Провадження № 2/359/1201/2023
Справа № 359/1647/23
19 червня 2023 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Семенюти О.Ю.,
за участю секретаря судового засідання Моргушко Л.В.,
за участю представника позивачів ОСОБА_1 ,
розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в об`єктах нерухомого майна в порядку спадкування за законом,
1. Короткий виклад доводів пред`явленого позову.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов в зміненій редакції та наполягає на його задоволенні.
ОСОБА_4 не з`явилась у судове засідання, вона неодноразово належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Ця обставина підтверджується численною поштовою кореспонденцією (а.с.46, 47, 221, 231 т.1).
2. Процесуальні дії по справі. Ставлення учасників судового процесу до пред`явленого позову.
Зі змісту протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16 лютого 2023 року (а.с.25 т.1) вбачається, що цивільна справа за позовом, пред`явленим ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю.
Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 21 лютого 2023 року було відкрито провадження у цивільній справі та вирішено розгляд цивільної справи здійснювати в порядку загального позовного провадження (а.с.30 т.1).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 17 березня 2023 року було забезпечено докази шляхом витребування копії спадкової справи, заведеної щодо майна померлого ОСОБА_5 (а.с.33-34 провадження №2-з/359/23/2023).
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 24 квітня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання, було приєднано заяву про часткову зміну предмета позову.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 24 квітня 2023 року (а.с.216 т.1) було закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті.
На підставі ухвали Бориспільського міськрайонного суду від 19 червня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання (а.с.243 т.1), був проведений заочний розгляд цивільної справи у відсутності відповідача.
3. Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
10 березня 2006 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_8 шлюб, зареєстрований у Центральному відділі державної реєстрації шлюбів ГУЮ у м. Києві, про що був складений актовий запис №378. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_8 було присвоєно прізвище « ОСОБА_9 ». Ці обставини підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 6 січня 2015 року (а.с.18 т.1).
2 грудня 2009 року ОСОБА_4 одержала свідоцтво про право власності на нерухоме майно № НОМЕР_2 (а.с.188 т.1), на підставі якого 3 грудня 2009 року за нею було зареєстровано право власності на приміщення павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та каналізаційну яму К по АДРЕСА_1 . Ця обставина підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №315507703 від 18 листопада 2022 року (а.с.19 т.1) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24657484 від 3 грудня 2009 року (а.с.189 т.1). Рішенням Вороньківської сільської ради від 16 жовтня 2015 року вул. Леніна в с. Вороньків Бориспільського району Київської області була перейменована на вул. Миру.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 14 травня 2021 року (а.с.100-101 т.1) шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 2 липня 2021 року (а.с.17 т.1).

Спірні правовідносини є комплексними та регулюються одночасно главою 8 «Право спільної сумісної власності подружжя» розділу ІІ «Шлюб. Права та обов`язки подружжя» СК України, а також главою 84 «Загальні положення про спадкування», главою 86 «Спадкування за законом» та главою 87 «Здійснення права на спадкування» ЦК України.

4. Норми права, якими керується суд при вирішенні спору.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз`яснив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19 (провадження №61-17347св19), положення ст.60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована тим з подружжя, який оспорює поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц.

Згідно зч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

5. Мотиви, якими керується суд при вирішенні спору.

Встановлено, що ОСОБА_4 набула право власності на приміщення павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та каналізаційну яму К по АДРЕСА_1 в період часу, протягом якого вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_5 . Як вбачається з правової позиції, викладеної впостанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та в постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 лютого 2018 року у справі №235/9895/15-ц, від 5 квітня 2018 року у справі №404/1515/16-ц, від 5 жовтня 2020 року у справі №537/78/19, в такому випадку презюмується, що приміщення павільйону та каналізаційна яма були спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та відповідача. Всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України ОСОБА_4 не подала жодного доказу на спростування означеної презумпції. У зв`язку зі смертю ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на приміщення павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та каналізаційну яму К по АДРЕСА_1 припинилось: на підставі ч.1 ст.70 СК України ОСОБА_4 набула право власності на 1/2 частку у вказаних об`єктах нерухомого майна, тоді як на підставі ч.1 ст.1218 ЦК України право власності на іншу 1/2 частку в приміщенні павільйону та каналізаційній ямі ввійшло до складу спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_5 .

Зі змісту інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №66174798 від 27 серпня 2021 року (а.с.62 т.1) вбачається, що за час свого життя ОСОБА_5 не склав заповіт. Ця обставина свідчить про те, що на підставі ч.2 ст.1223 ЦК України після його смерті спадкування здійснюється за законом. До спадкоємців першої черги за законом в розумінні ч.1 ст.1261 ЦК України відносяться ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які є батьками спадкодавця, а також його діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 29 липня 2021 року (а.с.16 т.1), а також копіями повних витягів щодо актового запису про народження з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №2 та №9 від 27 серпня 2021 року (а.с.71-72, 73-74 т.1).

27 серпня 2021 року ОСОБА_2 подав до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рильської Л.С. заяву про прийняття спадщини (а.с.52 т.1). 28 грудня 2021 року з аналогічною заявою до вказаного нотаріуса звернулась ОСОБА_3 (а.с.81 т.1). Ці обставини свідчать про те, що на підставі ч.1 ст.1269 ЦК України позивачі у встановленому порядку прийняли спадщину, що відкрилась після смерті їх сина ОСОБА_5 . Крім того, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою дитиною, а ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , неповнолітньою дитиною. ОСОБА_4 не подала від імені вказаних дітей нотаріусу заяву про відмову від спадщини. Ці обставини свідчать про те, що на підставі ч.4 ст.1268 ЦК України ОСОБА_7 та ОСОБА_6 також прийняли спадщину, що відкрилась після смерті їх батька ОСОБА_5 .

Аналіз наведених обставин свідчить про те, що на підставі ч.1 ст.1267, ч.5 ст.1268 ЦК України кожен спадкоємець набув право власності на 1/8 частку в приміщенні павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та каналізаційній ямі К по АДРЕСА_1 . Постановами приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Рильської Л.С. від 7 листопада 2022 року №291/02-14 та №292/02-14 (а.с.133, 134 т.1)ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом щодо вказаних об`єктів нерухомого майна.

З огляду на це суд висновує, що з метою захисту спадкових прав позивачів за кожним з них належить визнатиправо власності на 1/8 частку в приміщенні павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та в каналізаційній ямі К по АДРЕСА_1 .

Водночас, зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №315507703 від 18 листопада 2022 року (а.с.19), свідоцтва про право власності на нерухоме майно №1590 від 2 грудня 2009 року (а.с.188 т.1) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №24657484 від 3 грудня 2009 року (а.с.189 т.1) вбачається, що приміщення павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та каналізаційна яма К розташовуються по АДРЕСА_1 , а не на земельній ділянці з кадастровим номером :01:006:0311. Прив`язка об`єктів нерухомого майна саме до адреси розташування, а не до земельної ділянки свідчить про те, що кадастровий номер земельної ділянки не є ідентифікуючою ознакою приміщення павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та каналізаційної ями К як об`єктів цивільного права.

Крім того, заявляючи вимогу про визнання права власності на частки в цих об`єктах нерухомого майна, які потенційно можуть розташовуватись на вказаній земельній ділянці, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прагнуть фактично вирішити спір про визнання за ними речового права на земельну ділянку площею 0,0094 га з кадастровим номером :01:006:0311 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташовану по АДРЕСА_1 . Однак це речове право не є предметом цього спору. Тому договір оренди земельної ділянки від 29 квітня 2005 року (а.с.149-157 т.1) та довідка з Державного земельного кадастру від 20 березня 2023 року (а.с.192-193 т.1) не містять інформацію щодо предмета доказування та не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України. Зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають право звернутись до суду з окремим позовом про визнання за ними речового права (права користування, оренди тощо) на вказану земельну ділянку.

З огляду на це суд висновує, що підстави для визначення місця розташування спірних об`єктів нерухомого майна за кадастровим номером земельної ділянки відсутні.

6. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До таких витрат належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплатили судовий збір у розмірі 536 гривень 80 копійок за подання заяви про забезпечення позову та судовий збір у розмірі 13420 гривень 00 копійок за пред`явлення позову. Загальний розмір грошових коштів, витрачених позивачами на сплату судового збору становить 13956 гривень 80 копійок (536,8 + 13420,00). Ці обставини підтверджуються квитанціями від 10 березня 2023 року (а.с.25 провадження №2-з/359/23/2023) та від 9 лютого 2023 року (а.с.1 т.1). Пред`явлений позов задоволений.

З огляду на це суд висновує, що з ОСОБА_10 на користь кожного позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 6978 гривень 40 копійок (13956,80 : 2).

В резолютивній частині заяви про часткову зміну предмета позову (а.с.143 т.1) міститься вимога про відшкодування кожному позивачу витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15000 гривень. Однак всупереч ч.1 ст.81 ЦПК України позивачі та їх представник ОСОБА_1 не подали суду ні договір про професійну правничу допомогу, ні детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, як того вимагає ч.3 ст.137 ЦПК України. Тому підстави для відшкодування ОСОБА_2 та ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, абз.1 ч.6 ст.259, ст.ст.263-265, ч.6 ст.268, 280-281 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в об`єктах нерухомого майна в порядку спадкування за законом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/8 частку в приміщенні павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та в каналізаційній ямі К по АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частку в приміщенні павільйону А-ІІ площею 170,5 кв.м. та в каналізаційній ямі К по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 витрати на оплату судового збору в розмірі 6978 гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судового збору в розмірі 6978 гривень 40 копійок.

У задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Бориспільським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга Київському апеляційному суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений 28 червня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_7 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя О.Ю. Семенюта