Ухвала

30 червня 2023 року

м. Київ

справа № 2-3533/11

провадження № 61-6432ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подала представниця - адвокатка Браташ Ольга Олександрівна, на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Харківська міська рада, про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_4 , про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначало, що 12 вересня 2008 року між ним та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № 24/08-2, відповідно до умов якого банк надав позичальниці кредит у розмірі 41 500,00 дол. США на строк з 12 вересня 2008 року до 11 липня 2022 року або до дня, визначеного пунктом 1.5 або пунктом 3.3.11. кредитного договору, із сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 14,4 % річних.

У забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором, 12 вересня 2008 року між банком та іпотекодавицями ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладений договір іпотеки № 24/08-2, за яким в іпотеку передано нерухоме майно - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить їм на праві спільної сумісної власності.

Вказувало, що взяті за кредитним договором зобов`язання виконало, водночас, позичальниця зобов`язання за кредитним договором 12 вересня 2008 року № 24/08-2 належним чином не виконувала та систематично порушувала умови кредитного договору, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість.

Оскільки позичальниця порушує умови договору та не повертає кредит, банк звернувся з вимогою про дострокове погашення кредиту та просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 53 770, 45 дол. США, яка складається з простроченої заборгованості за кредитом у розмірі 10 528,72 дол. США; поточної заборгованості за кредитом, яка стягується достроково, у розмірі 28 000,00 дол. США; простроченої заборгованості за процентами у сумі 15 071,42 дол. США; поточної заборгованості за процентами 170,31 дол. США. Також банк просив стягнути пеню за прострочення кредиту у розмірі 51 692,33 грн та пеню за прострочення процентів у розмірі 58 515,87 грн, що загалом становить 110 208,20 грн; у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_4 про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсними.

В обґрунтування зустрічного позову зазначали, що у п. 2.3 договору іпотеки від 12 вересня 2008 року вказано, що за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 280 000,00 грн.

Вказували, що за спірним кредитним договором ОСОБА_2 грошей у розмірі 41 500,00 дол. США від позивача не отримала, гроші їй не надавалися, хоча вона підписала заяву про видачу їй готівки у розмірі 41 500,00 дол. США. Після підписання заяви про видачу готівки гроші на руки отримані нею не були, оскільки 12 вересня 2008 року вона уклала з позивачем депозитний договір, за умовами якого нею внесено на депозитний рахунок кошових кошти у розмірі 40 174,00 дол. США. Різниця між сумою кредитного та депозитного договорів склала 1 325,00 дол. США, які оформлені купівлею 1 325,00 дол. США, що склало 6 333,50 грн.

Під час укладення договорів разом з ОСОБА_2 знаходився ОСОБА_4 , який і привів їх в цей банк. Згодом, за вимогою ОСОБА_4 ОСОБА_2 зняла з депозитного рахунку банка 15 вересня 2008 року 10 000,00 дол. США, 01 жовтня 2008 року 5 000,00 дол. США, 02 жовтня 2008 року 21 000,00 дол. США. Отримані грошові кошти у розмірі 35 625,00 дол. США передані в приміщенні банку ОСОБА_4 одразу після їх отримання.

02 жовтня 2008 року ОСОБА_4 написав дві розписки. Одну розписку про те, що він прийняв від ОСОБА_2 християнську грошову інвестицію у розмірі 30 000,00 дол. США та зобов`язується їх повернути не пізніше 30 жовтня 2009 року. Другу розписку про те, що він прийняв від неї християнську грошову інвестицію у розмірі 5 625,00 дол. США та зобов`язується їх повернути не пізніше 30 грудня 2008 року.

Зазначала, що всі дії з узгодження кредитного та іпотечного договорів, а в подальшому і депозитного договору спрямовані на те, щоб ОСОБА_5 в шахрайський спосіб заволодів грошовими коштами у розмірі 35 635,00 дол. США. Деякий час ОСОБА_4 сплачував проценти банку за отримані кредитні кошти, але згодом припинив їх сплачувати. Грошові кошти ні 30 грудня 2008 року, ні 30 жовтня 2009 року ОСОБА_5 не повернув.

Враховуючи викладене, просили суд визнати недійсним кредитний договір від 12 вересня 2008 року № 24/08-2; визнати недійсним договір іпотеки від 12 вересня 2008 року № 24/08-2.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» загальну суму заборгованості за кредитним договором від 12 вересня 2008 року № 24/08-2 у розмірі 53 770,45 дол. США та пеню у сумі 110 208,20 грн. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором 12 вересня 2008 року № 24/08-2 звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку». Надано ПАТ АБ «Укргазбанк» право на продаж предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві за ціною продажу на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Надано право ПАТ АБ «Укргазбанк» за рахунок продажу предмету іпотеки задовольнити свої вимоги за кредитним договором від 12 вересня 2008 року № 24/08-2 у розмірі 53 770,45 дол. США та пені у сумі 110 208,20 грн. Виселено з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , усіх мешканців, без надання іншого жилого приміщення. Знято з реєстраційного обліку з двокімнатної квартири АДРЕСА_1 усіх мешканців. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_1 відмовлено.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_2 належним чином не виконувалися зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню на користь кредитора. Водночас, суд зазначив, що оскільки зобов`язання, забезпечені іпотекою, не виконані, іпотекодержатель як кредитор має право вимагати виконання зобов`язання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд вказав, що обставини, на які посилаються заявниці, зокрема, щодо невідповідності змісту кредитного договору актам законодавства України, не знайшли свого підтвердження та не доведені належними та допустимими доказами.

Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 26 лютого 2020 року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі правонаступників.

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року та від 12 серпня 2021 року відновлено провадження у справі та залучено до участі у справі в якості третьої особи Харківську міську раду.

Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_6 ( ОСОБА_3 ) відмовилась від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 .

Постановою Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції.

26 квітня 2023 року ОСОБА_1 через свою представницю - адвокатку Браташ О. О. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2023 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги, а саме запропоновано заявниці звернутися до суду касаційної інстанції із новим клопотанням (заявою) про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень із наведенням підстав для його поновлення, обґрунтування наявності об`єктивних та непереборних обставин для подання касаційної скарги, а також поданням доказів на підтвердження порушення апеляційним судом порядку вручення судового рішення, передбаченого статтею 272 ЦПК України.

19 червня 2023 року від представниці ОСОБА_1 - адвокатки Браташ О. О. на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: заява, в якій заявниця просить поновити строк на касаційне оскарження заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року, посилаючись на те, що копію оскаржуваної постанови апеляційного суду не отримувала. Вказує, що про існування постанови Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року дізналася з Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР) 20 квітня 2023 року. На виконання вимог ухвали Верховного Суду про залишення касаційної скарги без руху її представниця звернулася до місцевого суду із заявою про ознайомлення з матеріалами справи № 2-3533/11. За результатами ознайомлення з матеріалами справи їй стало відомо, що копію повного тексу постанови Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року ОСОБА_1 апеляційним судом направлено не було. На підтвердження зазначеного надано відповідні докази, а саме: копію заяви про ознайомлення з матеріалами справи від 05 червня 2023 року; копію супровідного листа апеляційного суду про направлення учасникам справи № 2-3533/11 копії постанови Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року, за змістом якої така копія не направлялася ОСОБА_1 .

Вирішуючи питання про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, Верховний Суд виходить із такого.

Нормативно-правове обґрунтування

Порядок і строки подання касаційної скарги визначено положеннями частин першої-третьої статті 390 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Згідно з частиною другою статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Відповідно до частини третьою статті 390 ЦПК України строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поважними причинами пропуску процесуального строку визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на касаційне оскарження судових рішень особа, яка має намір подати касаційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку касаційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

Принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»).

Висновки Верховного Суду

У цій справі ОСОБА_2 (мати заявниці) зверталася до апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла. Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_1 відмовилась від прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_2 .

За змістом супровідного листа апеляційного суду про направлення учасникам справи № 2-3533/11 копії постанови Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року, така копія направлялася 18 листопада 2022 року ОСОБА_2 за

адресою: АДРЕСА_2 , тобто за адресою місцезнаходження іпотечного майна, на яке звернуто стягнення. Крім того, ця адреса зазначалася ОСОБА_2 в апеляційній скарзі.

Як встановлено апеляційним судом, іпотечне нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , належить іпотекодавицям - ОСОБА_2 (матері заявниці) та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, та є місцем проживання відповідачки ОСОБА_1 . Доказів протилежного останньою не надано, як і не надано доказів повернення копії оскаржуваного судового рішення, надісланої на адресу спірної квартири судом апеляційної інстанції. Відповідно, поштова кореспонденція апеляційного суду, в тому числі і текст оскаржуваної постанови були отримані за адресою спірної квартири.

Доводи заяви щодо того, що про існування постанови Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року ОСОБА_1 дізналася з ЄДРСР 20 квітня 2023 року, Верховний Суд оцінює критично з огляду на таке. За даними ЄДРСР оскаржувана постанова Полтавського апеляційного суду прийнята 25 жовтня 2022 року, дата складання повного тексту постанови не зазначена, зареєстрована у ЄДРСР - 05 листопада 2022 року, оприлюднена - 07 листопада 2022 року. Касаційна скарга подана 26 квітня 2023 року.

Верховному Суду не надано логічного та зрозумілого пояснення тому, що перешкоджало заявниці, яка зверталася до суду із зустрічним позовом, а тому була зацікавлена у розгляді справи, слідкувати за судовим процесом, ознайомитися із оскаржуваними рішеннями судів як першої, так і апеляційної інстанції та подати належно оформлену касаційну скаргу в строки, визначені процесуальним законом. Заявниця також не скористалась своїм правом на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, яке постановлено у 2016 році. Оцінюючи у сукупності наведені обставини, Верховний Суд дійшов переконання про відсутність підстав стверджувати, що ОСОБА_1 добросовісно користувалась своїми процесуальними правами, оскільки не продемонструвала готовність брати участь на всіх етапах розгляду справи, яка стосується безпосередньо її прав, а також, що у неї існували об`єктивні труднощі дізнатись по рішення суду апеляційної інстанції.

Обов`язку суду вживати передбачених законом заходів для повідомлення учасників справи про час та місце розгляду, а також направлення відповідних процесуальних документів кореспондується обов`язок учасників судового процесу цікавитись станом розгляду справ, максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оцінивши наведені ОСОБА_1 у заяві про поновлення строку на касаційне оскарження обставини, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень, оскільки наведені заявницею обставини не є об`єктивно непереборними та такими, що не залежали від волевиявлення заявниці чи пов`язаними із перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Пунктом 4 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо скаржником в строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на касаційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження, визнані судом неповажними.

З огляду на те, що із касаційною скаргою на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року ОСОБА_1 звернулася за спливом більше шести місяців з дня прийняття постанови апеляційного суду, за умови недоведеності наявності поважних причин пропуску такого процесуального строку, у відкритті касаційного провадження повинно бути відмовлено.

Безпідставне поновлення процесуального строку, пропущеного у зв`язку зі спливом тривалого періоду та за відсутності підстав, які можуть бути визнані переконливими, свідчитиме про порушення судом принципу юридичної визначеності та вимог статті 6 Конвенції.

Керуючись статтями 393, 394 ЦПК України Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року відмовити.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , яку подала представниця - адвокатка Браташ Ольга Олександрівна, на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 липня 2016 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Харківська міська рада, про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк», третя особа - ОСОБА_4 , про визнання кредитного та іпотечного договорів недійсним відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний