Справа № 462/5424/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

з участю секретаря судового засідання Петришак С.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

ОСОБА_1 17.07.2023 року звернулася в суд із позовною заявою до ОСОБА_2 , в якій з врахуванням збільшення позовних вимогв заяві від 21.11.2023 року (а.с.91), просить визнати за нею право власності на 46/100 частки земельної ділянки, загальною площею 0,0644 га, кадастровий номер :06:018:0169, яка розташована на АДРЕСА_1 в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_4 , 1954 року народження, яка була власником 40/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 та співвласником земельної ділянки, яка призначена для обслуговування житлового будинку. Після смерті матері позивач успадкувала 40/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку їй було відмовлено, оскільки частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку не визначені. У зв`язку із наведеним, просить позов задовольнити.

Ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 28.08.2023 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін. Відповідачу встановлено п?ятнадцятиденний строк з дня вручення такої ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

28.11.2023 року в порядку ст.200 ЦПК України судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач у встановлений судом строк не надала до суду відзив на позовну заяву, проте 13.12.2023 року на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла заява, в якій вона зазначила, що проти позову не заперечує та просить визнати за ОСОБА_1 право власності на 46/100 частки земельної ділянки, загальною площею 0,0644 га, кадастровий номер :06:018:0169, яка розташована на АДРЕСА_1 , а за нею - на 54/100 частки вказаної земельної ділянки.

Позивач та відповідач, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду справи по суті, в судове засідання не з?явилися, при цьому 13.12.2023 року від позивача та відповідача надійшли заяви, в яких кожен з них просить розглядати справу по суті за його відсутності.

Третя особа ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з?явилася, заяви про розгляд справи за її відсутності не подала і про причини своєї неявки суд не повідомила.

Дослідивши докази та з?ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.1, 2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст.76-80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Докази повинні відповідати ознакам належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність достатності.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Залізничним районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області зроблено актовий запис №1095 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.4).

Після її смерті відкрилася спадщина на спадкове майно частку в житловому будинку АДРЕСА_1 та частку земельної ділянки, площею 0,0644 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Спадкодавець заповіту на випадок своєї смерті не залишила.

З копії спадкової справи №30/2017 після смерті ОСОБА_4 (а.с.23-74), заведеної приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І., вбачається, що ОСОБА_1 14.06.2017 року звернулася із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.24).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 02.06.2021 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І., зареєстрованого в реєстрі за №672, вбачається, що ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину, а саме, 40/100 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , які належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого ОСОБА_5 , державним реєстратором Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції 05.12.2013 року за індексним №14027242 (а.с.71).

Також встановлено, що ОСОБА_1 27.06.2023 року звернулася із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, в якій просила видати на її ім?я свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті її матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частку земельної ділянки, площею 0,0644 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :06:018:0169 (а.с.73).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.06.2023 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Миронович А.І. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на її ім?я після смерті матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , на частку земельної ділянки, площею 0,0644 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої для обслуговування житлового будинку, кадастровий номер :06:018:0169, у зв?язку із невизначеністю частки спадкодавця у праві власності на земельну ділянку (а.с.74).

Як вбачається із державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №845204 від 28.12.2009 року співвласниками земельної ділянки, загальною площею 0,0644 га, кадастровий номер :06:018:0169, яка розташована на АДРЕСА_1 , вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с.8-9).

Згідно ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається у порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (ст. 356 ЦК України).

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст.357 ЦК України частки у праві спільної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За змістом ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Згідно ч.4, 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки; поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

Частиною 1 ст.120 ЗК України встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною четвертою вказаної статті визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, законодавцем визначено принцип цілісності об?єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об?єкт розташований. Тобто особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду має право на відповідну частину земельної ділянки на тих самих умовах, на яких воно належало попередньому власникові або користувачу, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Такого висновку щодо застосування зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (провадження № 14-47цс20) та постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 642/3950/17 (провадження № 61-7008св19).

Разом з тим, положення ст. 120 ЗК України мають застосовуватися з врахуванням норм матеріального права, що визначають особливості регулювання права спільної сумісної власності.

Як встановлено судом, спірна земельна ділянка належала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності. Її поділ або виділення з неї окремих часток за життя ОСОБА_4 не проводився, розмір її частки не визначався.

Таким чином, ОСОБА_4 була співвласником спірної земельної ділянки, яка належала двом особам на праві спільної сумісної власності без визначення часток, і це право перейшло до позивачки.

Така позиція суду узгоджується із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду від 19.01.2022 року у справі №489/2165/19 та від 28.07.2021 року у справі №346/5216/18.

Водночас, як встановлено, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 погодили розподіл земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0644 га, кадастровий номер :06:018:0169, на дві частини, а саме: за ОСОБА_4 визначили 46/100 ідеальних часток земельної ділянки, а за ОСОБА_2 - 54/100 ідеальних часток земельної ділянки, що підтверджується заявою від 06.04.2011 року, посвідченою приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лучко І.Я. (а.с.89). Однак за життя ОСОБА_4 не встигла оформили правовстановлюючі документи на вказану частину земельної ділянки.

Враховуючи встановлені судом обставини та норми законодавства, яким урегульовано спірні правовідносини, враховуючи, що позивач ОСОБА_1 як донька померлої ОСОБА_4 та як спадкоємець за законом після її смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на 46/100 частки земельної ділянки, 0,0644 га, кадастровий номер :06:018:0169, розміщену на АДРЕСА_1 , беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову не заперечує, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підставні та підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судовий збір в розмірі 3826 грн., сплачений позивачем, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.2).

Керуючись ст.3, 10, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 46/100 частки земельної ділянки, загальною площею 0,0644 га, кадастровий номер :06:018:0169, яка розташована на АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_4 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 54/100 частки земельної ділянки, загальною площею 0,0644 га, кадастровий номер :06:018:0169, яка розташована на АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ;

третя особа: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання якої за адресою: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 22.12.2023 року.

Суддя (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя: С.Ю. Колодяжний