КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8645/2023
Справа № 372/1095/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

28 червня 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником Демидовою Тетяною Миколаївною , на ухвалу Обухівського районного суду Київської області в складі судді Потабенко Л.В., постановлену в м. Обухів 28 березня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Павлюка Назара Васильовича, заінтересована особа - стягувач Об`єднання співвласників житлового комплексу «Кантрі»,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

05 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою, просив визнати незаконними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Київ Павлюка Н.В., визнати протиправними та скасувати постанови про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 26 грудня 2022 року, винесені приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В.

Скаргу мотивував тим, що 30 грудня 2022 року ним було отримано вказані постанови, які були винесені на виконання виконавчого листа № 372/1095/20, виданого Обухівським районним судом Київської області.

Вказував, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, або за місцезнаходження майна боржника. Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу приватним виконавцем протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю. Разом із тим, у боржника ОСОБА_1 відсутнє будь-яке майно в межах виконавчого округу, на території якого приватний виконавець Павлюк Н.В. здійснює діяльність, а саме в м. Київ. Також, незважаючи на те, що зареєстрованим місцем проживання скаржника (боржника) є АДРЕСА_1 , фактично він мешкає в АДРЕСА_2 з 2006 року, про що було відомо стягувачу ОБЖК «Кантрі». Щодо адреси реєстрації, яку повідомив стягувач, то об`єктивних даних, на підставі яких можна було би стверджувати, що скаржник проживав у м. Києві хоча б на дату відкриття виконавчого провадження, чи має майно на території цього округу, відсутні. Зважаючи на викладене, приватний виконавець Павлюк Н.В., виконавчим округом якого є м. Київ, не міг прийняти до примусового виконання виконавчий документ, місце виконання якого знаходиться в іншому виконавчому окрузі, тому постанови про відкриття виконавчих проваджень від 26 грудня 2022 року і, як наслідок, інші виконавчі дії та постанови є протиправними та підлягають скасуванню.

Вважає, що приватним виконавцем не дотримано вимоги ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо місця виконання рішення та без достатніх на те правових підстав відкрито виконавче провадження, не дотримано вимоги п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання. Отже, відкриваючи виконавче провадження, приватний виконавець належним чином не пересвідчився з достовірних джерел про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Заявник ОСОБА_1 в особі представника Демидової Т.М. , не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність і необґрунтованість, формальний підхід до розгляду справи, неприйняття доводів скаржника, що місце проживання має відповідати дійсності, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити скаргу в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги наводив зміст ст. 4, 24 п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 29 ЦК України, ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Вказував, що аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» дозволяє дійти висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. У свою чергу, місце виконання визначається, виходячи із місця проживання/перебування боржника або з місцезнаходження майна боржника, і аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 08 квітня 2020 року в справі № 804/6996/17, від 30 квітня 2020 року в справі № 580/3311/19.

Наголошував, що визначальне значення для визначення місця виконання рішення має саме місце проживання/перебування боржника-фізичної особи, а не місце його реєстрації, а також місцезнаходження майна боржника.

Звертав увагу, що ОСЖК «Кантрі» 26 серпня 2018 року звернулось до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, проте справу було передано до Обухівського районного суду відповідно до територіальної юрисдикції.

Вказував, що на звернення скаржника та його представника з метою ознайомлення з підставами стягнення коштів приватний виконавець не реагує, на телефонні дзвінки не відповідає, фактично не знаходиться та не здійснює свою діяльність за адресою офісу.

В січні 2023 року представник скаржника надіслав адвокатський запит з проханням призначити час та місце для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, однак на дату звернення з даною скаргою жодної відповіді не отримано, чим приватний виконавець порушив п. 2 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» щодо надання сторонам виконавчого провадження можливості ознайомитися з матеріалами. Також, всупереч вимогам законодавства, зокрема ст. 23, 26 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» розділу ІІ Положення про офіс приватного виконавця, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 15 листопада 2016 року, приватний виконавець Павлюк Н.В. з лютого 2022 року фактично здійснює діяльність у м. Львів.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця, суд першої інстанції виходив із того, що при отриманні від стягувача виконавчих документів про стягнення заборгованості і заяви стягувача, в якій було зазначено місце проживання боржника АДРЕСА_1 , що відноситься до юрисдикції виконавчого округу м. Києва, приватний виконавець не мав жодних підстав повертати стягувачу виконавчий лист з тих підстав, що боржник не мешкає у м. Києві.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 31 жовтня 2022 року Обухівським районним судом Київської області видано два виконавчі листи в справі № 372/1095/20 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСЖК «Кантрі» грошових коштів в розмірі 635008,68 грн., які включають 614611,15 грн. заборгованості зі сплати внесків, 13255,05 грн. - 3 % річних, 7142,48 грн. - інфляційні втрати, а також судових витрат в розмірі 9525,13 грн. Адресою боржника ОСОБА_1 у виконавчому листі зазначено: АДРЕСА_1 (а. с. 69 - 72).

19 грудня 2022 року ОСЖК «Кантрі» звернулось з заявою про примусове виконання рішення суду до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Павлюка Н.В. (а. с. 81).

Згідно листа Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 07 листопада 2022 року на запит приватного виконавця, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 79).

26 грудня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н.В. винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень ВП № НОМЕР_2 та ВП № НОМЕР_1 на примусове виконання виконавчого листа № 372/1095/20, виданого 31 жовтня 2022 року Обухівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСЖК «Кантрі» грошових коштів в розмірі 635008,68 грн., які включають 614611,15 грн. заборгованості зі сплати внесків, 13255,05 грн. - 3 % річних, 7142,48 грн. - інфляційні втрати, а також судових витрат в розмірі 9525,13 грн. Адресою боржника ОСОБА_1 зазначено: АДРЕСА_1 (а. с. 24 - 25).

Згідно довідки Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 24 листопада 2022 року, ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_2 з 2006 року по теперішній час на підставі акту про встановлення місця проживання від 24 листопада 2022 року (а. с. 26).

На а. с. 141 знаходиться копія листа ОСББ «Фундуклєєвський» від 23 березня 2023 року на адвокатський запит адвоката Демідової Т.М. щодо надання інформації, чи знаходиться офіс приватного виконавця Павлюка Н.В. за адресою АДРЕСА_3 , яким повідомлено, що такі обставини керуючій дирекції ОСББ невідомі.

Наведене підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Оцінюючи правильність висновків суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить із наступного.

Звертаючись до суду з даною скаргою на дії приватного виконавця, ОСОБА_1 зазначав наступні підстави для визнання дій приватного виконавця незаконними:

недотримання приватним виконавцем вимог ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» щодо місця виконання рішення та без достатніх на те правових підстав відкриття виконавчого провадження, оскільки відкриваючи виконавче провадження, приватний виконавець належним чином не пересвідчився про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи,

недотримання вимог п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання.

Крім того, ОСОБА_1 вказував, що приватним виконавцем станом на час звернення з цією скаргою не було надано для ознайомлення матеріали виконавчого провадження, незважаючи на направлення адвокатського запиту з таким проханням.

Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності; гласності та відкритості виконавчого провадження; розумності строків виконавчого провадження; співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника. Виконавчі дії у виконавчих провадженнях, відкритих приватним виконавцем у виконавчому окрузі, можуть вчинятися ним на всій території України.

Відповідно до ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя. Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

При надходженні до приватного виконавця виконавчого документа, він зобов`язаний перевірити наявність в ньому всіх обов`язкових реквізитів, визначених частиною першою статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема, й щодо зазначення у виконавчому документі адреси місця проживання чи перебування боржника - фізичної особи.

Відповідно до п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.

Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи, місце виконання яких знаходиться у межах його виконавчого округу, в іншому випадку - виконавець зобов`язаний повернути виконавчий документ стягувачу. При цьому місцем виконання рішення є місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходження боржника - юридичної особи або місцезнаходження майна боржника.

Крім цього, Законом України «Про виконавче провадження» на державного виконавця не покладено обов`язку щодо перевірки місцезнаходження боржника, зазначеного у виконавчому документі, даним, зазначеним в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Указане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 826/15676/16 (адміністративне провадження № К/9901/33621/18), а також у постанові від 24 червня 2022 року у справі № 363/3328/14-ц (провадження № 61-3346св22), в постанові від 30 листопада 2022 року в справі № 242/3831/19 (провадження № 61-782св21).

Встановивши, що дії приватного виконавця при здійсненні виконавчих дій щодо відкриття виконавчого провадження відповідали наведеним вимогам закону, порядок здійснення виконавчих дій приватним виконавцем дотримані, а отже він діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та у спосіб, визначені діючим законодавством України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відмову у задоволенні скарги.

Крім того, судом першої інстанції обґрунтовано враховано рішення ЄСПЛ про те, що ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»).

Зважаючи на те, що у виконавчих документах про стягнення заборгованості з боржника зазначено місце його проживання АДРЕСА_1 , яке відноситься до юрисдикції виконавчого округу м. Києва, приватний виконавець не мав підстав повертати стягувачу виконавчий лист з підстав, передбачених п. 10 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», висновки суду першої інстанції в цій частині ґрунтуються на вимогах закону та відповідають матеріалам справи.

Крім того, апеляційний суд враховує, що приватним виконавцем перевірено обставини реєстрації боржника ОСОБА_1 за вказаною адресою, що підтверджено листом Центрального міжрегіонального управління ДМС у м. Києві та Київській області від 07 листопада 2022 року на запит приватного виконавця, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 79).

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, з посиланням на положення ст. 29 ЦК України, ст. 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», що визначальне значення для визначення місця виконання рішення має саме місце проживання/перебування боржника-фізичної особи, а не місце його реєстрації, оскільки такі доводи не ґрунтуються на вимогах закону, а лише на особистому невірному розумінні і тлумаченні ОСОБА_1 у вигідному для себе контексті законодавчих положень, який, на думку заявника, свідчить про наявність підстав для задоволення його скарги.

Такі доводи суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним в постанові від 30 листопада 2022 року в справі № 242/3831/19 (провадження № 61-782св21): «Наявність зареєстрованого місця проживання боржника не є підтвердженням того, що особа на день відкриття виконавчого провадження проживає саме за зареєстрованою адресою, однак у випадку, якщо особа не повідомила іншого, саме цю адресу, з урахуванням приписів частини десятої статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», необхідно враховувати під час вирішення питання про відкриття виконавчого провадження відповідно до вимог частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, таке трактування частини другої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» відповідатиме також принципу юридичної визначеності, який є елементом верховенства права.

Місце виконання виконавчого документа на стадії вирішення питання про відкриття виконавчого провадження визначається не приватним виконавцем, а відомостями, що містить виконавчий документ, складений та виданий уповноваженою на те особою, в якому, серед іншого, зазначається місце проживання боржника. Саме на підставі таких відомостей приватний виконавець вирішує питання про відкриття виконавчого провадження.

Підсумовуючи зазначене, колегія суддів виснує про те, що вимога про зазначення місцезнаходження (для юридичних осіб) або місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) проходить через цілу низку процесуальних документів - як тих, що надаються сторонами, так і тих, що ухвалюються судом. З огляду на обов`язок суду щодо належного повідомлення учасників справи про судові засідання та належне направлення процесуальних документів, можна стверджувати, що суд тримає під контролем відповідність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) учасників справи.

З урахуванням вказаного, завдяки вимог процесуального закону та за умови належного виконання процесуальних обов`язків й незловживання учасниками судового процесу процесуальними правами презюмується правильність інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача, що зазначені у виконавчому документі, який видається судом. З урахуванням викладеного, відсутні підстави вимагати від виконавця здійснення додаткової перевірки інформації про місцезнаходження, місце проживання (перебування) боржника і стягувача під час відкриття виконавчого провадження».

Апеляційний суд відхиляє як нерелевантні посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на правові висновки, викладені Верховним Судом в постановах від 08 квітня 2020 року в справі № 804/6996/17, від 30 квітня 2020 року в справі № 580/3311/19, оскільки ухвала суду першої інстанції узгоджується з цими висновками і не суперечить їм, а правові висновки, викладені в цих постановах, не підтверджують позицію заявника щодо відкриття виконавчого провадження за фактичним місцем проживання боржника - фізичної особи.

Апеляційний суд не приймає як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що в 2018 році ОСЖК «Кантрі» зверталось з позовом про стягнення заборгованості до ОСОБА_1 до Печерського районного суду м. Києва, проте Печерський районний суд м. Києва ухвалив, що дана справа йому не підсудна на підставі ч. 1 ст. 30 ЦПК України.

Враховуючи, що правилами ч. 1 ст. 30 ЦПК України регулюється підвідомчість справ за позовами, що виникають з приводу нерухомого майна, а не місце відкриття виконавчого провадження, наведені заявником обставини не мають відношення до суті скарги та відхиляються апеляційним судом.

Як на одну із підстав визнання незаконними дій приватного виконавця в апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що приватний виконавець фактично здійснює свою діяльність у м. Львів, грубо порушуючи вимоги законодавства, а відтак не міг прийняти до примусового виконання виконавчий документ, місце виконання якого знаходиться в іншому виконавчому окрузі.

Апеляційний суд враховує, що в скарзі, поданій до суду першої інстанції, такі підстави визнання дій приватного виконавця незаконними ОСОБА_1 не заявлялись і не були предметом розгляду суду першої інстанції, отже зазначені ним доводи є безпідставними, крім того, не підтверджені будь-якими належними та допустимими доказами у вигляді офіційних відповідей органів, уповноважених вирішувати такі питання, а є лише припущеннями заявника на підставі його особистого аналізу отриманої від приватного виконавця поштової кореспонденції.

Апеляційний суд приймає до уваги, що у викликах приватного виконавця Павлюка Н.В. на адресу ОСОБА_1 зазначена адреса офісу приватного виконавця, який знаходиться у м. Києві за адресою АДРЕСА_3 (а. с. 104), також ця адреса зазначається на всіх бланках приватного виконавця.

Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом доводи апеляційної скарги, що приватним виконавцем не було надано ОСОБА_1 для ознайомлення матеріали виконавчого провадження, чим порушено п. 2 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Пунктом 11 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, передбачено, що сторона виконавчого провадження (її представник) та прокурор як учасник виконавчого провадження можуть знайомитися з матеріалами виконавчого провадження у відповідному органі державної виконавчої служби, офісі приватного виконавця у спеціально визначений для прийому громадян час і в тому обсязі, в якому вони бажають, за усним клопотанням до виконавця. Сторони виконавчого провадження (їх представники) або прокурор як учасник виконавчого провадження за бажанням можуть ознайомитись із матеріалами виконавчого провадження в інший час. Виконавче провадження надається їм для ознайомлення на підставі письмової заяви, в якій зазначаються бажана дата та час ознайомлення.

На а. с. 19 знаходиться копія адвокатського запиту Демидової Т.М. , направленого на адресу приватного виконавця Павлюка Н.В. 04 січня 2023 року, в якому адвокат просила призначити їй час та місце для ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 від 26 грудня 2022 року.

Разом із тим, сама заява направлена засобами поштового зв`язку 04 січня 2023 року і отримана ним згідно номеру поштового відправлення 09 січня 2023 року, в той час як скаргу подано до суду 05 січня 2023 року, що об`єктивно унеможливлювало виконання заяви про ознайомлення приватним виконавцем.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що представник боржника або сам ОСОБА_1 з`являлися до офісу приватного виконавця у визначений для прийому громадян час та їм було протиправно відмовлено в наданні можливості ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження.

Апеляційний суд враховує, що сама по собі відсутність відповіді приватного виконавця Павлюка Н.В. на адвокатський запит від 04 січня 2023 року в матеріалах справи не свідчить про порушення виконавцем вимог п. 2 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» і не є підставою для визнання його дій незаконними.

Доводи апеляційної скарги про систематичність порушення вимог законодавства приватним виконавцем не підтверджуються належними та допустимими доказами та відхиляються апеляційним судом.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, не ґрунтуються на законі, зводяться до переоцінки доказів, яким було надано належної та всебічної оцінки судом першої інстанції, та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Демидовою Тетяною Миколаївною , залишити без задоволення.

Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 28 березня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 29 червня 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.