Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Руденко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі

цивільну справу №295/10709/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної Марини Анатоліївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою через адвоката Кудіну Марію Геннадіївну,

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 жовтня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. у м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі ПАТ «ВіЕйБі Банк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просило за договором банківського обслуговування від 18 серпня 2011 року №ВlaЖГА00063746 стягнути з відповідача заборгованість у сумі 174 945,51 грн.

Позов обґрунтовувало тим, що 18 серпня 2011 року між ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_2 укладений договір банківського обслуговування №ВlaЖГА00063746, відповідно до умов якого відповідачу наданий кредит в сумі 41 000 грн, із терміном повернення кредиту до 18 серпня 2014 року та зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за ставкою 10% річних і комісії за управління кредитом - 1,75% від суми кредиту. Банк виконав договірні зобов`язання та надав кредит у повному обсязі. Відповідач порушила свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та комісії, тобто плати за управління кредитом. Станом на 22 червня 2015 року загальна сума заборгованості становить 174 945,51 грн, яка складається з: простроченої до повернення суми кредиту 32 895,40 грн, прострочених процентів за користування кредитом в сумі 10 295,86 грн, простроченої комісії за управління кредитом - 20 090 грн та пені за несвоєчасне погашення кредиту - 111 664,25 грн, яка розрахована у відповідності до п.4.3 вищевказаного договору.

Заочним рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 24 березня 2016 року позов був задоволений частково. Було стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором банківського обслуговування від 18 серпня 2011 року №BLаЖГА00063746 у сумі 73 281,26 грн (а.с.39-40).

У лютому 2022 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд заочного рішення. Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 13 липня 2022 року заочне рішення від 24 березня 2016 року скасоване, а справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін (а.с.86).

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 04 жовтня 2022 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» заборгованість за договором банківського обслуговування від 18 серпня 2011 року №BLаЖГА00063746 сумі 108 641,40 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 31 837,79 грн, заборгованості за процентами - 6 962,71 грн, пені за несвоєчасне проведення розрахунків - 69 840,90 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 через адвоката Кудіну М.Г. подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з неї на користь банку заборгованість за договором в сумі 38 866,50 грн, яка складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 31 837,79 грн, заборгованості за процентами - 6 962,71 грн та пені за несвоєчасне проведення розрахунків 66 грн.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що суд задовольнив вимогу банку про стягнення пені, нарахованої за останній рік до дня звернення до суду. У постанові від 06 листопада 2013 року в справі №6-116цс13 Верховний Суд дійшов висновку, що можливість стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається у межах позовної давності за основною вимогою з дня (місяця), з якого вона нараховується. Суд першої інстанції розрахував суму пені за формулою: 38 800,50 грн*0,5%*360 = 69 840,90 грн. Такий розрахунок пені є неправильним. По-перше, розмір стягнутої пені значно перевищує суму самої заборгованості, що надавало суду право на застосування приписів частини третьої ст.551 ЦК України, що відповідало б принципу справедливості та розумності цивільного процесу. Так, заборгованість за тілом кредиту і процентами за користування кредитом становить загальну суму 38 800,50 грн, а пеня 69 840,90 грн, що очевидно є неспівмірним. По-друге, суд неправильно застосував формулу нарахування пені, що визначена умовами кредитного договору. За методом «факт/360» період слід ділити, а не множити на 360, враховуючи уточнення щодо використання фактичної кількості днів у місяці. По-третє, після закінчення строку дії кредитного договору проценти та пеня не нараховуються. Позивач звернувся до суду із позовом 17 липня 2015 року. Із огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за користування кредитом і пеню, то після 19 листопада 2014 року позивач не мав права нараховувати пеню. З урахуванням строку дії кредитного договору та строку спеціальної позовної давності пеню можливо нарахувати лише за період із 17 липня 2014 року по 19 листопада 2014 року, тобто за 124 дні. Отже, сума пені має бути обрахована наступним чином: 38 800,50 грн.* 0,5%*124 дн.:360 дн.= 66 грн.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Кудіна М.Г. апеляційну скаргу підтримала та просить її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове, яким стягнути з відповідача на користь банку 31 837,79 грн заборгованості за тілом кредиту, 6 962,71 грн заборгованості за процентами за користування кредитом та 66 грн. пені, а всього 38 866,50 грн.

Представник позивача до суду не з`явився. ПАТ «ВіЕйБі Банк» про дату, час і місце розгляду справи повідомлене належним чином (а.с.133). Про причину неявки свого представника позивач суд не сповістив та клопотання про відкладення розгляду справи не спрямовував. У разі неповідомлення про причину неявки вважається, що учасник судового засідання не з`явився в судове засідання без поважних причин. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та позичальником ОСОБА_2 18 серпня 2011 року укладений договір банківського обслуговування №ВlaЖГА00063746, за умовами спеціальної частини якого позивач надав відповідачу грошові кошти у сумі 41 000 грн, із терміном кредитування до 18 серпня 2014 року та за процентною ставкою 10% річних і комісією за управління кредитом, яка сплачується кожний розрахунковий місяць, за ставкою 1,75% від суми кредиту, тобто комісією 717,50 грн. щомісяця за управління кредитом, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом та комісію за управління кредитом (а.с.5-14). Невід`ємною частиною вищевказаного договору є додаток №1, яким сторони передбачили графік погашення заборгованості, тобто, повернення кредиту частинами та для повернення чергової частини свій строк повернення, а щомісячний платіж становить 2 040,50 грн.

Відповідно до частини першої ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини першої ст.251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а згідно з частиною другою цієї статті терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.252 ЦК України).

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша ст.631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта ст. 631 ЦК України).

Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.

Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» охарактеризовані у ст.530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Із огляду на викладене, строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.

Сторони погодили строк кредитування та термін закінчення кредитування, а також термін щомісячного виконання зобов`язання. Так, сторони 18 серпня 2011 року уклали договір, за умовами якого відповідач отримала строком до 18 серпня 2014 року кредитні кошти у національній валюті у розмірі 41 000 грн, які зобов`язалася повернути зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 10% річних та комісії за управління кредитом, яка сплачується кожний розрахунковий місяць, за ставкою 1,75% від суми кредиту.

Повернення кредиту та сплату відсотків і комісії відповідач мала здійснювати щомісячними платежами, надаючи позивачеві до 18 числа кожного місяця кошти у сумі 2 040 грн (щомісячний платіж) упродовж строку кредитування. Тобто, сторони погодили порядок і строки виконання зобов`язання.

Відповідач своєчасно зобов`язання не виконала (кредит не повернула та проценти за користування кредитом не сплатила), внаслідок чого станом на 22 червня 2015 року позивачем нарахована заборгованість на загальну суму 174 945,51 грн., яка складається із: простроченої до повернення суми кредиту 32 895,40 грн, прострочених процентів за користування кредитом в сумі 10 295,86 грн, простроченої комісії за управління кредитом - 20 090 грн та пені за несвоєчасне погашення кредиту - 111 664,25 грн, яка розрахована у відповідності до п.4.3 вищевказаного договору, яку позивач просить стягнути з відповідача.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідач заявила клопотання про застосування загального терміну позовної давності до заявленої суми заборгованості.

За положеннями частин третьої та четвертої ст.267 ЦК України позовна давніть застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої ст.258 ЦК України).

Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Початок перебігу позовної давності визначається ст.261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша ст.261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу, а відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, оскільки за умовами договору відповідач мала виконувати зобов`язання, зокрема, з повернення кредиту та зі сплати процентів до 18 числа кожного місяця впродовж строку кредитування (до 18 серпня 2014 року), перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу.

Разом із тим, перебіг позовної давності переривається вчинення особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (приписи частин першої та третьої ст.264 ЦК України).

Як убачається із розрахунку заборгованості відповідач із вересня 2011 року по 18 червня 2012 року здійснювала платежі. Отже, здійснюючі платежі за серпень 2011 року - травень 2012 року, позивач переривала перебіг позовної давності за щомісячними платежами, оскільки термін між сплатами у цей період не перевищував загального строку позовної давності. Про заборгованість за червень 2012 року позивачу стало відомо у липні 2012 року, а саме після 18 липня 2012 року. Із позовом до суду банк звернувся 15 липня 2015 року, тобто до закінчення трирічного строку позовної давності (19 липня 2012 року + 3 роки = 19 липня 2015 року). Оскільки банк звернувся до суду у межах загального строку позовної давності щодо тіла кредиту в сумі 32 895,40 грн та процентів на користування кредитом у сумі 7 235,97 грн, які зазначені у розрахунку заборгованості із наростаючим підсумком, то ці суми, які нараховані банком станом на 18 серпня 2014 року підлягають до стягнення (а.с.18-19).

Разом із тим, банк до 22 червня 2015 року продовжував нараховувати проценти за користування кредитом та з 19 серпня 2014 року нарахував ще проценти за користування кредитом на суму 3 059,89 грн.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, що узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року в справі №14-10цс18. Із огляду на те, що зі спливом строку кредитування припинилося право позивача нараховувати проценти за кредитом, то після 18 серпня 2014 року позивач не мав права такі проценти нараховувати. Позовна давність застосована щодо вимог про захист прав або інтересів. Оскільки після спливу строку кредитування у позивача було відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, то до вимоги позивача про стягнення таких процентів у сумі 3 059,89 грн за період із 19 серпня 2014 року до 22 червня 2015 року позовна давність не може бути застосована, а тому апеляційний суд відмовляє банку у стягненні 3 059,89 грн процентів за користування кредитом за необґрунтованістю цих вимог.

Суд першої інстанції відмовив у стягненні комісії за управління кредитом у сумі 20 090 грн. Банк не оскаржив рішення суду першої інстанції, отже погодився із тим, що встановивши у кредитному договорі сплату щомісячної комісії за управління кредитом, позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються відповідачу. Водночас банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежів від споживача тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього тощо). Усі сумніви апеляційний суд тлумачить на користь споживача, тобто відповідача, яка є більш слабкою ланкою у спірних правовідносинах. За таких обставин, у стягненні щомісячної комісії також відмовляється за безпідставністю.

У пункті 4.3 договору банківського обслуговування прописано, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов`язань (а саме неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка застосовується для обчислення пені, зазначена в п.9 спеціальної частини договору. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з наступного дня, рахуючи з дати порушення позичальником терміну виконання свого грошового зобов`язання, передбаченого цим договором, а якщо така дата порушення припадає на інший святковий або неробочий день, то рахуючи з першого робочого дня, що слідує за таким вихідним, святковим або неробочим днем, та закінчується днем, що передує даті повного виконання всіх прострочених грошових зобов`язань.

Так, у п.9 спеціальній частині договору банківського обслуговування зазначено, що пеня, передбачена п.4.3 загальної частини договору (ставка) 0,50% пеня рахується за методом «факт/360» (метод «факт/360» передбачає, що для розрахунку використовується фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів).

Як вже зазначалося вище, пеня не може бути нарахована після закінчення терміну повернення кредиту, а дії позивача з цього приводу суперечать положенням закону. Проте, пеня за умовами договору та у межах спеціального строку позовної давності перевищує суму заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування кредитом.

Відповідно до частини третьої ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Істотними обставинами в розумінні частини третьої ст.551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майновий, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.

Приймаючи до уваги, що відповідач до червня 2012 року кредит погашала, а також суттєве перевищення розміру пені відносно збитків позивача, справедливим буде зменшити пеню до розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами за користування і стягнути з відповідача пеню у сумі 40 131,37 грн, а у стягненні решти пені у сумі 71 532,88 грн. відмовити.

Отже, відповідно до положень ст.376 ЦПК України апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове судове рішення, яким позов банка задовольняє частково.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір пропорційно до задоволених вимог покладається на відповідача та стягується із ОСОБА_2 на користь держави, враховуючи, що ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняє Фонд гарантування вкладів фізичних осіб від сплати судового збору за подання позовів, предметом яких є відшкодування шкоди (збитків) у порядку, визначеному ст.59 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 04 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Славкіної Марини Анатоліївни задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (м. Київ, вул.Дегтярівська,27 Т, ) заборгованість за договором банківського обслуговування від 18 серпня 2011 року в сумі 80 262 грн 74 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 32 895 грн 40 коп., заборгованості за процентами 7 235 грн 97 коп., пені 40 131 грн 37 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 802 грн 63 коп.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: