Справа № 583/5771/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Яценко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання Артеменко О.С.,

представника заявника Поліщука Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , особа дії, якої оскаржуються приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко Вадим Вікторович, заінтересована соба Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп»

на дії державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

17.11.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Поліщук Д.В. звернувся до суду із зазначеною скаргою, згідно якої просить: зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорко В.В. повернути ОСОБА_1 незаконно стягнуті грошові кошти у розмірі 32458,79 грн. грошові кошти, які стягнуті із заробітної плати понад встановлений відсоток відрахувань, а також незаконно стягнуті грошові кошти у розмірі 36 648,73 грн., які не належать боржнику.

Вимоги за скаргою обґрунтовуються тим, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорко Вадима Вікторовича знаходиться виконавче провадження № 67290906 від 27.10.2021 з примусового виконання виконавчого листа № 583/1058/15-2, виданого 10.09.2021 Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 32427,81 дол. США заборгованості за кредитом, 2671,94 дол. США заборгованості за відсотками, 262,64 дол. США заборгованості зі сплати комісії та 756,30 дол. США пені за прострочення сплати кредиту, що загалом становить 36118,69 дол. США заборгованості за кредитним договором.

Як їм стало відомо з відомостей, що містяться в Автоматизованій системі виконавчого провадження (далі АСВП), 29.09.2023 приватним виконавцем Закорко В.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої постановлено здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 1050131,66 гривень, в тому числі виконавчий збір/основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій. Разом з тим 03.11.2023 з карткового рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 (картка № НОМЕР_2 для зарахування заробітної плати) приватним виконавцем Закорко В.В. стягнуто всі кошти, які були на даному рахунку, а саме всю заробітну плату боржника у сумі 40573,49 грн. та з карткового рахунку боржника № НОМЕР_3 стягнуто всі кошти, які були на вказаному рахунку у розмірі 36648,73,80 грн.

10.11.2023 боржник направив на електронну адресу приватного виконавця заяву про повернення надміру стягнених коштів та скасування арештів рахунків, а також заяву про наявність рахунку для виплати заробітної плати, проте, станом на момент подання скарги до суду, відповіді від приватного виконавця щодо результатів розгляду заяви про повернення надміру стягнених грошових коштів від 10.11.2023 не отримано, грошові кошти приватним виконавцем не повернуто.

ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 з 11.12.2022 по теперішній час, а також бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України. Рахунок № НОМЕР_3 , з якого приватний виконавець стягнув 36 648,73 грн. дійсно належить боржнику, однак, використовується як фонд роти для потреб роти, в якій боржник проходить військову службу, а грошові кошти, які наявні на цьому рахунку (станом на 03.11.2023) не є особистими коштами боржника та боржник не може ними розпоряджатися на власний розсуд. Таким чином, на переконання заявника, приватний виконавець має перерахувати ОСОБА_1 надміру стягнуті грошові кошти у загальному розмірі 69107,52 грн., у тому числі ті, не належать боржнику.

23.11.2023 від стягувача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» надійшли письмові заперечення на скаргу, за якими стягувач вважає, що приватний виконавець діяв правомірно, у межах виконавчого провадження наклав арешт на кошти боржника, які знаходяться на банківських рахунках, так як інформаці, що кошти на картковому рахунку боржника, відкритому в АТ «КБ «ПриватБанк», є заробітною платою військовослужбовця у приватного виконавця була відсутня на той час, так само як і ніформація щодо спеціального режиму використання коштів, яка має враховуватися банкінськими установами під час виконання рішення про арешт. У звязку з чим в задоволенні скарги просять відмовити, окрім того просять стягнути на користь товариства витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

24.11.2023 від приватного виконавця Закорко В.В. надійшли письмові заперечення на скаргу. Так приватний виконавець зазначає, що боржник добровільно рішення суду не виконував, приватного виконавця про своє місце працевлаштування та отримання доходу не повідомив, на момент списання коштів інформація про спеціальний режим його рахунків до виконавця доведена не була, отже наявні на рахунках бржника кошти є особистою власністю боржника та мають статус депозитних коштів, а тому можуть бути списані, шляхом направлення відповідних платіжних інструкцій до банківських установ, в яких у боржника відкрито рахунки та на яких наявні грошові кошти. У зв`язку з чим вважає свої дії правомірними та у задоволенні скарги просив відмовити.

01.12.2023 представник ОСОБА_1 адвокат Поліщук Д.В. подав до суду додаткові пояснення на заперечення приватного виконавця Закорко В.В. та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп», згідно яких вважав, що приватний виконавець Закорко В.В. помилково рахує кошти боржника його особистою власністю та які мають статус депозитних коштів, що зазначено у постанові від 20 квітня 2022 року у справі № 756/8815/20 Верховного Суду. Також, на його переконання, приватний виконавець був обізнаний про те, що ОСОБА_1 перебуває на військовій службі та отримує заробітну плату, тому у приватного виконавця Закорко В.В. не було жодних підстав для стягнення з ОСОБА_1 всієї суми заробітної плати. Крім того відсутні підстави для відшкодування ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» витрат на правову допомогу, оскільки ніякої допомоги не надавалося, а всі, нібито, витрати викликані незаконними діями приватного виконавця та стягувача.

Представник скаржника в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав, просив скаргу задовольнити.

Приватний виконавець виконавчого округу Сумської області Закорко Вадим Вікторович та заінтересована соба Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» в судове засідання не з`явилися, про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що не перешкоджає подальшому розгляду скарги.

Суд, дослідивши надані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, заслухавши пояснення представника боржника, дійшов таких висновків.

На виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Сумської області Закорко Вадима Вікторовича знаходиться виконавче провадження № 67290906 від 27.10.2021 з примусового виконання виконавчого листа № 583/1058/15-2 виданого 10.09.2021 Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» 32427,81 дол. США заборгованість за кредитом, 2671,94 дол. США заборгованість за відсотками, 262,64 дол. США заборгованість зі сплати комісії та 756,30 дол. США пені за прострочення сплати кредиту, що загалом становить 36118,69 дол. США заборгованість за кредитним договором

27.10.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Сумської області Закорко Вадимом Вікторовичем відкрито виконавче провадження та винесено постанову про арешт коштів боржника, згідно з якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які, заборонено законом та належать боржнику.

29.09.2023 приватним виконавцем Закорко В.В. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, відповідно до якої постановлено здійснювати відрахування із суми доходів боржника у відповідності до вимог чинного законодавства, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, у розмірі 20% доходів щомісяця до погашення загальної суми заборгованості за виконавчим провадженням, яка складає 1050131.66 гривня (UАН), в тому числі виконавчий збір/ основна винагорода приватного виконавця та витрати, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій.

ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем та проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_4 з 11.12.2022 по теперішній час, що підтверджується довідкою від 09.11.2023 за № 4062, а також бере участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією рф проти України, що підтверджується довідкою від 11.09.2023 № 4193.

ОСОБА_1 належать два відкритих банківських рахунки: рахунок № НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», який є зарплатним рахунком, та рахунок № НОМЕР_3 .

03.11.2023 приватним виконавцем Закорко В.В. до АТ «КБ «ПриватБанк» направлено платіжні інструкції щодо списання грошових коштів належних боржнику ОСОБА_1 , відповідно з карткового рахунку № НОМЕР_1 , картка для зарахування заробітної плати, згідно платіжною інструкцією № 412, стягнуто всі кошти, які були на даному рахунку в сумі 40573,49 грн., з карткового рахунку № НОМЕР_3 , згідно платіжною інструкцією № 413, стягнуто всі кошти, які були на вказаному рахунку у розмірі 36648,73 грн.

Заявник зазначає, що кошти, які знаходилися на картковому рахунку № НОМЕР_3 не є власністю ОСОБА_1 , а використовуються як фонд роти, тому незаконно списані з рахунку і підлягають поверненню, а кошти, які знаходилися на картковому рахунку боржника НОМЕР_1 , який є зарплатним рахунком можуть списуватися на погашення заборгованості лише у розмірі 20% щомісячно, як це передбачено чинним законодавством та визначено самим приватним виконавцем у постанові від 29.09.2023 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи, а тому підлягають поверненню у розмрі, що перевищує 20% стягнення. При цьому заявником інших вимог щодо вчинення виконавчих дій приватним виконавцем не ставиться.

Надаючи оцінку таким твердженням заявника суд виходить з наступного.

Статтею 129-1 Конституції України закріплено обов`язковість судових рішень до виконання на всій території України. Крім того, обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства передбачених п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Отже виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних

Статтею 129-1 Конституції України закріплено обов`язковість судових рішень до виконання на всій території України. Крім того, обов`язковість рішень суду визначена як одна з основних засад судочинства передбачених п. 9 ч. 1 ст. 129 Конституції України.

Отже виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення вимог статті 6 Конвенції.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2004 року у справі "Шмалько проти України" вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Порядок виконання судових рішень та повноваження виконавців при вчиненні виконавчих дій визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно частини першої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частинами першою та другою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно положень частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За приписами частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішення (постанови) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» одними із заходів примусового виконання рішень є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами, а також звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частиною першою статті 48 Закону № 1404-VIII визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону № 1404-VIII стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Порядок звернення стягнення на заробітну плату також визначається Законом № 1404-VIII та розділом Х «Звернення стягнення на заробітну плату та інші види доходів боржника» Інструкції у відповідності до яких про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі - підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи (частина третя статті 68 Закону № 1404-VIII).

Відповідно частини першої статті 70 Закону розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Частинами другою та третьою статті 70 Закону № 1404-VIII передбачено, що із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

З наведених норм права вбачається, що виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника після здійснення утримань із неї за виконавчими документами та понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Як зазначалось судом вище на рахунок НОМЕР_1 , відкритий у АТ КБ «Приватбанк», на ім`я ОСОБА_1 надходять виплати, а саме зарплата.

Також, суд зазначає, що приватний виконавець не посилається і судом не було встановлено, що на підставі матеріалів виконавчого провадження та звітів, повідомлень банку про здійснені банківські операції за зазначеним боржником рахунком приватним виконавцем, до направлення на виконання в АТ КБ «ПриватБанк» платіжних вимог для списання коштів з рахунку боржника, було перевірено та встановлено, що зазначені суми не є заробітною платою. Натомість приватний виконавець посилається на те, що станом на 22.09.2023 боржник не повідомляв приватного виконавця про отримання ним доходу, а саме заробітної плати. Натомість після списання коштів з карток, постановою приватного виконавця про зняття арешту з коштів від 14.11.2023, знято арешт з рахунку НОМЕР_1 (рахунок для виплати заробітної плати). Сам арешт із зазначеного рахунку було знято банком 15.11.2023 - це відбулося після того як ОСОБА_1 звернувся до приватного виконавця із заявами про повернення надміру стягнених коштів та скасування арештів рахунків, а також із заявою про наявність рахунку для виплати заробітної плати, що датовані 09.11.2023.

Таким чином у діях приватного виконавця по списанню усіх наявних на картковому рахунку коштів ОСОБА_1 , з цільовим призначенням для зарахування заробітної плати, вбачаються порушення вимог чинного законодавства, зокрема, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу ДВС, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом з тим, суду не надано інформації, що стягнуті з боржника кошти на момент винесення рішення перебувають на депозитних рахунках приватного виконавця, тому в цій справі наявний спір про право. Такий спір підлягає вирішенню у позовному провадженні, а не в порядку розділу VII "Судовий контроль за виконанням судових рішень" ЦПК України.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.01.2023 у справі № 191/1052/18.

Проаналізувавши норми діючого законодавства та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги за скаргою не можуть бути задолені у заявлений спосіб, та кяк суд не може поновити порушене право боржника у спосіб, що не передбачений розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.

При цьому боржник має парво подати позов на загальних підставах.

Щодо вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія«Дніпрофінансгруп» про стягнення з ОСОБА_1 5000,00 грн. витрат на правову допомогу слід зазначити наступне.

За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно вимог до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При цьому у матеріалах спраив відсутні відповідні документи, що підтверджують надання стягувачу професійної правничої допомоги, як то договору про надання правової допомоги, ордеру, а також доказів щодо понесення витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, що передбачені ст. 137 ЦПК України. У зв`язку з цим вимога про стягнення з боржника витрат на професійну правничу допомогу задоленню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 81, 259-261, 353-355, 447-453 ЦПК України, Законом України "Про виконавче провадження, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 26.12.2023.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко