Справа № 274/575/23 Провадження № 2-п/0274/9/23
УХВАЛА

03.07.2023 м. Бердичів

Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Большакова Т.Б., за участю секретаря судового засідання Василюк А.О.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.04.2023 у цивільній справі №274/575/23 за позовом ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "РІАЛЬТО" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

16.06.2023 від відповідача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення суду від 20.04.2023, в якій просив скасувати таке рішення, призначити справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні.

В обгрунтування заяви вказано, що відповідач не приймав участі в судових засіданнях, судові повістки та інші матеріали не отримував, оскільки такі надсилались за його зареєстрованим місцем проживання, проте заявник фактично проживає за іншою адресою. Також відповідач посилається, що судом при винесенні рішення у справі не було досліджено всіх її обставин. Посилається на те, що визначена позивачем до стягнення заборгованість по відсоткам, включає період, який виходить за межі строку кредитування, оскільки після закінчення строку кредитування у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти. Також, наголошує на тому, що в договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, те не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу, що передбачено ч.ч. 1,2 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказує на те, що дані обставини є істотними для правильного вирішення справи, тому заочне рішення підлягає скасуванню.

21.06.2023 заяву відповідача про перегляд заочного рішення прийнято судом до розгляду.

В судове засідання сторони чи їх представники не прибули, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Представник відповідача адвокат Григоришина В.В. подала письмове клопотання про розгляд заяви про перегляд заочного рішення за її відсутності, просила скасувати заочне рішення суду та призначити справу до розгляду у спрощеному позовному провадженні.

Суд, розглянувши заяву про перегляд заочного рішення, вивчивши матеріали справи та наявні докази, дійшов наступного висновку.

Встановлено, що заочним рішенням позовну заяву ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "РІАЛЬТО" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "РІАЛЬТО" заборгованість за кредитним договором №5-4 від 01.03.2021 станом на 18.01.2023 у розмірі 34782,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "РІАЛЬТО" судові витрати з оплати судового збору у сумі 2684,00 грн та витрати на професійну правову допомогу у сумі 4000,00 грн.

Частиною 1 статті 288 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути скасоване судом, що його ухвалив, лише при сукупності таких умов: 1) якщо судом буде встановлено, що відповідач, тобто заявник, не з`явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, 2) не подав відзив на позовну заяву з поважних причин і 3) докази, на які посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Третю умову слід розуміти таким чином, що відповідач у своїй заяві про перегляд заочного судового рішення посилається на такі обставини та на такі докази на їх підтвердження, що якби вони були відомі суду при ухваленні заочного рішення, суд прийшов би до іншого висновку, ухвалив би принципово інше рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідач про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, зокрема ухвала суду про відкриття провадження у справі, позовна заява з додатками, судова повістка-повідомлення надсилалися за його зареєстрованим місцем проживання, та вручено особисто.

У наступне судове засідання, призначене на 20.04.2023 відповідач повторно не з`явився. Судове повідомлення про розгляд справи вручене не було і повернулись в адресу суду із записом на конверті «адресат відмовився».

А тому, суд не може погодитися із твердженнями заявника про неналежне повідомлення про дату час та місце слухання справи.

Однак, відповідач в судові засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань до суду не надавав, належної зацікавленості щодо участі в розгляді справи не виявив, про причини неявки суд не повідомив.

Так, у поданій до суду заяві про перегляд заочного рішення відсутнє зазначення обставин, що свідчать про поважність причин неявки в судові засідання.

У відповідність до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» зробив висновок про можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо такий строк поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, давало суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем.

Сам лише факт неотримання заявником поштової кореспонденції (процесуальні документи та повістки), яку суд з додержанням вимог процесуального закону надсилав за належною адресою та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною неявки в судове засідання, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції.

Також встановлено, що доводи, на які посилається заявник, зокрема щодо неправильності нарахування відсотків, не мають істотного значення для правильного вирішення цивільної справи, оскільки відсутні посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Щодо доводів та посилання на положення Закону України «Про споживче кредитування» суд зазначає про таке.

Відповідно до преамбули Закону України "Про споживче кредитування" цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Згідно із пунктами 10, 11 частини 1 статті 1 Закону України "Про споживче кредитування" у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту, а споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

З даних кредитного договору №5-4 від 01.03.2021, укладеного між ТОВ «ФК «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ОСОБА_1 , убачається, що пунктом 1.1 визначено, що кредит надається не на споживчі цілі.

Враховуючи викладене, доводи заяви про застосування Закону України "Про споживче кредитування" є безпідставними, оскільки установлено, що укладений між сторонами кредитний договорів не відноситься до договорів про споживче кредитування, отже відповідно норми Закону України "Про споживче кредитування" не поширюються на зазначений договір, а тому посилання заявника на порушення норм цього Закону є помилковими.

Перевіряючи доводи заяви щодо незаконності нарахування відсотків за користування кредитними коштами після спливу визначеного договором строку, суд зазначає про таке.

Так, згідно частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 по справі №5017/1987/2012 наведено наступне.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 по справі №444/9519/12, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно з пунктом 6.23 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 910/1238/17 плата за прострочення виконання грошового зобов`язання врегульована законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У пункті 6.20. цієї постанови також зазначається, що термін «користування чужими грошовими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення виконання грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Згідно пункту 20 ухвали Великої Палати Верховного Суду від 24.01.2019 по справі №5017/1987/2012 зазначено, що така правова позиція Великої Палати Верховного Суду полягає у тому, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК кредитний договір може встановлювати проценти за неправомірне користування боржником грошовими коштами як наслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання. І такі проценти можуть бути стягнуті кредитодавцем й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК.

Відтак суд відхиляє доводи заявника щодо неправомірності нарахування процентів після визначеного кредитним договором строку кредитування.

Отже, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення, матеріали справи, суд приходить до висновку, що до даної заяви не було надано жодного належного доказу, в підтвердження викладених обставин, які мають істотне значення для справи та не були досліджені судом при винесенні заочного рішення, зокрема, у зв`язку із непогодженням наданим позивачем під час розгляду справи розрахунком заборгованості, заявником не було надано свого контр-розрахунку заборгованості за кредитним договором, а тому суд вважає обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення фактом непогодження з винесеним рішенням по суті, що не може слугувати підставною для його скасування за результатами розгляду даної заяви.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність неявки в судове засідання відповідача, поважні причини неподання відзиву та наявність істотних доказів у справі в обґрунтування заперечень проти вимог позивача, за відсутності зазначених обставин у сукупності, суд не вбачає підстав для скасування заочного рішення, отже, суд залишає заяву про перегляд заочного рішення без задоволення.

Частиною 4 ст. 287 ЦПК України передбачено, що у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 20.04.2023 у цивільній справі №274/575/23 за позовом ТОВ "ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ "РІАЛЬТО" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4статті 287 ЦПК України, у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Тетяна БОЛЬШАКОВА