АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року

м. Чернівці

справа № 713/543/22

провадження 822/539/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Литвинюк І.М., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Конецької Д.Г.,

учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

треті особи: Вижницька міська рада Вижницького району Чернівецької області, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2023 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Пилипюк І.В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Вижницька міська рада Вижницького району Чернівецької області, Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку.

Позов мотивовано тим, що вона є власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .

Вказувала на те, що під час підготовки документів для оформлення права власності на земельну ділянку, на якій знаходиться зазначений будинок, їй стало відомо, що відповідачка, яка є власником сусідньої земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , у 2010 році вже виготовила державний акт на землю.

Земельна ділянка, яка виділена та визначена в натурі (на місцевості) для власника ОСОБА_2 частково зміщена на земельну ділянку позивача частиною своєї межі накладається та проходить посередині належної їй на праві власності господарської будівлі - сараю під літ. «В». Площа накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на її земельну ділянку, з урахуванням площі накладення на саму господарську будівлю сарай, становила на момент звернення до суду 0,0079 га.

Посилаючись на суттєві порушення, допущені при видачі державного акта на ім`я відповідача, позивач просила суд: визнати недійсним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №607303 від 11 лютого 2010 року про право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0151, цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та скасувати в Державному кадастровому реєстрі невірно внесені відомості про межі цієї земельної ділянки, які помилково визначені згідно її координат і межових знаків в матеріалах технічної документації по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, розташованих в АДРЕСА_1 власника ОСОБА_2 , але які не відповідають фактичному розміщенню цієї земельної ділянки на місцевості (в натурі).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №607303, виданий 11 лютого 2010 року на ім`я ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:002:0151, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:002:0151, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Задовольнивши частково позов, суд дійшов висновку про те, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на підставі якої було здійснено державну реєстрацію земельної ділянки ОСОБА_3 , не відповідає вимогам закону, зокрема нормам статті 55 Закону України «Про землеустрій», що відповідно до положень статті 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» є однією з підстав для відмови у державній реєстрації земельної ділянки, а отже і підставою для її скасування.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення про задоволення позову допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що вини ОСОБА_2 немає у тому, що розробник технічної документації Фірма «Здвижин» допустила в ній помилки. Не заперечує щодо наявності помилок у технічній документації та накладення її земельної ділянки на ділянку, яку хоче оформити у власність позивач, вважає, що жодних прав позивача не порушує, а тому вона не може бути відповідачем у вказаній справі.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 11 жовтня 2012 року визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, а саме: по 1/2 частині кожному житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1 , яке належало померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НМС 731341 від 14 травня 2021 року ОСОБА_1 зареєструвала право власності на 1/2 частку на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Згідно з копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №607303, виданого 11 лютого 2010 року, на підставі рішення 8 сесії 24 скликання Виженської сільської ради від 30 грудня 2003 року, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер :01:002:0151, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по АДРЕСА_1 .

Висновком судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №190 від 21 жовтня 2022 року установлено, що:

- технічна документація по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в АДРЕСА_1 , не відповідає чинному законодавству та містить недостовірні відомості про межі земельної ділянки, що не відповідають її дійсним межам в натурі (на місцевості);

- назва технічної документації не відповідає ст.25 п. «і» ЗУ »Про землеустрій»;

- на кадастровому плані земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером :01.002:0151 не встановлено обмеження у використанні земельної ділянки прибережної захисної смуги вздовж річки (а.с. 34);

- технічна документація по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до частини другої статті 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 374 ЦК України та статтею 80 ЗК України суб`єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Відповідно до пунктів а), б), в) частини першої статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить: розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

ЗК України закріплено право кожного громадянина України на безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки в межах норм, визначених ЗК України, один раз за кожним видом використання.

Порядок такої безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 ЗК України.

Відповідно до частини шостої статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки.

Згідно з частиною сьомою статті 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина перша статті 122 ЗК України).

Згідно із частиною першою статті 123 ЗК України рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання).

Порядок погодження і затвердження документації із землеустрою, а також повноваження органів виконавчої влади у частині погодження проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок передбачено у статтях 186, 186-1 ЗК України.

Землекористувачі зобов`язані, зокрема, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів (стаття 96 ЗК України).

Позивач обґрунтовує підстави звернення до суду тим, що земельна ділянка, яка виділена та визначена в натурі (на місцевості) для власника ОСОБА_2 частково зміщена на її земельну ділянку і частиною своєї межі накладається та проходить посередині належної їй на праві власності господарської будівлі - сараю під літ. «В». Площа накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на її земельну ділянку становила на момент звернення до суду 0,0079 га.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів (частина третя 152 ЗК України).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтями 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України (в редакції на час набуття позивачем будинку) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування- на підставі договору оренди.

Аналізуючи зміст статті 120 ЗК України можна дійти висновку, що в ній закріплено загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За загальним правилом особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Відповідно до статті 126 ЗК України (в редакції на час видання ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку) право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки (пункт 7 розділу X «Перехідні положення» ЗК України).

Тобто, законодавством визначено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності або право користування на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда. На земельну ділянку, що перевищує визначені статтею 120 ЗК України та статтею 377 ЦК України розміри, право власності або право користування виникає на загальних підставах та у порядку, визначених чинним законодавством.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 3-119гс11.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, провадження № 14-525цс18, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Згідно з частиною першою статті 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 , до якої також перейшло право на користування земельною ділянкою за цією ж адресою у розмірі, необхідному для обслуговування цього будинку.

11 лютого 2010 року ОСОБА_2 виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №607303, відповідно до якого ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :01:002:0151, тобто земельна ділянка є суміжною з земельною ділянкою позивача.

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами (частина перша статті 79 ЗК України).

Формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру (стаття 79-1 ЗК України).

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (частини третя, четверта статті 78-1 ЗК України).

З висновку судової земельно-технічної експертизи та експертизи з питань землеустрою №190 від 21 жовтня 2022 року установлено, що:

- технічна документація по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в АДРЕСА_1 , не відповідає чинному законодавству та містить недостовірні відомості про межі земельної ділянки, що не відповідають її дійсним межам в натурі (на місцевості);

- назва технічної документації не відповідає ст.25 п. «і» ЗУ »Про землеустрій»;

- на кадастровому плані земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд з кадастровим номером :01.002:0151 не встановлене обмеження у використані земельної ділянки прибережної захисної смуги вздовж річки (а.с. 34);

- технічна документація по виготовленню державних актів на право власності на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд та для ведення особистого селянського господарства, які розташовані в АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша ст.2 ЦПК України).

Земельна ділянка, яка виділена та визначена в натурі (на місцевості) для власника ОСОБА_2 частково зміщена на земельну ділянку позивача і частиною своєї межі накладається та проходить посередині належної їй на праві власності господарської будівлі - сараю під літ. «В». Площа накладення земельної ділянки ОСОБА_2 на її земельну ділянку складає 0,0079 га, що підтверджується висновком судової земельно-технічної експертизи №190 від 21 жовтня 2022 року.

Суд першої інстанції, встановивши обставини справи та надавши оцінку доказам у справі, дійшов правильного висновку, що відповідачкою ОСОБА_2 порушений законний інтерес позивачки ОСОБА_1 на набуття права власності на землю, а тому він підлягає захисту шляхом визнання недійсним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у вказаній справі, є безпідставними з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи спір у вказаній справі виник між сторонами з приводу порушення останньою права позивача на земельну ділянку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Отже, у вказаний справі ставиться питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , як власника земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі №713/1817/16-ц.

Також слід зазначити, що ОСОБА_2 не позбавлена права звернутися до проєктної організації про виправлення помилок, допущених під час ведення Державного земельного кадастру, вказане регулюється Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 квітня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 05 липня 2023 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: І.М. Литвинюк

Н.Ю. Половінкіна