Справа № 545/4132/22
Провадження № 2/545/319/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" червня 2023 р. року Полтавський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.,

з участю секретаря Глазунової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 червня 2021 року між нею та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно з яким остання отримала у борг 180 880 грн, що в еквіваленті по домовленості сторін складає 6 650 доларів США, які зобов`язувалась повернути до 17 грудня 2021 року, про що надала відповідну розписку. Проте відповідач у встановлений строк борг не повернула, тому просить стягнути з неї борг за договором позики у розмірі 537 780 грн, з яких: 265 335 грн сума основного боргу; 6 146,20 грн - інфляційні збитки; 1 298,80 три відсотки річних; 265 000 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання та судові витрати( пов`язані з наданням професійної правничої допомоги у сумі 43 789 грн та судовий збір в розмірі 5 377 грн).

У судове засідання позивач та представник позивача не з`явилися, попередньо надавши заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечували.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав. Згідно з п. 2 ч.7, ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається таким, що повідомлений належним чином. За таких обставин, за згодою позивача, проводиться заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що 17.06.2021 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладений договір позики №X170621-20, згідно з яким остання отримала у борг 180 880 грн, що в еквіваленті за домовленістю сторін складало 6 650 доларів США, які зобов`язувалась повернути до 17 грудня 2021 року, що підтверджується відповідною розпискою(а.с.16-18).

Згідно з наданим позивачем розрахунком станом на 23.02.2022 року борг складає 537 780 грн, з яких: 265 335 грн (6 650 доларів США *39,90 грн) сума основного боргу; 6 146,20 грн - інфляційні збитки; 1 298,80 три відсотки річних; 265 000 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання (а.с.27-28).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

17 червня 2021 року відповідач ОСОБА_2 надала розписку про позику у ОСОБА_1 180 880 грн (в еквіваленті 6 650 доларів США*27,20 грн.) та зобов`язалася повернути суму боргу до 17 грудня 2021 року (а.с.18).

Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Таким чином, заборгованість за договором позики становить 265 335 грн. згідно з курсом долара США Національного Банку України станом на дату подачі позову до суду 09.09.2022 (6 650 доларів США * 39.90 грн = 265 335 грн).

Відповідно до ст.615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до п.3 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Враховуючи правовий висновок, що міститься в постанові від 18 вересня 2013р. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах по справі № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 року по справі №686/21962/15-ц.

З урахуванням викладеного суд прийшов до висновку, що до спірних правовідносин застосовуються положення ч.2 ст.625 ЦК України.

Таким чином, вимоги в частині стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

За таких обставин, підлягають стягненню з ОСОБА_2 за період з 17.06.2021 року по 23.02.2022 року інфляційні втрати у розмірі 6 146,20 грн., 3 % річних від простроченої суми заборгованості у розмірі 1 298, 80 грн. та пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання -265 000грн.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст.ст.12,13,77,78,79,80,81,82 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або достовірності їх визнання.

Наданий позивачем розрахунок відповідачем не оспорювався.

Таким чином, позовна вимога про стягнення грошової заборгованості за договором позики є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.1,2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Участь адвоката Гупала Р.М., який представляє інтереси позивача у справі та факт надання ним правової допомоги підтверджено наступними документами: копією договору про надання правової допомоги та додатковою угодою №1 від 15.09.2020, копією ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 15.09.2020.

Згідно з договором про надання правової допомоги від 15.09.2020, укладеного між позивачем та адвокатом, з додатковою угодою №1 від 15.09.2021 та додатку до нього від 02.09.2022, орієнтовна вартість наданих послуг без участі у судових засіданнях становить 12 000грн (консультація клієнта з вивченням відповідних документів за позовом, юридичний аналіз законодавства та судової практики з питань, викладених у позовній заяві, підготовка та подача позовної заяви, підготовка та подача відповіді на відзив). Участь в судових засіданнях становить 3 250грн за кожен день (орієнтовно 2 судових засідання 6 500грн). Крім того, у разі прийняття рішення по справі на користь позивача, він має сплатити додатковий гонорар у розмірі 5% від суми задоволених позовних вимог. Сума позовних вимог складає 537 778 грн (5% від даної суми складає 26 889грн).

Отже, попередня (орієнтовна) сума витрат на професійну правничу допомогу становить 43 789грн (10 400грн + 6 500грн + 26 889грн).

Встановлено, що позивачем сплачені витрати на правничу допомогу в розмірі 10 400грн 00 коп, що підтверджується рахунком-фактурою від 05.09.2022 (а.с.38).

Відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) у решті суми витрат(33 389 грн)є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 20 липня 2021 року по справі N 922/2604/20.

Відтак, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача в частині стягнення витрат на правничу допомогу, а саме в розмірі 10 400грн.

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 9-13, 17, 81, 200, 206, 258-259, 263-265, 279, 280-283 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Дворічанським РВ ГУМВС України в Харківській області 29.12.2007, РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики №Х170621-20 від 17.06.2021 у розмірі 537 780 грн 00 коп, з яких: 265 335,00 грн сума основного боргу; 6 146,20 грн - інфляційні збитки; 1 298,80 три відсотки річних; 265 000,00 грн пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 10 400грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 377грн 80 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошенняшляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: Л. І. Стрюк