ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3370/23 Справа № 225/6821/20 Суддя у 1-й інстанції - Хацько Н.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шейко Вольга Василівна назаочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2022 року, ухваленого суддею Хацько Н.О. у м.Селидове Донецької області, повний текст судового рішення складено 05 січня 2023 року,

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 06 березня 1999 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю. Шлюб розірвано відповідно до рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року.

Згідно з витягом із Державного реєстру прав власності за ОСОБА_1 зареєстроване наступне майно:

-квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

- земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 .

- житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв.м., житловою площею 150 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

- земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0800 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 .

- земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0649 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 .

- нежитлове приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » площею 97,10 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

- земельна ділянка під нежитловою будівлею кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер 030000623.

Згідно із інформацією, яка міститься у Витязі з реєстру прав власності, за ОСОБА_2 зареєстрована квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Зазначила, що згідно із договором дарування грошових коштів від 21 вересня 2005 року їй було подаровано грошові кошти в розмірі 200 000,00 доларів США, що на момент укладення договору було еквівалентно 1 010 000,00 грн.

Згідно із даним Договором грошові кошти повинні були бути витрачені на придбання двох земельних ділянок та будівництво домоволодіння.

На виконання умов даного Договору позивачем було придбано 2 земельні ділянки, а саме:

- земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

- земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 .

Згодом на цих земельних ділянках було побудовано житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв.м., житловою площею 150 кв. м., якому було присвоєно адресу: АДРЕСА_2 . Право власності на дане домоволодіння було зареєстроване 31 травня 2013 року.

Крім того, позивач зазначила, що за договором дарування грошових коштів від 09 червня 2010 року вона отримала в дар грошові кошти в розмірі 200 000,00 доларів США, що на момент укладення Договору було еквівалентно 1 596 000,00 грн.

За умовами даного Договору грошові кошти вона повинна була витратити на участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Престижне житло» та купівлю, згідно із проектною документацією, квартири АДРЕСА_5 .

На виконання умов даного Договору позивачем було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» «Престижне житло» та придбано вищевказаної квартири, та 30 червня 2010 року нею було сплачено 1 254 330,20 грн. за її придбання. Після завершення будівництва позивачем було отримано свідоцтво про право власності на квартиру 12 січня 2011 року.

Таким чином, вказані об`єкти нерухомості позивач вважає своєю особистою приватною власністю, оскільки вони були придбані за кошти, що належали їй за договором дарування.

Інше майно позивач вважає спільною сумісною власністю з ОСОБА_2 .

При цьому позивач зазначає, що вартість земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0800 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 становить 35 000,00 грн.; вартість земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0649 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 становить 35 000,00 грн.; вартість квартири за адресою: АДРЕСА_4 496 800,00 грн.; вартість нежитлової будівлі- Кафе «Доля» - 140 000,00 грн., та вартість земельної ділянки під нежитловою будівлею кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » - 70 000,00 грн.

За таких обставин, позивач просила суд в порядку поділу спільного сумісного майна виділити їй у власність: земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0800 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ; на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0649 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ; на нежитлове приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » площею 97,10 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 та земельну ділянку під нежитловою будівлею кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер030000623.

В порядку поділу спільного сумісного майна просила суд визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, позивач просила визнати за нею право особистої приватної власності на земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , а також житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв.м., житловою площею 150 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шейко Вольга Василівна до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Визнано особистою приватною власністю ОСОБА_1 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 :

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 .

- житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв.м., житловою площею 150 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0800 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 .

- земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0649 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 .

- квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_4 .

- нежитлове приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » площею 97,10 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

- земельну ділянку під нежитловою будівлею кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер 030000623.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці :

-земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд;

-земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

-житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв.м., житловою площею 150 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

Залишено житловий будинок із господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв.м., житловою площею 150 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 в спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на:

-земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0800 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

-земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0649 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 ;

-нежитлове приміщення кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » площею 97,10 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

-земельну ділянку під нежитловою будівлею кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_3 , кадастровий номер030000623.

В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 10 510 ( десять тисяч п`ятсот десять) грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 адвокат Шейко В.В. оскаржує судове рішення в частині відмовлених позовних вимог, а саме в частині залишення у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв.м., житловою площею 150 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 .

Просить у цій частині рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким визнати особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_6 , цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв.м., житловою площею 150 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

При цьому, скаржник зазначає, що в оскаржуваній частині рішення місцевого суду ухвалено з хибним встановленням фактичних обставин справи та неправильною їх оцінкою, що є порушенням норм матеріального і процесуального права.

Представник позивача вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд була придбана фактично 29.09.2005 року, тобто лише через тиждень після отримання грошових коштів подарених матір`ю позивача у дар 21.09.2005 року.

Також, місцевий суд не звернув увагі і на те, що земельна ділянка кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_6 , цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд була придбана 30.09.2005 року через вісім днів після отримання грошових коштів у дар 21.09.2005 року.

Адвокат вказує, що посилання у Державних актах на земельні ділянки на договори, на підставі яких отримано право власності, свідчить про їх укладення та виконня всіх їх умов, в тому числі передання грошових коштів. Саме такі фактичні обставини не були належним чином оцінені судом, що призвело к неправильним висновкам та ухваленню у даній частині незаконного судового рішення.

Окрім того, представник позивача вважає невірним висновок місцевого суду, що спірний будинок будувався з 2006 по 2012/2013 роки та наголошує на тому, що наданими стороною позивача доказами підтверджено той факт, що двоповерховий будинок фактично збудовано за один рік з 2006 по 2007, оскільки у 2007 році велися оздоблювані роботи, що підтверджено рішенням виконавчого комітету Ленінської районної у м.Донецьку ради №260 від 13 червня 2007 року та актом обстеженнч від 04 червня 2007 року, де зазначено, що на земельних ділянках по АДРЕСА_7 збудовано двоповерховий житловий будинок, ведуться кінцеві оздоблювальні роботи. Вказує, що зазначеним рішенням спірному житловому будинку присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Представник позивача наголошує на тому, що відповідач не має права на особисте майно належне позивачу, тому рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині є несправедливим та таким, що порушує право позивача на мирне володіння своїм майном.

У відзиві на апеляційну скаргу позивача, представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Харламов Р.В., просить залишити рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2022 року без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

27 червня 2023 року на електронну адресу суду апеляційної інстанції від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Шейко В.В. надійшла заява про відкладення розгляду справи, призначеного на 11.20 годин 27 черня 2023 року по причині занятості в іншому процесі в Іванківському районному суді Київської області у справі №366/1191/21.

Так, згідно ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктами 10, 11 частини 2 цієї статті визначено, що одними із основних принципів цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом та неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Згідно ч.1 ст.371 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів із дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції - протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.

Згідно статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст.17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, №11681/85, §35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Як вбачається з матеріалів справи, провадження за апеляційною скаргою сторони позивача на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2022 року відкрито ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2023 року.

Розгляд справи було призначено на 02 травня 2023 року на 14:10 годин.

02 травня 2023 року розгляд справи було відкладено за клопотанням нового представника позивача адвоката Зеркіна А.С. на 27 червня 2023 для надання можливості заміненому представнику позивача ознайомитись з матеріалами справи (а.с.100-104, т.2)

Згідно із ст.372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Така правова позиція викладена Верховний Судом у постанові від 24 січня 2018 року у справі № 907/425/16.

Виходячи з вищенаведених норм Конвенції та практики Європейського суду, вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на відкладення судового засідання, призначеного на 02 травня 2023 року, саме за клопотанням нового представника позивача ОСОБА_5 , колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторони позивача, яка повторно не з`явилася у судове засідання й поважних причин, які перешкоджають їй з`явитись до суду, а також доказів на підтвердження таких обставин, суду не надала.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідча ОСОБА_2 адвоката Харламова Р.В., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони позивача з викладених у відзиві підстав, просив рішення суду першої інстанції, як законне і належним чином обґрунтоване залишити без змін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб 06 березня 1999 року, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого повторно 02 лютого 2018 року Франківським районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 23 червня 2008 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій області.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 жовтня 2019 року, яке набрало законної сили 04 листопада 2019 року, шлюб між сторонами розірвано.

За відомостями, що містяться в Державному реєстрі речових прав, за ОСОБА_1 дійсно зареєстровані:

-житловий будинок із господарськими спорудами, загальною площею 277,4 кв. м., житловою площею 150 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , земельні ділянки місця розташування: кадастровий номер :01:001:0648, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) 0,08га; кадастровий номер :01:001:0797, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) 0,08га. Підстава для реєстрації права власності: свідоцтво про право власності № НОМЕР_3 , видане 31 травня 2013 року реєстраційною службою Ворошиловського районного управління юстиції у м. Донецьку ( копія свідоцтва мається в матеріалах справи). Станом час розгляду справи даний будинок оцінений, згідно із довідкою про надання інформаційно-консультаційних послуг, в 180 000,00 грн.;

-трикімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 122,7 кв. м, житловою площею 61,9 кв. м. на підставі свідоцтва про право власності б/н від 12 січня 2011 року, виданого Головним управлінням благоустрою та комунального обслуговування Донецької міської ради. Копія зазначеного свідоцтва додана до матеріалів справи. Вартість даної квартири, згідно з наданою позивачем довідкою про надання інформаційно-консультаційних послуг, становить 210 000,00 грн.

Матеріалами справи підтверджено, що дане майно було придбане за час шлюбу сторін.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стороною позивача рішення суду оскаржується в частині визнаня спільною сумісною власністю сторін земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельної ділянки з кадастровим номером :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_6 , цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв.м., житловою площею 150 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та залишення цього майна у спільній частковій власності сторін. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується і відповідно в апеляційному порядку не переглядається.

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу ОСОБА_1 в частині її позовних вимог про визнання особистою приватною власнісністю спірного житлового будинку та двох земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_2 та АДРЕСА_2 , виходив з того, що матеріали справи не містять жодних доказів про те, що на зведення будинку АДРЕСА_2 , були витрачені саме кошти, які були подаровані позивачці відповідно до договору дарування грошових коштів від 21 вересня 2005 року.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги надані стороною позивача документи (дозволи на будівництво, документи щодо присвоєння адреси, також стосовно проведення електроенергії, газифікації, забезпечення водопостачання, виводу твердих побутових відходів тощо), як докази будівництва житлового будинку за особисті кошти позивача, оскільки вказані документи жодним чином не підтверджують понесені позивачем витрати на зведення будинку, а саме закупівлю будівельних матеріалів чи оплату послуг будь-якій будівельній компанії на будівництво житлового будинку за вищевказаною адресою. Крім того надані позивачем документи, лише підтверджують факт вчинення дій необхідних для початку будівництва, обслуговування та введення в експлуатаціювищевказаного житлового будинку, і не дають суду переконливих доказів того, що вказані дії були вчинені безпосередньо за подаровані кошти позивачу.

Суд першої інстанції звернув увагу та те, що будівництво даного об`єкту нерухомості зайняло тривалий час в період шлюбу, при цьому позивачем та представником позивача суду не надано жодних належних на допустимих доказів того, що на зведення вказаного будинку були витрачені лише кошти, одержані позивачем за договором дарування.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що визначити той факт, що спірні земельні ділянки на яких побудований житловий будинок неможливо визначити як особисту приватну власність позивача, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів витрачення особистих коштів позивача на їх придбання, а співставлення дати дарування грошових коштів та дат придбання земельних ділянок не дає підстави вважати, що подаровані кошти були витрачені, серед іншого, на придбання земельних ділянок, та зводиться до припущень, що в доказовому значенні в цивільному процесі є недопустимим.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції та погоджується з доводами сторони позивача викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Положеннями п.2 ч.1 ст.57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Так, з договору дарування грошових коштів від 21 вересня 2005 року видно, що дарувальник ОСОБА_6 подарувала та передала обдарованій ОСОБА_1 і остання отримала в дар грошові кошти в сумі 200 000,00 доларів США, що станом на день укладення Договору становило 1 010 000,00 грн.

У абзаці 2 п.1 даного Договору зазначено, що обдарована свідчить, що має, що має намір витратити дарунок на купівлю двох земельних ділянок та будівництво домоволодінь (житлових будинків з господарськими спорудами) на цих земельних ділянках, що розташовані в АДРЕСА_6 (а.с.58, т.1).

Договором купівлі-продажу земельної ділянки від 29 вересня 2005 року, укладеного між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) видно, що продавець продав, а покупець купила для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель земельну ділянку площею 0,0800 гектар, розташовану по АДРЕСА_6 , яка належить продавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №053744, виданого 18.11.2004 виконавчим комітетом Донецької міської ради, зареєстрованого в Кнізі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі за №7-977 к (посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Морозовим В.І. (а.с.54, т.1).

З договору міни від 13 квітня 2006 року, укладеного між ОСОБА_8 (сторона один) та ОСОБА_1 (сторона два) видно, що за цим договором сторона один зобов`язується передати стороні два у власність належну їй земельну ділянку, а сторона два взамін також зобов`язується передати стороні один у власність земельну ділянку. У власність ОСОБА_1 переходить земельна ділянка, площею 0,0800 гектарів, що розташована по АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_8 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН №053854, виданого на підставі Договору купівлі-продажу від 27 лютого 2004 року №620 та зареєстрована в Кнізі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі за №7-661к від 03 серпня 2004. У власність ОСОБА_8 переходить земельна ділянка, площею 0,0800 гектарів, що розташована по АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №744942, виданого на підставі Договору купівлі-продажу від 29 вересня 2005 року за №2853 та зареєстрованого в Кнізі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорі оренди землі за №75 від 02 березня 2006 (посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу Ареп`євою О.О.) (а.с.48-49).

З Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА 997930 виданого 02 березня 2006 року Донецькою міською радою видно, що цей Акт ОСОБА_1 видано згідно з договором купівлі-продажу від 30.09.2005 №4740 земельної ділянки, що розташована по АДРЕСА_6 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (55, т.1).

Договір купівлі продажу земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , від 30.09.2005 року матеріали справи не містять у зв`язку з втратою та як пояснила позивач ОСОБА_1 фактичною неможливістю отримати дублікат такого договору з огляду на те, що договір укладався у Приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу, що є наразі окупованою територією.

Так, Державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, що підтверджує набуття такого права (до 01 січня 2013 року), що визначено Постановоюб КМУ №449 від 02.04.2002 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою».

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд була придбана 29.09.2005, тобто через тиждень після отримання від матері в дар грошових коштів 21.09.2005 року.

Земельна ж ділянка з кадастровим номером :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_6 , цільового призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд була придбана позивачем 30.09.2005, тобто через вісім днів після отримання від матері грошових коштів в дар 21.09.2005 року.

Договора купівлі-продажу земельних ділянок позивачем ОСОБА_1 не визнавались недійсними або неукладеними, тому посилання в Державних актах на земельні ділянки на договори на підставі яких отримано право власності позивача, свідчить про їх укладення та виконання всіх умов, в тому числі і передачу грошових коштів.

Згідно з відомостями, що зазначені в рішенні виконавчого комітету Ленінської районної у м.Донецьку ради №260/3 від 13 червня 2007 року, за актом обстеження від 04 червня 2007 року, на земельних ділянках по АДРЕСА_7 , збудовано двоповерховий житловий будинок ведуться кінцеві оздоблювальні роботи. Даним рішенням зазначеному житловому будинку присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_2 .

Зазначеними відомостями встановлено, що спірний житловий будинок було збудовано протягом року 2006-2007 років.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем на підтвердження позовних вимог щодо витрати подарованих грошових коштів на будівництво спірного житлового будинку суду надані докази: копія акту №336 про прийомку та експлуатацію димових та вентиляційних каналів в житлових домах і комунально-побутових об`єктах після капітального ремонту та нового будівництва від 06.12.2007; копія рахунку № НОМЕР_4 Донецького бюро технічної інвентаризації від 25.07.2007; копія довідки про вартість виконаних робіт за травень 2006 року; копія договору про надання послуг з вивозу ТПВ фізичним особам від 30.05.2007; копія сміти на виконання проектно-вибухових робіт до договору №296/06; копія акту введення агрегату до експлуатації від 21.12.2006;; копія договору на технічне обслуговування газового обладнання від 28.11.2006; копія договору на виконання будівельних робіт від 18.10.2006 №06/331; копія рішення Ленинської районної у м.Донецьку ради №359 від 09.08.2006 «Про надання дозволу на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_7 ;; акт прийому передачі виконаних робіт від 15.06.2007; копія пропозиції по технічним умовам електропостачання; копія акту робочої комісії про прийняття закінченого будівництва від 10.05.2006; копія протоколу №31 виміру супротиву растекання основних зеземлителів та перехідного супротиву між заземлите лями та заземленими елементами від 10.05.2006; копія акту технічної перевірки розрахункових засобів обліку №076583; копія акту приймання виконаних підрядних робіт за травень 2006 року; копія договору про приєднання до електричних мереж від 22.06.2007 року; копія договору №973 про розробку технічних умов на підключення електрообладнання від 15.06.2007 року; копія договору №12 від 04.04.2006 року.

З огляду на наведене вище, колегія суддів погоджується з доводами сторони позивача, що наданими позивачем доказами підтверджено той факт, що з часу отримання від матері в подарунок грошових коштів 21 вересня 2005 року, позивач придбала дві земельні ділянки і розпочала будівництво житлового будинку на території цих земельних ділянок, що на думку суду апеляційної інстанції є підтвердженням цільового використання подарованих грошових коштів.

Стороною відповідача належними та допустимими доказами не спростовано тієї обставини, що земельні ділянки і спірний будинок були придбані і відповідно збудовані за подаровані марір`ю позивача грошові кошти.

За наведених вище підстав, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що спірний будинок і дві земельні ділянки, на яких він розташований, є спільною сумісною власністю сторін, оскільки наданими позивачем доказами доведено цільове використання подарованих їй за договором дарування від 21 вересня 2005 року грошових коштів в розмірі 200 000 доларів США, а саме придбання двох земельних ділянок та будівництвтво у 2006-2007 роках спірного будинку.

Згідно положень п.1 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції в оскаржуваній частині позовних вимог неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, у зв`язку з чим рішення суду в частині визнання за сторонами спільної сумісної власності на дві спірні земельні ділянки і спірний житловий будинок підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за нею право особистої приватної власності на зазначене нерухоме майно.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній позивачем частині скасовано і заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені судом апеляційної інстанції, відповідно стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачений останньою судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 3 120,00 грн.

Керуючись ст.ст.367,374, 376, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Шейко Вольга Василівна задовольнити.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 26 грудня 2022 року в частині визнанння спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельної ділянки кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 та житлового будинку з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв.м., житловою площею 150 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 та визнання за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по 1/2 ідеальній частці та залишення в спільній частковій власності зазначеного нерухомого майна скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Визнати особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1 земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0648 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_2 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; земельну ділянку кадастровий номер :01:001:0797 площею 0,0800 га за адресою: АДРЕСА_6 , цільового призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; житловий будинок з господарськими спорудами загальною площею 277,4 кв.м., житловою площею 150 кв. м., що розташований за адресою: АДРЕСА_2 .

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги на рішення суду в розмірі 3 120,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 03 липня 2023 року.

Головуючий:

Судді: