Справа № 148/1619/23
Провадження №2/148/563/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

14 грудня 2023 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Семенової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тульчині за правилами загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 , подану представником адвокатом Довганем Олегом Олексійовичем до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Тульчинська міська рада, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав, за участі: позивача - ОСОБА_1 , представник позивача - ОСОБА_3 , представника Служби у справах дітей Тульчинської міської ради - Кривов`яз В.В., свідків - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся в суд від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Тульчинська міська рада, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що позивач і відповідачка з 16.05.2010 перебували у зареєстрованому шлюбі, однак сімейне життя у сторін не склалося, у зв?язку з чим, 10.01.2017 рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області по справі №148/2350/16-ц, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано. Шлюбні стосунки позивач і відповідачка припинили ще до звернення позивача до суду з метою розірвання шлюбу, а саме починаючи з 2015 року, та стали проживати за різними адресами.

За час перебування у шлюбі у позивача з відповідачкою народилася донька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 2015 року, залишилася проживати з позивачем по даний час.

3 моменту припинення подружніх відносин і по даний час, відповідачка не спілкується з донькою, не виявляла та не виявляє до неї жодного інтересу та ніяким чином не приймає участі у житті дитини, не цікавиться станом здоров?ям доньки, її розвитком, успіхами у навчанні, не надає матеріального забезпечення на утримання доньки.

Так, згідно судового наказу у справі № 148/915/18 від 07.06.2018, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист пред`явлено до виконання, 22.03.2021 відкрито виконавче провадження № НОМЕР_4, однак будь-яких коштів позивач не отримав, таким чином, неповнолітня дитина ОСОБА_6 , проживає з батьком і знаходиться на його повному утриманні.

Зазначене свідчить, що відповідачка систематично і свідомо ухиляється від виконання батьківських обов?язків щодо своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_6 .

Крім того, позивачу відомо, що відповідачка ОСОБА_2 виїхала за межі державного кордону України на постійне проживання у іншій країні та намірів повернутися не має.

Наведені обставини змусили позивача звернутися до органу опіки і піклування Тульчинської міської ради, щодо вирішення питання про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Відповідачка ОСОБА_2 з 2015 року свідомо не виконує батьківські обов`язків щодо своєї дочки, тобто ухиляється від виконання їх виконання, що у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, є підставою для позбавлення батьківських прав.

Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, у якому просить позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач та його представник у судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечили.

Відповідач будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилася, повідомлялася через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомила, у встановлений судом строк відзив не подала.

За таких обставин, суд ухвалив, розглянути справу заочно за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів, відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України.

Представник третьої особи ОСОБА_7 у судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що позивач є його сусідом, дружина з 2015 року в селі не проживає, ОСОБА_1 живе один з своїм батьком та виховує дитину. Також, свідку відомо, що відповідачка перебуває у Російській Федерації.

Свідок ОСОБА_4 , у судовому засіданні зазначила, що відповідач була дружиною ОСОБА_1 та з 2015 року виїхала в Російську Федерацію на заробітки, дитиною не цікавиться взагалі, допомоги ніякої не надає. Позивач з 2015 року самостійно виховує дитину.

Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 16.11.2010 виконкомом Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_6 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 та її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 10).

Згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 10.01.2017, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с. 13).

Відповідно до копії судового наказу виданого 07.06.2018 Тульчинським районним судом Вінницької області, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 12).

Згідно довідки про неотримання аліментів від 17.05.2023, яка видана Тульчинським відділом ДВС у Тульчинському районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), ОСОБА_1 станом на 17.05.2023 аліменти на утримання дочки ОСОБА_6 не отримував (а.с. 11).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виконавче провадження НОМЕР_5, боржник ОСОБА_2 станом на 01.08.2023 має борг зі сплати аліментів 132059,96 грн (а.с. 36-39).

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 13.03.2023, ОСОБА_1 , проживає разом із матір`ю ОСОБА_8 , батьком ОСОБА_9 , донькою ОСОБА_6 , санітарно-гігієнічний стан житлових приміщень - задовільний, з 2015 року ОСОБА_6 проживає біля батька і знаходиться на його утриманні, мати ОСОБА_2 участі у вихованні та утриманні дитини не приймає (а.с. 14).

Згідно характеристики Суворовського ліцею Тульчинської міської ради Вінницької області щодо ОСОБА_6 та інформації Суворовського ліцею № 74/03-07 від 18.08.2023, ОСОБА_6 навчається у ліцеї з 01.09.2016, з 1 класу по теперішній час, переведено до 8 класу, за час навчання зарекомендувала себе з позитивної сторони, забезпечення дитини у ліцеї займається батько ОСОБА_1 , регулярно відвідує батьківські збори, приймає активну участь в житті ліцею, приділяє належну увагу вихованню ОСОБА_10 . Мати не проживає з сім`єю, жодного разу не з`являлася у навчальному закладі (а.с. 15, 40).

Відповідно до довідки філії «МХП Логістика» ПРАТ «МХП» № 48 від 04.04.2023, ОСОБА_1 працює у філії «МХП Логістика» ПРАТ «МХП» з 01.09.2021 по теперішній час водієм автотранспортних засобів дільниці доставки живої птиці на забій (а.с. 16).

Згідно довідки філії «МХП Логістика» ПРАТ «МХП» № 06/2 від 06.04.2023, дохід ОСОБА_1 з січня 2022 року по березень 2023 становить: 271518,61 грн (а.с. 17).

Відповідно до довідки (характеристики) філії «МХП Логістика» ПРАТ «МХП» №0404/01 від 04.04.2023, ОСОБА_1 протягом всієї роботи зарекомендував себе як сумлінний працівник, зауважень до роботи немає, дотримується правил внутрішнього трудового розпорядку, до дисциплінарної відповідальності не притягувався (а.с. 18).

Згідно довідки Суворовського ліцею Тульчинської міської ради Вінницької області №19/03-07 від 15.03.2023, ОСОБА_6 дійсно навчається у 7 класі вищевказаного навчального закладу (а.с. 19).

Відповідно до довідки Суворовської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_6 знаходиться на повному утриманні батька ОСОБА_1 , так як, мати дитини ОСОБА_2 з 20.08.2014 і по даний час на території Суворовської сільської ради не проживає (а.с. 20).

Згідно довідки виконавчого комітету № 106 від 22.05.2023, ОСОБА_6 проживає біля батька ОСОБА_1 , та знаходиться на його утриманні (а.с. 23).

Відповідно до інформації КНП «Тульчинський центр первинної медико-санітарної допомоги» Тульчинської міської ради, станом на 23.08.2023 у вищезазначеному закладі наявна активна декларація № 0001-62ХТ-7300 від 25.12.2018, між пацієнткою ОСОБА_6 , її законний представником є ОСОБА_8 та лікарем загальної практики сімейної медицини Суворівської амбулаторної загальної практики сімейної медицини є Безбах Т.П. Матір дитини ОСОБА_2 про стан здоров`я дитини не цікавилась, а звернення пацієнтки ОСОБА_6 до лікаря відбувалися в супроводі батька ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_8 (а.с. 41).

Згідно характеристики Тульчинської ОТГ № 04-06-2746 від 24.08.2023, ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання характеризується позитивно, бере активну участь у громадському житті села, скарг на його поведінку в побуті не надходило (а.с. 42).

Рішенням Тульчинської міської ради № 307 від 27.09.2023 (а.с. 50) вирішено затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку Тульчинської міської ради затвердженого рішенням виконавчого комітету від 27.09.2023 № 307, виконавчий комітет Тульчинської міської ради, як орган опіки та піклування Тульчинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 51- 53).

Відповідно до інформації Головного центра обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-54600/18/23 від 08.11.2023, відомостей щодо перетинання державного кордону України, лінії розмежування з тимчасово окупованою територією України громадянкою України - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в період з 08.11.2017 по 08.11.2023 в базі даних не виявлено. Інформація про осіб, які перетнули державний кордон України, виїхали на тимчасово окуповану територію України або виїхали з такої території зберігається протягом 10 років з дня її внесення. Зберігання в базі даних інформації з персональними даними осіб впродовж 10 років здійснюється з 08.11.2017 (а.с. 93).

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України, сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частина 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 7 статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 №789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 статті 164 СК України.

Зокрема, вказаною нормою визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення наведених норм права дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

У статті 12 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові №203/3505/19 від 26.01.2022, зазначив, що відсутність протягом тривалого часу піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя; незабезпечення необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини, що надалі може негативно вплинути на її фізичний розвиток як складову частину виховання; недостатнє спілкування з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; ненадання дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяння засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі є підставами для позбавлення батьків/одного з батьків батьківських прав.

Дослідивши наявні у справі докази та встановивши обставини справи, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 в порушення вищенаведених принципів щодо виховання дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню доньки ОСОБА_6 , а тому існують підстави для позбавлення її батьківських прав щодо дитини.

В свою чергу, належним чином повідомлена відповідач не надала суду жодного доказу на спростування позиції позивача.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та захисту прав дітей, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1073,60 грн. (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст. 18 Конвенції про права дитини, ст. 51 Конституції України, ст. 11-12 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 60, 63 ЦК України, ст. 150, 164, 165, 166, 10-183, 191, 243 СК України, ст. ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, ч. 3, ст. 263- 265, п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований, за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , судовий збір в розмірі 1073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Тульчинським районним судом Вінницької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, та якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення складено 22.12.2023.

Суддя: