Справа № 691/1094/22
Провадження № 2/357/1142/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого - судді Бондаренко О.В., при секретарі - Кононюк П.О., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області, про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В :

16.11.2022 ОСОБА_1 звернулася до Городищенського районного суду Черкаської області з даним позовом мотивуючи тим, що з 24 червня 2016 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , від спільного проживання вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із нею та перебуває на її утриманні. 24.11.2017 вони з відповідачем припинили подружні відносини, через відсутність взаєморозуміння та довіри між ними та постійні суперечки, у зв`язку з чим вона також подала до суду позов про розірвання шлюбу. З позовом про стягнення аліментів вона не зверталася, адже вважає це недоцільним, оскільки за весь період окремого проживання відповідач жодної допомоги на дитину не надавав. Відповідач з листопада 2017 року не підтримує зв`язок із сином, не піклується про дитину, будь - якої матеріальної допомоги на сина не надає, не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться як росте дитина, не вітає сина з днем народження та не купує йому речей, не забезпечує дитину необхідним харчуванням та медичним доглядом, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення. Такі дії вона розцінює, як свідоме ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками. Тому, просила у судовому порядку позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

16.01.2023 суддею Городищенського районного суду Черкаської області, відповідно до ст. 28, 31 ЦПК України, справу передано до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю.

24.02.2023 справа надійшла до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області для розгляду за підсудністю, розподілена відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями та 27.02.2023 передана до розгляду судді Бондаренко О.В.

28.02.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та за правилами загального позовного провадження призначено підготовче засідання.

15.05.2023 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Позивач - ОСОБА_1 , яка приймала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов підтримала у повному обсязі та просили позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а судові витрати залишити за нею.

Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позов про позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнає. Також, зазначив, що дитина вже тривалий час проживає з позивачем, проти чого він не заперечує, а позбавляючи його права на дитину як батька, він не згоден на стягнення з нього аліментів. Він на даний час ніде не зареєстрований, а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник третьої особи, за довіреністю у справі - Кравченко Оксана Василівна у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце засідання повідомлена належним чином, направила до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника Служби у справах дітей Виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області та висновок органу опіки та піклування від 15.06.2023 щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по причині невиконання батьком батьківських обов`язків.

Суд, заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст.165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Судом встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 24 червня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2023 року, у справі № 691/1095/22, яке набрало законної сили 20.03.2023, шлюб між ними було розірвано. Сторони являються батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні, що підтверджено матеріалами справи (а.с.7-13), інформацією з ЄДРСР та визнається відповідачем.

Також, встановлено, що позивач - ОСОБА_1 разом із сином зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , згідно довідок від 30.04.2022 № 7106- та № 7106- (а.с.11,12) їх було взято на облік як внутрішньо переміщених осіб та зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 , а фактично вони проживають за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач - ОСОБА_2 зареєстрованим по м. Києву та Київській області не значиться, останнє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 (а.с.20), а фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно заяви від 20.12.2022 ( а.с.19) та від 15.06.2023 (а.с.85) він визнав обставини викладені у позові та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що відповідач свідомо самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків в повній мірі щодо дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не забезпечує його необхідним харчуванням, не займається лікуванням дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, кошти на потреби сина не надає.

15.06.2023 Виконавчий комітет Городищенської міської ради Черкаської області прийняв рішення № 340/01-02-08 (а.с. 90-91), відповідно до якого, орган опіки та піклування дійшов висновку, що ОСОБА_2 в порушення вимог чинного законодавства України з питань охорони дитинства ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по причині невиконання батьком батьківських обов`язків.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 141 СК України батько і мати мають рівні права й обов`язки у відношенні своїх дітей.

Згідно ст. 154 СК України захист прав і інтересів неповнолітніх дітей належить їхнім батькам.

Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти.

Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч.1 ст.164 СК України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.

У судовому засіданні позивачем доведено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина, а відповідач визнав обставини справи та подав до суду відповідну заяву.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

А відповідно до ст. 27 цієї Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Європейський суд з прав людини (рішення у справі «Хант проти України» від 07.12.2006, рішення у справі Olsson v. Sweden (№2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, однак позивач заявила клопотання про залишення судових витрат за нею без відповідного відшкодування.

Керуючись ст. 7, 150, 151, 157, 164, 165, 166 СК України, Законом України «Про охорону дитинства», ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 року, Декларація прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст.4, 12, 76 - 82, 141, 206, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_6 / адреса проживання: АДРЕСА_7 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_8 ), третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області (, місцезнаходження: площа Миру, 8, м. Городище, Черкаська область, 19500), про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 30.06.2023.

Суддя О. В. Бондаренко