоги про стягнення невиплаченої заробітної плати та невикористаної відпустки не підлягають до задоволення.

Необґрунтованою є й вимога позивача про відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З огляду на наведене та приймаючи до уваги встановлену судом відсутність порушення трудових прав позивача з боку відповідача, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2, 5, 11-13, 81, 83, 89, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АТЛ-Автосервіс», третя особа: Державна служба з питань праці в місті Києві про визнання дій протиправними, стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсацію втрати частини доходів та моральної шкоди- відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.М. Журибеда