Справа № 354/145/16-ц
Провадження № 2/354/21/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 червня 2023 року м. Яремче

Яремчанський міський суд Івано-Франківської області в складі: головуючої судді Ваврійчук Т.Л., за участю секретаря судового засідання Старунчак Н.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 , Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, Державної інспекції архітектури та містобудування України про зобов`язання припинити спорудження та експлуатацію самовільно побудованих приміщень та інші дії, які порушують право спільної сумісної власності та демонтувати самовільно побудовані приміщення і привести покрівлю, дах, горище та архітектурний вигляд покрівлі багатоквартирного житлового будинку до попереднього стану,-

встановив:

У провадженні Яремчанського міського суду Івано-Франківської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, Державної інспекції архітектури та містобудування України про зобов`язання припинити спорудження та експлуатацію самовільно побудованих приміщень та інші дії, які порушують право позивача на спільну сумісну власність на горищне приміщення, несучі, огороджувальні, несуче-огороджувальні конструкції будинку АДРЕСА_1 та демонтувати самовільно побудовані приміщення і привести покрівлю, дах, горище та архітектурний вигляд покрівлі багатоквартирного житлового будинку АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме стану, який існував відповідно до технічної документації, вказаної у технічному паспорті, виданому Коломийським МБТІ за №845 від 20.02.2006 року та відповідно до план-схем та технічних відомостей інвентаризаційної справи №657 інвентарний №226 Коломийського МБТІ.

28.06.2023 року позивач ОСОБА_6 подав через канцелярію суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 на строк до повного виконання рішення суду, шляхом заборони відчуження спірного житла. В обґрунтування даної заяив зазначив, що предметом спору є вимога зобов`язати відповідачів демонтувати самовільно побудовані приміщення до квартири АДРЕСА_2 , що порушує права позивача як співвласника багатоквартирного житлового будинку. Постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29.02.2016 року та постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017 року встановлено, що самовільна добудова двох кімнат до однокімнатної квартири АДРЕСА_2 була здійснена протягом 2006-2008 років відповідачкою ОСОБА_3 , яка 10.03.2015 року продала вказану квартиру ОСОБА_2 . В свою чергу ОСОБА_2 в ході судового розгляду даної справи відчужила вказану квартиру ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 11.10.2022 року, за реєстром №355. За таких обставин, з метою упередження подальшого перепродажу спірної квартири чи вчинення стосовно неї будь-яких інших правочинів, що приведе до неможливості та утруднення виконання рішення суду у даній справі, просить вжити заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на вказане майно.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України суд, за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову, згідно ч.2 ст.149 ЦПК України, допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладення арешту на майно та(або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

У відповідності до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, за змістом ст.150 ЦПК України забезпечення позову-це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо захисту матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача. Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У заяві про забезпечення позову обов`язково зазначаються: причини, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, тобто обґрунтування чому невжиття заходів забезпечення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду і як саме, вид забезпечення позову, який належить застосовувати, з обгрунтуванням його необхідності, тобто вказівка на спосіб забезпечення позову, який на думку заявника, є найбільш адекватним, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчується, зокрема в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясовує відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Також достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Дані правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 04.09.2020 року № 200/12227/17.

Проаналізувавши заяву про забезпечення позову та її мотиви, дослідивши долучені докази, суд приходить до наступного висновку.

Зі змісту позовної заяви, заяви про зміну предмету позову та вимог у заяві про забезпечення позову вбачається, що між сторонами виник спір у зв`язку із проведенням самовільної добудови до однокімнатної квартири АДРЕСА_2 , та розташована безпосередньо над приміщенням належної позивачу на праві власності квартири АДРЕСА_3 у вказаному будинку, що призвело до збільшення житлової площі вказаної квартири з 17,5 кв.м. до 63,0 в.м., а несучі опорні стійки надбудови були закріплені до зовнішніх стін квартири позивача, що збільшило навантаження на них у зв`язку із чим було порушено цілісність та міцність несучих конструкцій усього будинку, який виготовлений з дерева, в квартирі позивача просів один кут, потріскали стіни, перекриття, протікає дах та відпадає штукатурка, окрім цього вказана добудова створює перешкоди позивачу у доступі до горища будинку.

Як зазначає позивач у поданих доказах, вказана добудова здійснена протягом 2006-2008 років відповідачкою ОСОБА_3 , що встановлено постановою Яремчанського міського суду Івано-Франківської області від 29.02.2016 року та постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.05.2017 року.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна інформаційної довідки №317435702 від 12.12.2022 року на даний час власником квартири АДРЕСА_2 загальною площею 17,5 кв.м., житловою площею 9,3 кв.м. є ОСОБА_4 , реєстрація права власності якої проведена на підставі рішення приватного нотаріуса Надвірнянського районного нотаріального округу Фріса П.Л. від 11.10.2022 року, номер запису про право власності:48113833, згідно договору купівлі-продажу, серія на номер:355 від 11.10.2022 року, посвідченого приватним нотаріусом Фрісом П.Л.

Разом з тим, згідно поданої заяви про зміну предмету позову ОСОБА_1 заявлено аналогічні позовні вимоги до трьох відповідачів.

Позивач зазначає, що здійснена в ході судового розгляду реалізація квартири в якій проведено самовільну добудову свідчить про те, що відповідачами вживаються заходи спрямовані на відчуження даного майна, що може вплинути на подальше виконання рішення суду у даній справі, зокрема значно утруднити чи зробити його виконання неможливим.

Верховний Суд у постанові від 27.05.2019 у справі №923/65/19 прийшов до висновку, що у випадку звернення до суду з немайновою позовною вимогою, судове рішення у разі задоволення якої не вимагатиме примусового виконання, немає взагалі застосуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як «достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду», а має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову, як «достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду».

Предметом спору у даній справі є вимоги немайнового характеру, а тому при вирішенні питання щодо відповідності обраного позивачем заходу забезпечення позову заявленим позовним вимогам, дослідженню підлягає питання чи не призведе невжиття відповідних заходів забезпечення позову до ускладнення чи унеможливить ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Із урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що такий захід забезпечення позову, як накладення арешту на об`єкт нерухомого майна, не узгоджується з предметом та підставами позову; позовні вимоги у цій справі не стосуються, як приклад, безпосередньо повернення чи витребування нерухомого майна на користь позивача, тобто не мають майнового характеру, за наявності яких суд міг би забезпечити позов шляхом накладення арешту на такий об`єкт нерухомого майна, а тому накладення арешту на об`єкт нерухомого майна в даному випадку не є співмірним заходом забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами немайнового характеру.

При цьому суд враховує те, що позивач у заяві про забезпечення позову не зазначив та не долучив жодних доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову в обраний ним спосіб може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, відсутні будь-які докази, які б свідчили про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам заявника до ухвалення рішення у справі, а також ним не доведено та не підтверджено відповідними доказами наявність у відповідачів, в тому числі ОСОБА_4 наміру створювати в майбутньому будь-які перешкоди у виконанні рішення суду, чи вчиняти дії, спрямовані на унеможливлення виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Водночас саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідачів від виконання судового рішення у разі задоволення позову, зокрема на вчинення дій, спрямованих на відчуження нерухомого майна, без долучення відповідних доказів та обґрунтувань, не є достатньою підставою для вжиття заходів забезпечення позову, оскільки жодним чином не підтверджує наявність у відповідачів наміру ухилятися від виконання рішення суду у вказаній справі чи створити умови за яких його виконання буде значно утрудненим чи неможливим, оскільки особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову.

Суд також звертає увагу на те, що вказана цивільна справа на даний час розглядом по суті не розпочата, а тому позиції сторін спору, як і надані до справи докази не встановлювались судом і оцінка таким не надавалась, а питання щодо правомірності проведеної добудови до квартири АДРЕСА_2 , як і питання наявності чи відсутності порушення внаслідок цього законних прав та інтересів позивача та встановлення особи, відповідальної за вказані порушення підлягає встановленню в ході судового розгляду справи по суті.

З огляду на викладене, проаналізувавши заяву про забезпечення позову та її мотиви, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, суд приходить до переконання, що у задоволенні заяви позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову слід відмовити, оскільки застосування заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб у вигляді накладення арешту на майно не є пропорційним та співмірним із заявленими позовними вимогами та може призвести до неправомірного обмеження права власності відповідача ОСОБА_4 на володіння та розпорядження належним їй нерухомим майном.

Відмова у застосуванні заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на майно не позбавляє позивача права на звернення до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, виходячи зі змісту та характеру заявлених позовних вимог у даній справі.

На підставі наведеного, керуючись статтями 151-153, 258-260, п.4 ч.1 ст.353, ст.354ЦПК України,суд,-

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_5 , Ворохтянської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, Державної інспекції архітектури та містобудування України про зобов`язання припинити спорудження та експлуатацію самовільно побудованих приміщень та інші дії, які порушують право спільної сумісної власності та демонтувати самовільно побудовані приміщення і привести покрівлю, дах, горище та архітектурний вигляд покрівлі багатоквартирного житлового будинку до попереднього стану-відмовити.

Копію ухвали направити сторонам у справі.

Учасники справи мають право подати апеляційну скаргу на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення(виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддя: Т. Л. Ваврійчук