ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8432/23 Справа № 211/6905/20 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О.В. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №211/6905/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року (суддя Хлистуненко О.В., повне судове рішення складено 06 липня 2021 року),

в с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 03 жовтня 2011 року, відповідно до якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте відповідач взятих на себе зобов`язань відповідач не виконав, у зв`язку з чим, станом на 05 жовтня 2020 року виникла заборгованість у розмірі 73479,03 грн, з яких: 53127,35 грн заборгованість за тілом кредиту, 20351,68 грн - заборгованість за простроченими відсотками, яку позивач просив стягнути з ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 03 жовтня 2011 року в розмірі 53127,35 грн. заборгованість за тілом кредиту.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 липня 2023 року заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року залишено без задоволення.

З вказаним судовим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позовна заява не була вручена відповідачу, поштовий конверт повернувся до суду з відміткою за закінченням строку зберігання, про що суд зазначив у своєму рішенні. Відповідач не міг отримати кореспонденцію за зареєстрованим місцем проживання, оскільки з листопада 2014 року перебуває у складі Збройних Сил України по теперішній час, у військовій частині, яка знаходиться в місті Дніпро. Отже, вважає, що відповідач був позбавлений можливості знати про відкриття провадження у справі, заявляти клопотання та надати докази. Вважає стягнуту суму за тілом кредиту в розмірі 53127,35 грн необґрунтованою, оскільки відповідач отримував картку із встановленим кредитним лімітом в розмірі 29000,00 грн. Зазначає, що розрахунок наданий банком є неправильним, оскільки в тіло кредиту враховані і відсотки за користування кредитом, але банк зазначає у позовній заяві ці суми як вимогу про стягнення тіла кредиту і дораховує ще відсотки за користування збільшеної на папері суми кредиту, але насправді намагається стягнути подвоєнні відсотки. Тобто відсотки дораховуються до тіла кредиту, чим його збільшують, і на ці відсотки банк ще нараховує відсотки. Тобто при винесенні заочного рішення відповідач був позбавлений права на подання і витребування доказів щодо вірного розрахунку заборгованості за кредитом (оскільки наданий розрахунок не є роздруківкою з програми, а вводиться вручну), банком окрім розрахунку не вказано жодної методики розрахунку заборгованості та в позовній заяві відсутнє посилання на період виникнення заборгованості. Отже, суд не дослідив суттєві факти, які прямо впливають на правовідносини, порушено право відповідача подати заяву про застосування строків позовної давності.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просив апеляційний суд апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 03 жовтня 2011 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с. 20-21).

До анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 03 жовтня 2011 року, банк додав Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 23-47).

Відповідно до розрахунку заборгованості станом на 05 жовтня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ КБ «Приватбанк» у розмірі 73479,03 грн., з яких: 53127,35 грн заборгованість за тілом кредита, 20351,68 грн - заборгованість за простроченими відсотками (а.с. 6-17).

Згідно з довідки наданої АТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 отримав банківські картки: НОМЕР_1 , дата відкриття 06 березня 2014 року, термін дії до 08/16 року; НОМЕР_2 , дата відкриття 20 грудня 2012 року, термін дії до 10/16 року; НОМЕР_3 , дата відкриття 09 жовтня 2013 року, термін дії до 08/17 року; НОМЕР_4 , дата відкриття 09 жовтня 2013 року, термін дії до 10/17 року; НОМЕР_5 , дата відкриття 30 вересня 2014 року, термін дії до 01/18 року; НОМЕР_6 , дата відкриття 17 жовтня 2017 року, термін дії до 10/21 року (а.с. 18).

В матеріалах справи міститься виписка по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 за період з 20 грудня 2012 року по 12 травня 2020 року, з якої вбачаються операції за карткою, зокрема, зняття готівкових коштів, придбання товарів, поповнення карткового рахунку, тощо (а.с. 56-84).

Задовольняючи частково позов в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, суд виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог в цій частині. Разом з тим, відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом, суд виходив з відсутності підстави вважати, що позивач дотримався вимог, передбачених чинним законодавством України про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Таке рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального права та обставинам справи.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України зазначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець, в даному випадку АТ КБ «Приватбанк».

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно із статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Отже, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Проте, в заяві позичальника від 03 жовтня 2011 року процентна ставка не зазначена.

АТ КБ «Приватбанк», пред`являючи вимоги про стягнення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір відсотків і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємної частини спірного договору.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк» розміщені на сайті, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема саме в цих документах, що додані банком до позовної заяви.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Апеляційний суд вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, апеляційний суд вважає, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк» з огляду на їх мінливий характер не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Апеляційний суд вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк», розміщений на сайті банку, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Апеляційний суд звертає увагу, що в анкеті-заяві строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, відповідачка надала згоду здійснювати договірне списання коштів з рахунків для погашення грошових зобов`язань, що випливають з умов договору, проте, не погоджувала сплати відсотків за користування кредитними коштами за договором, списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом.

Таким чином, оскільки відповідач не погоджував сплати відсотків за користування кредитними коштами за договором, апеляційний суд вважає неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування даним кредитом. Натомість дана сума коштів підлягає зарахуванню на погашення саме тіла кредиту.

Тобто, списання банком внесених боржником коштів в рахунок погашення тіла кредиту та зарахування цих коштів на погашення відсотків за користування кредитом є неправомірним та безпідставним.

З розрахунку заборгованості за договором, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 станом на 05 жовтня 2020 року, вбачається, що за період з вересня 2014 року по 05 жовтня 2020 року загальна сума погашення за наданим кредитом (передостанній стовбець у розрахунку ) становить 263911,35 грн.

В той час як за період з вересня 2014 року по 05 жовтня 2020 року загальна сума витрат відповідача кредитних коштів (третій стовбець у розрахунку) становить 269762,80 грн.

Доказів погодження між сторонами сплати відсотків за користування кредитом, їх розміру, відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, або підстав нарахування відсотків позивачем не надано.

Здійснюючи розгляд апеляційної скарги, апеляційний суд дослідивши наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості, вважає, що станом на 05 жовтня 2020 року сума заборгованості ОСОБА_1 перед АТ КБ «Приватбанк» становить 5851,45 грн (загальна сума витрат відповідача кредитних коштів 269762,80 грн - загальна сума погашення за наданим кредитом 263911,35 грн).

Апеляційний суд зауважує, що звертаючись до суду із дійсним позовом, позивач зазначав, що заборгованість відповідача за кредитом складає 73479,03 грн. Вказані доводи банку є суперечливими, та такими, що спростовуються наявними у справі доказами, зокрема розрахунком заборгованості. Так, оцінюючи наданий банком розрахунок заборгованості відповідача, апеляційний суд дійшов до висновку, що сума заборгованості, тобто отриманих відповідачем коштів є значно меншою розміру заявлених позивачем та становить 5851,45 грн.

Розглядаючи доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи та клопотання про застосування строку позовної давності, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за комунальні послуги) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може бути розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Разом з тим, створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.

Відповідач, який не був належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлений про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх заперечень.

Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.

Лише той факт, що відповідач, який не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася ним у суді першої інстанції (постанова Верховного Суду від 24.10.2018 року у справі № 317/3698/15-ц; постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14-ц).

Ухвалою Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Розгляд справи визначено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Натомість матеріали справи не містять підтверджень про отримання ОСОБА_1 копії ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви з доданими матеріалами.

Отже, з матеріалів справи убачається, що у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений про розгляд справи у суді першої інстанції, у зв`язку з чим при зверненні з апеляційною скаргою заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

З розрахунку заборгованості наданим позивачем АТ КБ «Приватбанк» вбачається, що відповідач ОСОБА_1 здійснив останнє погашення заборгованості за кредитом 07 вересня 2019 року на суму 2596,12 грн, із позовом АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду першої інстанції у листопаді 2020 року тобто в межах строку, встановленого статтею 257 ЦК України.

Вказаний розрахунок заборгованості відповідачем не спростований, а відтак, заява про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає, а доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

За таких обставин, рішення суду першої ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції на підставі статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Разом з тим, відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку із скасуванням судового рішення та ухваленням нового про часткове задоволення позову про стягнення заборгованості в розмірі 5851,45 грн, тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір в розмірі 167,39 грн (7,9%) за розгляд справи в суді першої інстанції.

Також, відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції має бути зазначено розподіл судових витрат, понесених в зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 (на 92,1%) з позивача АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір, який він поніс у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, у розмірі 2901,97 грн.

За частиною 10 статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Отже, враховуючи покладення судових витрат на обидві сторони ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк», з позивача на користь відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 2734,52 грн (2901,91 грн 167,39 грн).

Керуючись статтями 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 липня 2021 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 , на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 03 жовтня 2011 року в розмірі 5851 (п`ять тисяч вісімсот п`ятдесят одна) грн 45 коп. - заборгованість за тілом кредиту.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_7 , понесені витрати по сплаті судового збору, в розмірі 2734,52 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 27 грудня 2023 року.

Судді І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста