ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Красвітної Т.П.,

суддів: Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.,

за участю секретаря Сахарова Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 10 серпня 2023 року по справі за позовом керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки з незаконного володіння,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2022 року керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся до суду з даним позовом в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, посилаючись на те, що рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 15.10.2019 по справі №201/5916/18, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.02.2020 та постановою Верховного Суду від 24.11.2020, визнано недійсним рішення Дніпровської міської ради №151/24 від 20.09.2017 «Про передачу земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Судовими рішеннями встановлено, що вказаним рішенням Дніпровської міської ради №151/24 від 20.09.2017 у приватну власність ОСОБА_3 передано земельну ділянку (кадастровий номер :03:016:0080) площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі АДРЕСА_2 . Відповідно до інформації Центрального районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області №363/14.5-29 від 09.02.2018 встановлено, що 26.05.2017 за №179 Солонянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області зареєстровано актовий запис про смерть ОСОБА_3 . Отже, на час прийняття 20.09.2017 рішення Дніпровською міською радою про передачу у приватну власність земельної ділянки, ОСОБА_3 помер, а тому була відсутня цивільна правоздатність, передбачена ст. 25 ЦК України. Окрім цього, на підставі рішення Дніпровської міської ради №151/24 від 20.09.2017, відповідно до поданої заяви про державну реєстрацію в інтересах ОСОБА_3 представником по довіреності від 08.07.2016 ОСОБА_4 , державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради 29.09.2017 зареєстровано право власності на земельну ділянку (кадастровий номер :03:016:0080) за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), індексний номер рішення 37408542, номер запису про право власності 22662880. Отже, правовстановлюючий документ, на підставі якого померлим ОСОБА_3 було набуто право власності на спірну земельну ділянку вищевказане рішення Дніпровської міської ради - визнано недійсним, що виключає наявність у останнього та у його спадкоємців прав щодо спірної земельної ділянки. Однак, право власності на вказану земельну ділянку на підставі заповіту ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ,було успадковано 31.05.2018 його сином ОСОБА_1 . В подальшому, 11.07.2018 на підставі договору купівлі-продажу №844, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченко О.О., ОСОБА_1 продав спірну земельну ділянку з кадастровим номером :03:016:0080 площею 0,1000 га, розташовану в АДРЕСА_2 ОСОБА_2 . Тому позивач просив:

визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:016:0080, укладений 11.07.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченко О.О. за №844;

скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :03:016:0080, що розташована в районі АДРЕСА_1 , проведену за ОСОБА_3 на підставі рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бойко О.В. №37408542 від 04.10.2017;

визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом після ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , видане 31.05.2018 державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Супруненко А.М. на імя ОСОБА_1 та зареєстроване за №1- 1338 (спадкова справа № 431/2017);

скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:016:0080, що розташована в районі АДРЕСА_1 , проведену за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право на спадщину від 31.05.2018 №1-1338;

витребувати із незаконного володіння та користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 210100000:03:016:0080 у власність держави в особі Дніпровської міської ради.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2023 року позов задоволений. Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :03:016:0080, що розташована в районі АДРЕСА_1 , проведену за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі рішення державного реєстратора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Бойко О.В. №37408542 від 04.10.2017. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:016:0080, що розташована в районі АДРЕСА_1 , після померлого ОСОБА_3 , видане 31.05.2018 та зареєстроване за №1- 1338 державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Супруненко А.М. на імя ОСОБА_1 (спадкова справа № 431/2017). Скасовано державну реєстрацію права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:016:0080, що розташована в районі АДРЕСА_1 , проведену за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право на спадщину після померлого ОСОБА_3 , виданого 31.05.2018 та реєстрованого за №1-1338 державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Супруненко А.М. Визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки з кадастровим номером :03:016:0080, укладений 11.07.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченко О.О. за №844. Витребувано із незаконного володіння та користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 210100000:03:016:0080, що розташована в районі АДРЕСА_1 у власність держави в особі Дніпровської міської ради. Стягнено з ОСОБА_1 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 6202,50 грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь Дніпропетровської обласної прокуратури сплачений судовий збір в розмірі 6202,50 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується, зокрема, письмовою розпискою учасників справи від 14.11.2023 (а.с. 149 т.2).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Солонянським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області, актовий запис за №179 (а.с. 78 т.2), а також листом Центрального районного у місті Дніпрі відділу ДРАЦС ГТУЮ у Дніпропетровській області від 09 лютого 2018 року №363/14.5-29 (а.с. 15 справи 201/5916/18).

Рішенням Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року №151/24 у приватну власність ОСОБА_3 (після його смерті) передано земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:016:0080, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в районі АДРЕСА_2 (а.с. 10-11 справи 201/5916/18).

На підставі заяви про державну реєстрацію в інтересах ОСОБА_3 , поданої представником за довіреністю ОСОБА_4 , посвідченою приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Скибою І. А. 08 липня 2016 року серія та номер НВТ 742383, державний реєстратор департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Каско О.В. 29 вересня 2017 року зареєструвала право власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_3 , індексний номер рішення 37408542, номер запису про право власності 22662880 (а.с. 32 т. 1, 107 т.2).

Відповідно до повної копії спадкової справи №431/2017 після ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведеної Солонянською державною нотаріальною конторою, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся 20.10.2017 син спадкодавця - ОСОБА_1 (а.с. 77 зворот, 84 зворот т.2).

За життя ОСОБА_3 склав заповіт від 08.07.2016 року, що посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шевченко В.В. за №1003, відповідно до якого на випадок своєї смерті всі майнові права та все його майно заповідав ОСОБА_1 (а.с. 85 т. 2).

ОСОБА_3 на день смерті дійсно постійно проживав і був зареєстрований по АДРЕСА_3 разом з ОСОБА_6 (дочка), ОСОБА_7 (зять), ОСОБА_8 (онука), ОСОБА_9 , 2008 року народження (правнука), що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Солонянської селищної ради від 07.11.2017 №1277 (а.с. 86 т.2).

31 травня 2018 року державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом №1-1338 на ім`я ОСОБА_1 на спірну земельну ділянку площею 0,1 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :03:016:0080, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 108 т.2).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.12.2022 №316746661, на підставі свідоцтва про право на спадщину №1-1338 від 31.05.2018, державним реєстратором Солонянської державної нотаріальної контори Супруненко А.М. прийнято рішення №41390855 від 01.06.2018 про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 (а.с. 31 т.1).

В подальшому, 11.07.2018 на підставі договору купівлі-продажу №884, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченко О.О., ОСОБА_1 продав земельну ділянку з кадастровим номером :03:016:0080, площею 0,1000 га, ОСОБА_2 (а.с. 37 т.1).

Право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:016:0080, площею 0,1000 га, 11.07.2018 зареєстроване за ОСОБА_2 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, згідно рішення приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченко О.О. індексний номер 42001294 від 11.07.2018, на підставі вказаного вище договору купівлі-продажу №884 від 11.07.2018 (а.с. 31 т.1).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2019 у цивільній справі №201/5916/18, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.02.2020 та постановою Верховного Суду від 24.11.2020, визнано недійсним рішення Дніпровської міської ради №151/24 від 20.09.2017 «Про передачу земельної ділянки в районі АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 38-41, 42-43, 44-48 т.1).

Судом апеляційної інстанції оглянута вказана вище цивільна справа №201/5916/18, рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15.10.2019 набрало законної сили 19.02.2020.

У зазначених вище судових рішень, зокрема, установлено, що на час прийняття 20.09.2017 рішення Дніпровською міською радою про передачу у приватну власність земельної ділянки, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, а отже, була відсутня цивільна правоздатність, передбачена ст. 25 ЦК України.

Згідно зі статтями 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Частиною першою статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

За положеннями частини п`ятої вказаної вище статті, органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, укладати договори в рамках державно-приватного партнерства, у тому числі концесійні договори, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів (ч. 8 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Добросовісність є однією із загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Обидві сторони правочину, починаючи зі стадії, яка передує його вчиненню, мають поводитися правомірно, зокрема, добросовісно (див. близькі за змістом висновки у постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 688/2908/16-ц (пункт 37), від 20 липня 2022 року у справі № 923/196/20(пункт 40)). Вирішуючи питання про витребування майна, важливо перевірити добросовісність, насамперед, набувача цього майна, у тому числі те, чи знав або міг знати такий набувач про недобросовісну поведінку продавця. Вказане має значення для застосування як критерію законності втручання держави у право набувача на мирне володіння майном, так і критерію пропорційності такого втручання легітимній меті останнього.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 06.07.2022 року у справі №914/2618/16.

Підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства Юстиції України від 22.02.2012 №296/5, встановлено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

З повної копії спадкової справи №431/2017 після ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , убачається, що син спадкодавця - ОСОБА_1 звернувся до Солонянської державної нотаріальної контори 31 травня 2018 року із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на спірну земельну ділянку, надавши нотаріусу, зокрема, Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №99322684 від 04.10.2017 (а.с. 101-102 т.2).

Згідно змісту вказаного вище витягу №99322684 від 04.10.2017, право власності на спірну земельну ділянку було зареєстроване 29 вересня 2017 року за спадкодавцем ОСОБА_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року №151/24 (а.с. 101 зворот т.2).

Отже, відповідач ОСОБА_1 знав, що рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року №151/24 було ухвалене після смерті батька, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Частиною четвертою статті 25 ЦК України встановлено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

ОСОБА_2 , який є покупцем за договором купівлі-продажу №884 від 11.07.2018, є сином ОСОБА_1 (продавця за вказаним договором) та, відповідно, онуком ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами справи та визнано учасниками процесу у судовому засіданні.

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на час виникнення спірних правовідносин був повнолітнім та дієздатним, при укладення договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки мав обєктивну можливість, міг і повинен був проявити звичайну обачливість, ознайомитись із правоустановчими документами на вказане нерухоме майно та з витягом із Реєстру прав власності на нерухоме майно, де наявна інформація про набуття його дідом ОСОБА_3 права власності на спірну земельну ділянку на підставі рішення Дніпровської міської ради від 20.09.2017 року, тобто яке було ухвалене після смерті діда 26 травня 2017 року; крім того, з Реєстру прав власності чітко вбачається, що реєстрація права власності за дідом також була здійснена після смерті останнього.

Більше того, позов керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави у справі №201/5916/18 до Дніпровської міської ради, треті особи - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , про визнання недійсним рішення Дніпровської міської ради, - пред`явлений до суду 01 червня 2018 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви; вказана цивільна справи оглянута апеляційним судом у судовому засіданні.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що повнолітній дієздатний набувач ОСОБА_2 обєктивно міг і повинен був знати, що його батько ОСОБА_1 не має права відчужувати спірну земельну ділянку, оскільки отримав її у порядку спадкування після діда ОСОБА_3 , який на час смерті не був власником спірного нерухомого майна. Отже, ОСОБА_2 є недобросовісним набувачем.

Судом встановлено відсутність порушення справедливого балансу в разі витребування майна від недобросовісного набувача без будь-якої компенсації. Протилежний підхід стимулював би неправомірне та свавільне заволодіння чужим майном та фактично передбачав би винагороду за порушення законодавства і прав інших осіб. Крім того, недобросовісне заволодіння чужим майном не відповідає критерію мирного володіння майном. Натомість таке заволодіння є порушенням мирного володіння інших осіб. Отже, витребування майна від недобросовісного набувача не є порушенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Такі висновки відповідають правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц.

Виходячи з викладеного колегія дійшла висновку, що позовні вимоги про витребування земельної ділянки є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд першої інстанції не звернув увагу, зокрема, на положення статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за змістом частини першої якої територіальним громадам міст належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, визначене відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності.

У статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що територія територіальної громади - це нерозривна територія, в межах якої територіальна громада здійснює свої повноваження щодо вирішення питань місцевого значення відповідно до Конституції і законів України, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування.

Первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста (ч. 1 ст. 6 вказаного вище Закону).

Отже, оскаржуване рішення підлягає зміні, шляхом викладення шостого абзацу резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Витребувати з незаконного володіння та користування ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 210100000:03:016:0080, що розташована в районі АДРЕСА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради ().».

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними (абзац другий частини третьої статті 26 Закону №2255-IX від 12.05.2022 Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень).

Оскільки державна реєстрація права власності на земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :03:016:0080, що розташована в районі АДРЕСА_1 , проведена (рішення державного реєстратора №37408542 від 04.10.2017) за ОСОБА_3 на підставі рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року №151/24, яке визнане недійсним рішенням суду, що набрало законної сили, колегія дійшла висновку про наявність підстав для скасування вказаної державної реєстрації. Тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню без змін.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.

Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Частиною 1 статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 постанови пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», після визнання недійсним першого в ланцюжку договорів купівлі-продажу майна, визнання всіх інших договорів недійсними не вимагається - вони всі є нікчемними, такими, що не породжують юридичних наслідків.

У пункті 50 постанови Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 року в справі №922/614/19 зазначено, що власник з дотриманням вимог статті 388 Цивільного кодексу України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування не потрібно визнавати недійсними рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину (в даному випадку рішення міської ради), який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого 31.05.2018 та зареєстрованого за №1-1338 на ім`я ОСОБА_1 , йвизнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 11.07.2018 №844 - підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні даних позовних вимог.

Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (пункт 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (пункт 9 частини першої статті 27 вказаного вище Закону).

Цей припис слід розуміти так, що рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна (незалежно від того, у порядку яких статей ЦК України відбувається таке витребування) саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Інакше кажучи, для внесення на підставі такого рішення суду до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем, не потрібно за окремою позовною вимогою скасовувати запис про таку реєстрацію за відповідачем (близькі за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц (пункти 98, 99), від 30 червня 2020 року у справі №19/028-10/13 (пункт 10.29), від 06 липня 2022 року у справі №914/2618/16 (пункт 38)).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права (пункт 5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16 (провадження №12-158гс18)). Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17 (провадження №14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18). Відтак застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

З урахуванням наведеного заявлення позивачем у власних інтересах вимоги про скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за ОСОБА_1 не є необхідним для ефективного захисту цих інтересів.

У зв`язку з цим, рішення районного суду підлягає також скасуванню в частині скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:016:0080, за ОСОБА_1 , з ухваленням нового рішення у цій частині про відмову в задоволенні даної позовної вимоги.

За змістом ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, на користь Дніпропетровської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати у вигляді сплаченого судового збору при поданні позовної заяви у розмірі по 2481,00 грн., з кожного відповідача. Тому оскаржуване рішення підлягає також скасуванню в частині розподілу судових витрат з ухваленням у цій частині нового судового рішення.

Крім того, згідно змісту позовної заяви, прокурором доведено, що, звертаючись з даним позовом, він діяв в межах повноважень передбачених ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

У даній справі позов подано прокурором в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Частиною третьою статті 56 ЦПК України передбачено, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Статус прокурора визначено у статті 15 вказаного вище Закону України «Про прокуратуру», частиною другою якої передбачено також, що прокурори в Україні мають єдиний статус незалежно від місця прокуратури в системі прокуратури України чи адміністративної посади, яку прокурор обіймає в прокуратурі.

Правобережна окружна прокуратура міста Дніпра повідомила листами від 14.02.2022, від 20.09.2022 року Дніпровську міську раду, зокрема, про порушення інтересів територіальної громади через незаконну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку та просила надати інформацію з питання вжиття заходів до скасування державної реєстрації права власності (а.с. 49-50,51-52 т.1).

Дніпровська міська рада своїм листом від 18.02.2022 №7/11-397 повідомила прокуратуру, зокрема, що міська рада не зверталась до судових установ щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:016:0080, у районі АДРЕСА_1 (а.с. 54 т.1).

Листом Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра від 25.11.2022 №04/53-5892вих22 повідомлено Дніпровську міську раду про наявність підстав для звернення прокуратури із позовною заявою в інтересах Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу та витребування земельної ділянки з незаконного володіння (а.с. 55-56 т.1).

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший-третій частини четвертої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).

Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень органів прокуратури, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

До подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі №587/430/16-ц, провадження №14-104/цс19.

Керівник Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави, в особі органу уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, Дніпровської міської ради, обґрунтував у позовній заяві в чому полягає порушення інтересів територіальної громади, необхідність їх захисту, послався на неподання вказаним органом місцевого самоврядування позовної заяви; прокурором зазначено орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, в інтересах якого діє прокуратура; повідомлено письмово Дніпровську міську раду про здійснення ним представництва у даній справі.

Отже, суд дійшов висновку про дотримання керівником Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра Грицаєм С. вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» та наявність у нього повноважень на підписання, пред`явлення позову.

Заяву про застосування строків позовної давності до ухвалення місцевим судом рішення відповідачами не зроблено, тому суд апеляційної інстанції дане питання не вирішує.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню та зміні.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2023 року в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:016:0080, розташована в районі АДРЕСА_1 , після померлого ОСОБА_3 , виданого 31.05.2018 та зареєстрованого за №1- 1338 державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Супруненко А.М. на ім`я ОСОБА_1 (спадкова справа № 431/2017); скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:016:0080, що розташована в районі АДРЕСА_1 , проведеної за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва на право на спадщину після померлого ОСОБА_3 , виданого 31.05.2018 та реєстрованого за №1-1338 державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Супруненко А.М.; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:016:0080, що розташована в районі АДРЕСА_1 , укладеного 11.07.2018 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кравченко О.О. за №844; в частині розподілу судових витрат скасувати та у скасованій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позовних вимог керівника Правобережної окружної прокуратури міста Дніпра в інтересах держави, в особі Дніпровської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 відмовити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2023 року змінити, виклавши шостий абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції: «Витребувати з незаконного володіння та користування ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) земельну ділянку площею 0,1 га з кадастровим номером 210100000:03:016:0080, що розташована в районі АДРЕСА_1 на користь територіальної громади в особі Дніпровської міської ради ().».

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10 серпня 2023 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури () судові витрати у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури () судові витрати у розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн. 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Головуючий Т.П. Красвітна

Судді І.А. Єлізаренко

О.В. Свистунова