Справа № 595/1486/23
Провадження № 2-п/595/4/2023
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2023 року

Бучацький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Тхорик І.І.,

за участю секретаря судового засідання Боднара М.Г.,

представника заявника, адвоката Майки М.Б.

представника позивача, адвоката Моленя Р.Б.

розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2023 року, ухваленим у справі №595/1486/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, позов задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17 березня 2023 року в сумі 997817 (дев`ятсот дев`яносто сім тисяч вісімсот сімнадцять) грн 80 коп. Окрім того, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по справі на сплату судового збору в сумі 9988 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 60 коп. за подання позовної заяви до суду. В решті заявлених вимог відмовлено.

01.12.2023 відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 02.11.2023 у справі №595/1486/23. Одночасно просить скасувати вищевказане заочне рішення. Зазначає, що з огляду на необхідність дотримання процесуальних гарантій, забезпечення права відповідача на доступ до правосуддя, ефективний захист своїх порушених прав, принципу рівності сторін по справі та забезпечення справедливого балансу, вважає, що існують обґрунтовані підстави для поновлення йому строку на подання заяви про перегляд заочного рішення. Вищевказане рішення вважає незаконним та необґрунтованим, прийнятим із порушенням норм матеріального та процесуального права, неповним з`ясуванням обставин, що мають істотне значення для справи. Звертає увагу, що про час та місце судового засідання, всупереч вимогам ЦПК України, його належним чином повідомлено не було, жодних повісток про виклик до суду він не отримував, що вважає поважною причиною неявки у судове засідання, про судовий розгляд йому не було відомо взагалі. Окрім того, рішення суду і вся кореспонденція направлялася на його зареєстроване місце проживання, а саме: 48422, с. Озеряни Чортківського району, однак він вже упродовж тривалого часу не проживає за вказаною адресою. Також, в період з 01.08.2023 по 01.12.2023 він був у відрядженні, що підтверджується наказом №2а від 31.07.2023. Звертає увагу, що позивачем умисно вказано дану адресу місця проживання відповідача, щоб він не знав про наявний судовий розгляд. Про судове рішення йому стало відомо лише 01.12.2023, коли він відвідав своє зареєстроване місце проживання, у зв`язку з цим він був фактично позбавлений можливості викласти свої заперечення щодо позову, захистити свої права та інтереси. Вказує, що жодних договорів позики між ним та позивачем укладено не було, він не отримував грошових коштів в розмірі 26644 доларів США від позивача, оскільки у день нібито укладання договору він був направлений у відрядження. Дані факти можуть бути підтверджені показами свідків у судовому засіданні. З метою повного та всебічного дослідження обставин справи та з`ясування позиції сторін у справі та аргументи, на яких вони ґрунтуються, вважає за необхідне допитати в якості свідка відповідача ОСОБА_1 та його сина ОСОБА_3 . За наведених обставин просить заявлені вимоги задовольнити.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 05 грудня 2023 року прийнято до розгляду заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики та призначено заяву про перегляд заочного рішення до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Сторони в судове засідання не прибули.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Майка М.Б., будучи присутнім у судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив такі задовольнити з підстав, викладених у заяві.

Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Молень Р.Б. в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заяви відповідача про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що відповідачем не долучено до заяви жодних доказів, які б мали значення для справи, були істотними та могли б вплинути на ухвалення рішення у даній справі, іншого аніж заочне. Окрім того зазначив, що заперечення сторони відповідача щодо позову не можуть ґрунтуватися на показах свідків. Поряд з тим, зауважив, що клопотань про призначення відповідної експертизи представником відповідача не заявлено.

Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи та заяву про перегляд заочного рішення, приходить до висновку, що заява не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 03 серпня 2023 року ОСОБА_2 , в інтересах якого діє представник адвокат Молень Р.Б., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Ухвалою Бучацького районного суду Тернопільської області від 07 серпня 2023 року було прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про стягнення боргу за договором позики. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

19 вересня 2023 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у даній та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

У позовній заяві про стягнення боргу за договором позики не міститься застережень з приводу заперечення сторони позивача щодо ухвалення судом заочного рішення.

02 листопада 2023 року у справі було ухвалене заочне рішення, згідно якого позовні вимоги задоволено частково, вирішено стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 17 березня 2023 року в сумі 997817 (дев`ятсот дев`яносто сім тисяч вісімсот сімнадцять) грн 80 коп. Окрім того, стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по справі на сплату судового збору в сумі 9988 (дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят вісім) грн 60 коп. за подання позовної заяви до суду. В решті заявлених вимог відмовлено.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення у вказаній справі ухвалено судом 02 листопада 2023 року. Згідно рекомендованого повідомлення №365 про вручення поштового відправлення, заочне рішення у справі 595/1486/23 ОСОБА_1 отримав 17 листопада 2023 року, і звернувся до суду із заявою про його перегляд 01 грудня 2023 року, що свідчить про те, що строк на подання ним заяви про перегляд заочного рішення не пропущено.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 Цивільного процесуального кодексу України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

При цьому, зі змісту положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України вбачається, що скасування заочного рішення судом, що його ухвалив, можливе у випадку встановлення судом одночасно кількох обставин: відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин; докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Так, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На переконання суду, поважними причинами неявки можуть бути обставини, що об`єктивно перешкоджають явці у судове засідання, які, безумовно, повинні бути підтверджені документально відповідними доказами, тобто, повинні додаватися до заяви про перегляд заочного рішення. Крім того, відповідач має подати документи, що свідчать про неможливість повідомити суд про причини неявки у судове засідання.

Водночас, з`ясування причин неявки не може бути підставою для скасування заочного рішення. Доведенню підлягає саме поважність причин неявки. Окрім того, відповідач вказує на докази, які мають значення для справи та можуть привести до ухвалення рішення, протилежного заочному повністю або частково, або до його зміни. Тобто, якщо б ці докази були відомі суду при розгляді справи, то у справі було б ухвалено інше рішення.

Наявність наведених обставин повинна бути у їх сукупності, при відсутності хоча б однієї з них, заочне рішення скасуванню не підлягає.

Суд встановив, що в матеріалах справи наявні докази належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час та місце судового засідання у цій справі.

Так, відповідач ОСОБА_1 в зал судового засідання на виклики суду не прибував, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення на його адресу, зазначену у позовній заяві, судових повісток засобом зв`язку «Укрпошта». Причини неявки суду не повідомляв, заяв про відкладення розгляду справи не подавав, відзиву на адресу суду не надходило.

Зокрема, про судове засідання у даній справі, призначене на 29 серпня 2023 року на 14.00 год., відповідач був обізнаний про що в матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_1 , в якій він власноручно розписався та підтвердив, що повідомлений про дату та час слухання справи. Окрім того, про обізнаність відповідача про призначене судове засідання також свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №280, в якому міститься підпис відповідача, за даними перевірки статусу відстеження якого за допомогою трекінгу «Укрпошта» дане поштове відправлення вручено ОСОБА_1 11 серпня 2023 року особисто.

Про судове засідання, призначене на 19 вересня 2023 року відповідач був повідомлений, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням №774. За відстеженням трекінгу, відправлення за вказаним номером вручене відповідачу особисто 05 вересня 2023 року, про що зазначено і в самому повідомленні, в чому відповідач власноруч розписався.

Крім того, про судові засідання, призначені на 09 жовтня та 02 листопада 2023 року, відповідач ОСОБА_1 також був належним чином повідомлений, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення за номерами 353, 401, які містяться в матеріалах справи. За відстеженням трекінгу, перше відправлення за вказаними номерами вручене члену сім`ї 22 вересня 2023 року, а друге відповідачу ОСОБА_1 особисто 13 жовтня 2023 року, про що свідчить також і його підпис, проставлений у повідомленні.

Зміст вказаних вище рекомендованих повідомлень свідчить про те, що поштові відправлення вручалися здебільшого самому відповідачеві ОСОБА_1 особисто. Аналізуючи зміст наявних рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, суд презюмує, що при врученні поштового відправлення відповідачу працівник поштового зв`язку Укрпошти діяв правомірно, із дотриманням, визначеної Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, процедури, і внесення до наведених рекомендованих повідомлень достовірної інформації.

У свою чергу, обов`язок довести протилежне, а саме факт протиправності дій працівників установи поштового зв`язку та неотримання відповідачем кореспонденції від суду, відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України, покладено саме на сторону відповідача.

Однак, таких доказів у процесі розгляду справи відповідач не надав та в судовому засіданні не встановлено.

Так, відповідач ОСОБА_1 до заяви про перегляд заочного рішення долучив наказ №2а від 31.07.2023 про направлення у відрядження, виданий ФОП ОСОБА_1 , яким вирішено направити ОСОБА_1 у відрядження до ТОВ «Диво» у м. Харків для ведення переговорів щодо поставки продукції, з 01 серпня 2023 року по 01 грудня 2023 року.

Проте, суд критично оцінює посилання відповідача на вищевказаний наказ, як на обставину, яка свідчить про поважність неприбуття сторони в судові засідання, оскільки такий винесений особисто ОСОБА_1 в особі ФОП ОСОБА_1 . Інших доказів на підтвердження перебування ОСОБА_1 у вищенаведеному тривалому відрядженні, які б об`єктивно підтверджували дону обставину, суду не надано.

Покликання представника відповідача на показання свідка ОСОБА_3 , а також показання відповідача ОСОБА_1 , як свідка, суд вважає такими, що не є істотними та достатніми для скасування заочного рішення з огляду на таке.

З метою захисту майнових інтересів позичальника від недобросовісного позикодавця стаття 1051 ЦК України надає позичальникові право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обставину стосовно передання чи навпаки, непередання грошових коштів або речей, доводить та сторона, яка посилається на таку обставину. При встановленні судом факту неотримання позичальником від позикодавця грошей або речей, визначених родовими ознаками, договір позики вважається неукладеним. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Так, відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Посилання відповідача на те, що він не укладав з позивачем договору про надання позики, оскільки у той день був направлений у службове відрядження, та ним не отримувались грошові кошти за договором є неспроможними, оскільки не доведені належними та допустимими доказами, будь-яких доказів на спростування цього факту останнім не надано.

Також слід зазначити, що відповідач не скористався своїм правом заявити клопотання про призначення у справі відповідної експертизи згідно положень ст. 43, 103, 222 ЦПК України.

Таким чином, до заяви про перегляд заочно рішення жодного доказу в розумінні положень ст. 76 ЦПК України не додано. Отже, заявником не було надано суду належних і допустимих доказів, в обґрунтування поданої заяви про перегляд заочного рішення, які б могли вплинути на зміст прийнятого рішення.

Суд вважає, що пояснення та докази, на які посилається в своїй заяві відповідач ОСОБА_1 та його представник, адвокат Майка М.Б. зводяться лише до позиції відповідача щодо предмета спору, тобто заявник фактично не погоджується з прийнятим рішенням, здійсненою судом оцінкою доказів та встановленими обставинами справи і відповідно застосованими судом нормами чинного законодавства України.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України» від 09 червня 2001 року, зазначено, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (рішення суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП],№28342/95, п. 61, ECHR1999-VII).

Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-Х).

Виходячи з наведеної практики ЄСПЛ, скасування рішення суду, що набрало законної сили, за відсутності факту істотності таких обставин, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та/або процесуального права буде порушенням принципу юридичної визначеності, тобто п.1 ст.6 Конвенції, а також ст.1 Першого протоколу до неї, оскільки у позивача після задоволення його вимог були законні сподівання на те, що його інтереси є остаточно захищеними.

Так, Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод наголошує, що термін «строк на оскарження рішення», що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів та позивачів, які можуть трапитись після прийняття судом рішення (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За таких обставин, посилання в заяві сторони відповідача не є доказами, що мають істотне значення для правильного вирішення справи в розумінні положень ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а є підставою для апеляційного перегляду рішення суду.

Частиною 3 ст. 287 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про залишення заяви про перегляд заочного рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2023 року без задоволення.

Керуючись статтями 76, 259-261, 287-289, 353-355 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 02 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що заочне рішення суду може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження рішення суду починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 27 грудня 2023 року.

Суддя Тхорик І. І.