Ухвала

26 червня 2023 року

м. Київ

справа № 366/1989/22

провадження № 61-8620ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» в особі ліквідатора Котляренка Олега Олеговича про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги та зобов`язання видати довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з указаним позовом, в якому просили: стягнути з Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» (далі - ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження») на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію як працівнику, який пропрацював на підприємствах зони відчуження понад 10 років з особливо шкідливими умовами праці, в розмірі 121 713, 72 грн та з одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за рахунок фонду оплати праці - в розмірі посадового окладу, що становить 34 947 грн; стягнути з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_2 заборгованість з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію як працівнику, яка пропрацювала на підприємствах зони відчуження понад 10 років з особливо шкідливими умовами праці, в розмірі 87 565,68 грн та з одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за рахунок фонду оплати праці - в розмірі посадового окладу, що становить 26 256 грн. Зобов`язати відповідача видати їм довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (форма № 920).

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 працював на посаді заступника директора ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження». Наказом відповідача від 19 серпня 2022 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, однак відповідач не провів повного розрахунку з ним, зокрема не виплатив матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію як працівнику, який пропрацював на підприємствах зони відчуження понад 10 років з особливо шкідливими умовами праці, в розмірі 121 713,72 грн та одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за рахунок фонду оплати праці - в розмірі посадового окладу, що становить 34 947 грн. Крім цього, ОСОБА_1 не було видано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за формою № 920. ОСОБА_2 працювала на посаді помічника директора з юридичних питань ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження». Наказом відповідача від 19 серпня 2022 року № 127-ОС ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади на підставі статті 38 Кодексу законів про працю України за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію, однак відповідач не провів повного розрахунку з нею, зокрема не виплатив матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію як працівнику, яка пропрацювала на підприємствах зони відчуження понад 10 років з особливо шкідливими умовами праці, в розмірі 87 565,68 грн та одноразової матеріальної допомоги на оздоровлення за рахунок фонду оплати праці - в розмірі посадового окладу, що становить 26 256 грн. Крім цього, ОСОБА_2 не було видано довідку про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній за формою № 920. 13 вересня 2022 року засобами поштового зв`язку позивачі надіслали відповідачу письмові заяви про пред`явлення кредиторських вимог з додатками. Ці листи були вручені відповідачу 20 вересня 2022 року, однак відповіді вони не отримали.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію як працівнику, який пропрацював на підприємствах зони відчуження понад 10 років з особливо шкідливими умовами праці, в розмірі 119 953,25 грн. Стягнуто з ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на користь ОСОБА_2 заборгованість з виплати матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію як працівнику, яка пропрацювала на підприємствах зони відчуження понад 10 років з особливо шкідливими умовами праці, в розмірі 85 880,25 грн. Зобов`язано ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (форма № 920). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 травня 2023 року апеляційну скаргу ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» залишено без задоволення, а рішення Іванківського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року - без змін.

09 червня 2023 року ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» подало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Іванківського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 травня 2023 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу на новий розгляд.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є стягнення невиплаченої матеріальної допомоги в загальному розмірі 270 482,40 грн (121 713, 72 + 34 947 + 87 565,68 + 26 256), що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 250 = 671 000 грн), а також - зобов`язання видати довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення апеляційним судом в оскаржуваній постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює характер та предмет позову в цій справі та не спростовує наявність у Верховного Суду повноважень на відмову у відкритті касаційного провадження.

Оскільки оскаржуване заявником судове рішення ухвалено у малозначній справі і воно не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання ДП «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» про зупинення виконання рішення Іванківського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 09 травня 2023 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 13 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Державного підприємства «Центр організаційно-технічного і інформаційного забезпечення управління зоною відчуження» в особі ліквідатора Котляренка Олега Олеговича про стягнення невиплаченої матеріальної допомоги та зобов`язання видати довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко