П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2023 року місто Київ

справа № 755/21185/21

провадження № 22-ц/824/9564/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ,

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 5 квітня 2023 року, ухвалене у складі судді Ярошенко Н.О.,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири від 17 квітня 2018 року, договору іпотеки від 19 квітня 2018 року та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов обґрунтовано тим, що 13 вересня 2007 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 був укладений договір кредиту № 014-337-КП, відповідно до умов якого ПАТ «Укрсоцбанк» надав позичальнику грошові кошти в сумі 281000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,75% річних строком повернення кредиту до 12 вересня 2017 року.

В забезпечення виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором 13 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ "Укрсоцбанк» укладено іпотечний договір № 014-337-3Н, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 17 квітня 2002 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації.

Державним реєстратором філії КП Рожівської сільської ради «Рожівське» по м.Києві Латою Д.О. винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), відповідно до якого право власності на квартиру зареєстроване за ПАТ «Укрсоцбанк».

17 квітня 2018 року квартира була відчужена ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_2 , яка в подальшому 19 квітня 2018 року була передана в іпотеку ОСОБА_3 як забезпечення виконання зобов`язань за договором позики.

Київським апеляційним судом 20 жовтня 2021 року винесено постанову, якою скасовано рішення державного реєстратора. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що спірне нерухоме майно, що є предметом іпотеки, вибуло з власності іпотекодавця позивача без її згоди як власника, тому вона має право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Позивач, посилаючись на позицію викладену у рішенні суду зазначала, що реєстрація права власності за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», була здійснена незаконно, що у свою чергу дає підстави вважати, що вказане нерухоме майно знаходиться у відповідача без відповідної правової підстави та на підставі чого він вважається недобросовісним набувачем.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 5 квітня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з підстав спливу строку позовної давності.

З таким рішенням не погодився відповідач ОСОБА_2 , його представник подала апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції змінити шляхом часткової зміни його мотивувальної частини, а саме: виключити з мотивувальної частини рішення встановлення обставин того, що ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем в розумінні положень ч. 1 ст. 388 ЦК України та встановлення підстав для витребування спірного майна у власність позивача на підставі ст.ст. 387,388 ЦК України.

Також з рішенням суду не погодилась позивач, її представник подав апеляційну скаргу, в який просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Зазначає, що строк позовної давності не пропущено, оскільки рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року набрало законної сили 20 жовтня 2021 року, а з позовом про витребування майна позивач звернулась 15 грудня 2021 року, тобто в межах строку, встановленого чинним законодавством.

Крім того з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернулась ОСОБА_4 . Зазначаючи про те, що рішення суду стосується її прав, обов`язків та інтересів як дружини відповідача ОСОБА_2 , а спірне майно було придбано ОСОБА_2 під час перебування у зареєстрованому шлюбі між ними, просила змінити рішення суду в мотивувальній частині щодо визнання ОСОБА_2 недобросовісним набувачем спірного майна.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник відповідача ОСОБА_2 просив залишити її без задоволення, зазначаючи про те, що про порушення своїх прав позивачу було відомо як мінімум з 17 квітня 2018 року, а як максимум з 20 листопада 2018 року - дата отримання представником відповідача Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Тобто, при зверненні до суду з цим позовом позивачем дійсно пропущений строк позовної давності.

Інші учасники справи відзивів на апеляційні скарги не подавали.

В судове засідання з`явилися представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 , представник третьої особи АТ «Сенс Банк», представник скаржника ОСОБА_4 - ОСОБА_9 Відповідач ОСОБА_2 подав клопотання про зупинення провадження у справі, яке апеляційним судом було розглянуто у встановленому процесуальним законом порядку з ухваленням відповідного судового рішення. Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про місце, день та час засідання суду повідомлялися належним чином, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог частини 2 статті 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Судом при розгляді справи встановлено, що 13 вересня 2007 року між ПАТ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_5 був укладений Договір кредиту № 014-337-КП відповідно до якого ПАТ «УКРСОЦБАНК» надав позичальнику грошові кошти в сумі 281 000,00 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12,75 % річних строком повернення кредиту до 12 вересня 2017 року.

В забезпечення виконання позивачем зобов`язань за кредитним договором 13 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», укладено Іпотечний договір № 014-337-ЗН, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сень-Силкою І.В., зареєстрований в реєстрі за № 4248, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала позивачу на праві власності на підставі свідоцтва про право власності КВ № 69903 від 17.04.2002 року, виданого Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації, реєстраційний номер майна 000.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10 квітня 2018 року, державним реєстратором філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «РОЖІВСЬКЕ» по м. Києву Латою Дмитром Олександровичем винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 39969964 від 02 березня 2018 р., згідно з яким право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ПАТ «УКРСОЦБАНК», , дата державної реєстрації 02 березня 2018 р., номер запису про право власності 25107405.

Підставами виникнення права власності зазначено: іпотечний договір, серія та номер: 4248, виданий 13 вересня 2007, видавник: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сень-Силка І.В.; повідомлення, серія та номер: б/н, виданий 14 вересня 2017. Видавник: ПАТ «УКРСОЦБАНК»; рекомендоване повідомлення, серія та номер: б/н, виданий, 20 вересня 2017, видавник: ПАТ «УКРСОЦБАНК».

17 квітня 2018 року між ПАТ «УКРСОЦБАНК» та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу квартира АДРЕСА_2 , відповідно до якого ПАТ «УКСОЦБАНК» передав у власність ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_3 . Нерухоме майно належить ПАТ «УКРСОЦБАНК» на праві приватної власності на підставі іпотечного договору, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Сень-Силкою І.В. 13 вересня 2007 року за № 4248; повідомлення, серія та номер б/н, виданий 14 вересня 2007 року, видавник ПАТ «УКРСОЦБАНК»; рекомендоване повідомлення, серія та номер б/н, виданий ПАТ «УКРСОЦБАНК»; повідомлення серія та номер: 731, виданий 02 жовтня 2017 року, видавник 6 Пошта, Київ-94; вимога про усунення порушень, серія та номер : б/н виданий 14 вресня 2017 року, видавник «ПАТ «УКРСОЦБАНК». Державну реєстрацію права власності на майно за ПАТ «УКРСОЦБАНК» в Державну реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено Лата Д.О. , державним реєстратором Філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по місту Києву, м.Київ, згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39969964 від 02 березня 2018 року, номер запису про право власності : 25107405, реєстраційний номер майна: 000.

Актом прийому-передачі спірна квартира була передана від ПАТ «УКРСОЦБАНК» ОСОБА_2

28 березня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 1 500 000,00 грн., а останній зобов`язався повернути позику до 28березня 2020 року.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором позики, 19 квітня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мазепіною В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 976, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Чуловським В.А., від 17 квітня 2018 рокуза реєстровим номером № 5471, реєстраційний номер майна 000.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року позов ОСОБА_1 до філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по м. Києву, м. Київ в особі державного реєстратора Лати Дмитра Олександровича, Акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно задоволено частково. Скасовано рішення державного реєстратора філії Комунального підприємства Рожівської сільської ради «Рожівське» по м. Києву, м. Київ Лати Дмитра Олександровича від 02 березня 2018 про державну реєстрацію (з відкриттям розділу), індексний номер: 39969964 та припинено право власності ПАТ «УКРСОЦБАНК» (номер запису про право власності 25107405) на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) та поновлено запис про право власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000). В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2021 року частково скасовано в частині задоволення позовних вимог про припинення права власності ПАТ «УКРСОЦБАНК» на квартиру АДРЕСА_2 , а також про поновлення запису про право власності ОСОБА_1 на нерухоме майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . В задоволенні позовних вимог про припинення прав власності ПАТ «УКРСОЦБАНК» на квартиру АДРЕСА_2 та про поновлення запису про право власності ОСОБА_1 відмовлено. В іншій частині рішення залишене без змін.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За змістом зазначених норм права, суд, шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права та охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

ОСОБА_1 , зазначаючи про те, що квартира АДРЕСА_2 вибула з її власності незаконно, поза її волею, що встановлено судовими рішеннями Дніпровського районного суду м. Києва від 16 липня 2021року та Київського апеляційного суду м. Києва від 20 жовтня 2021 року , засобами поштового зв`язку 09 грудня 2021 року направила до суду першої інстанції позов, який є предметом розгляду в цій справі, який надійшов та зареєстрований судом першої інстанції 15 грудня 2021 року.

Підстави, за яких власник має право на витребування майна від добросовісного набувача визначені статтею 388 ЦК України.

Власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, низки договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 85, 86), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74) та інших.

Розглянувши дану справу, суд першої інстанції встановив, що спірне майно вибуло із володіння позивача не з його волі, на підставі рішення державного реєстратора, яке скасоване рішенням суду, а в подальшому недійсного правочину, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 , який, в свою чергу не є добросовісним набувачем, в розумінні положень частини 1 статті 388 ЦК України, а тому наявні підстави для витребування такого майна у власність позивача. Разом з тим, суд першої інстанції зважаючи на пропуск позивачем позовної давності, початком перебігу якого є 20 листопада 2018 року (позивач дізнався про порушення свого права), відмовив у задоволенні позову саме з цих підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина 1 статті 367 ЦПК України).

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини 1 статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпну сукупність підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно поза їх волею. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача (постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц (провадження № 61-22378св19).

Також у постанові від 12 липня 2023 року у справі № 752/2115/20 Верховний Суд вказав, що власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для витребування від відповідача ОСОБА_2 спірного майна у власність позивача на підставі статей 387, 388 ЦК України, оскільки воно вибуло з власності ОСОБА_1 не з її волі, а іншим шляхом, що встановлено судовим рішенням (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України), колегія суддів не може погодитись з висновком суду щодо недобросовісності відповідача ОСОБА_2 як набувача спірного майна.

За змістом частини п`ятої статті 12 Цивільного кодексу України добросовісність набувача презюмується, тобто незаконний набувач вважається добросовісним, поки не буде доведено протилежне.

Зазначаючи про те, що на його переконання відповідач ОСОБА_8 є недобросовісним набувачем, суд першої інстанції будь-яким чином вказаний висновок не аргументував, у зв`язку з чим у вказаній частині доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_8 заслуговують на увагу.

Водночас слід зазначити, що за встановлених судом обставин у даній справі, добросовісність відповідача ОСОБА_8 на наявність підстав для витребування від нього спірного майна у власність позивача не впливає.

Разом з тим, як убачається із матеріалів справи, то представником відповідача ОСОБА_8 подано заяву про застосування строків позовної давності.

Верховний Суд неодноразово зазначав, що якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Статті 387 і 388 ЦК України не вказують на те, що приписи про позовну давність не застосовуються до правовідносин, врегульованих приписами вказаних статей, а стаття 268 цього кодексу не передбачає, що вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння належить до вимог, на які позовна давність не поширюється. Крім того, сутність вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння не виключає застосування до неї позовної давності (пункт 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі № 362/44/17).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (частина перша статті 257 ЦК України).

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Застосовуючи до позову ОСОБА_1 строк позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що перебіг позовної давності слід відраховувати з 20 листопада 2018 року, тобто з дати коли позивач дізналася про те, що власником спірної квартири є ОСОБА_2 , отримавши Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Оскільки з цим позовом ОСОБА_1 звернулась до суду 15 грудня 2021 року, то нею пропущений встановлений чинним законодавством строк для звернення до суду.

Достовірно встановлено, що про порушення свого права ОСОБА_1 дізналась 20 листопада 2018 року і саме з цієї слід обчислювати трирічний строк позовної давності.

Незважаючи на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на той факт, що позивачем даний позов направлено засобами поштового зв`язку 09 грудня 2021 року і саме ця дата в силу частини 6 статті 124 ЦПК України є правильною щодо встановлення дати звернення до суду, колегія суддів погоджується з висновком суду, про пропуск ОСОБА_1 трирічного строку звернення до суду, так як останнім днем строку було 20 листопада 2021 року.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивачем не ставилося питання перед судом про поважність причини пропущення позовної давності, як це передбачено частиною 5 статті 267 ЦК України.

Позиція позивача як в суді першої інстанції, так і в доводах апеляційної скарги зводиться до того, що строк позовної давності слід обчислювати з дати набрання рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2021 року, якою є 20 жовтня 2021 року, у зв`язку з чим строк позовної давності не порушений.

Проте, такі доводи позивача є помилковими та на увагу апеляційного суду не заслуговують, оскільки як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 листопада 2019 року у справі № 914/3224/16 порушення права та підтвердження такого порушення судовим рішенням не є тотожними поняттями. Закон не пов`язує перебіг позовної давності з ухваленням судового рішення про порушення права особи. Тому перебіг позовної давності починається від дня, коли позивач довідався або міг довідатися про порушення його права, а не від дня, коли таке порушення було підтверджене судовим рішенням. Закон також не пов`язує перебіг позовної давності за віндикаційним позовом ані з укладенням певних правочинів щодо майна позивача, ані з фактичним переданням майна порушником, який незаконно заволодів майном позивача, у володіння інших осіб.

Будь-яких інших доводів, які б могли бути предметом дослідження судом апеляційної інстанції, апеляційна скарга не містить.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_4 , колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень частини 1 статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Вказаній нормі кореспондуються положення частини 1 статті 352 ЦПК України, згідно з якою учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Отже, ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.

Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, буде встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України.

За встановлених обставин у даній справі апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуваним рішенням суду питання про права, інтереси та обов`язки ОСОБА_4 не вирішувалося, у зв`язку з чим апеляційне провадження за її апеляційною скаргою підлягає закриттю відповідно до норм статті 362 ЦПК України.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне виключити з мотивувальної частини рішення судупосилання на те, що ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем в розумінні положень ч.1 ст. 388 ЦК України.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 5 квітня 2023 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на те , що ОСОБА_2 не є добросовісним набувачем в розумінні положень ч.1 ст.388 ЦК України.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 5 квітня 2023 року залишити без змін.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м.Києва від 5 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Акціонерне товариство «Сенс Банк», приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський Володимир Анатолійович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мазепіна Валентина Георгіївна про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, договору іпотеки, скасування записів та витребування майна з чужого незаконного володіння, закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Постанова складена 27 грудня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус