КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/34217/21-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6682/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Осінчук Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року, ухвалене під головуванням судді Бусик О.Л., у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на її користь заборгованість за договором банківського вкладу № SAMDN8938 від 29 квітня 2011 року суму залишку вкладу в розмірі 13 000,00 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків 19 962,71 доларів США, 3 % річних у сумі 2 951,17 доларів США та 26 782 867,80 грн. пені в розмірі 3 % за кожен день прострочення, а також за договором банківського вкладу № SAMDN4154 від 18 травня 2011 року суму залишку вкладу в розмірі 22 863,79 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків у сумі 20 927,95 доларів США, 3 % річних у розмірі 5 190,31 доларів США та 47 151 740,31 грн. пені в розмірі 3 % за кожен день прострочення.

В обґрунтування позову зазначала, що між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладені договори про банківські строкові вклади (депозити): № SAMDN8938 від 29 квітня 2011 року на суму 13 000,00 доларів США під 8,5 % річних строком на 12 місяців та № SAMDN4154 від 18 травня 2011 року на суму 4 000,00 доларів США під 7,75 % річних строком на 6 місяців.

Зауважувала, що як передбачено умовами вказаних договорів, позивач не відмовлялася від продовження строку дії вкладів, а тому дії договорів банківського вкладу продовжувалися автоматично.

Вказувала, що навесні 2014 року АТ КБ «Приватбанк» припинив свою діяльність на території АР Крим та позбавив позивача права безперешкодно користуватись своїми грошовими коштами, відмовився від виконання розпоряджень про перерахування і видачу відповідних сум з рахунків і проведення інших операцій за рахунками, заблокувавши доступ до них.

Посилалася на те, що зверталася із зверненням до банку про повернення коштів, однак відповідачем було відмовлено в поверненні усіх належних ОСОБА_1 сум грошових коштів за договорами банківських вкладів у добровільному порядку, тому остання змушена звернутися до суду із даним позовом (т. 1 а.с. 1-10).

У серпні 2021 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити позивачу в задоволенні позову до АТ КБ «Приватбанк», вказуючи на те, що банк виявив факт переведення боргу за договором банківського вкладу № SAMDN8938 від 29 квітня 2011 року на нового боржника ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року (з урахуванням додаткової угоди до договору від 18 листопада 2014 року), укладеним між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «ФК «Фінілон», та електронного додатку № 1 до договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, тому ТОВ ФК «Фінілон» є новим боржником та належним відповідачем у вказаній справі. Зазначав, що договір банківського вкладу від 18 травня 2011 року № SAMDN4154 є припиненим та має статус «рахунок закрито» та переведено на депозитний договір № SAMDN9704, а тому кошти за договором не підлягають стягненню. Вважає, що розмір суми заявлених позивачем вимог про стягнення пені перевищує розмір можливих збитків. Також позивачем неправильно розраховано суму стягнення 3 % річних без врахування трирічного строку позовної давності. Посилався на те, що відсутні докази звернення позивача до банку із вимогою про повернення коштів за договорами банківського вкладу, а тому в АТ КБ «Приватбанк» не виникло обов`язку повернути грошові кошти і як наслідок порушене право позивача відсутнє (т. 1 а.с. 61-70).

У лютому 2022 року позивач подала відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вказувала на те, що позивач не надавала згоди на переведення боргу за договорами, які є предметом спору в цій справі, тому відсутні підстави вважати, що переведення боргу відбулось за згодою ОСОБА_1 ; доказом звернення позивача до банку є лист АТ КБ «Приватбанк» від 31 серпня 2017 року про відмову в поверненні коштів; оскільки відповідачем порушено свої зобов`язання за депозитними договорами, тому позивач має право на отримання неустойки; відповідачем не надано підтверджень про закриття рахунку за договором від 18 травня 2011 року № SAMDN4154 та переведення коштів (т. 1 а.с. 112-113).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа: ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон», про стягнення коштів - задоволено частково. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу від 29 квітня 2011 року № SAMDN8938 в розмірі: 13 000,00 доларів США - сума неповернутого вкладу, 6 636,44 доларів США - несплачені проценти відповідно до умов договору, 1 171,07 долар США- 3 % річних за невиконання зобов`язання, та за договором банківського вкладу від 18 травня 2011 року № SAMDN4154 в розмірі: 22 863,79 долари США - сума неповернутого вкладу, 6 588,32 доларів США - несплачені проценти відповідно до умов договору, 2 059,62 долари США- 3 % річних за невиконання зобов`язання. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір в сумі 11 350 грн. В задоволенні іншої частини позову - відмовлено(т. 1 а.с. 216-221).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, 30 січня 2022 року представник АТ КБ «Приватбанк» - адвокат Гайдамащук О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати в частині часткового задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (т. 1 а.с. 223-234).

В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що матеріали справи не містять доказів розірвання договору банківського вкладу № SAMDN4154 від 18 травня 2011 року та переведення коштів на інший договір, адже відповідач надав належні та допустимі докази, які беззаперечно підтверджують факт закриття рахунку, а саме довідку банку від 05 серпня 2021 року за підписом головного бухгалтера, виписки по рахунку, а також платіжне доручення № С1119S71Е2 від 19 листопада 2012 року. Також внаслідок укладення між АТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» договору переведення боргу від 17 листопада 2014 року та переведення боргу за зобов`язанням банку щодо виплати коштів за спірними договорами, відповідач з 17 листопада 2014 року не несе зобов`язань за цими договорами банківського вкладу, а ТОВ «Фінансова компанія «Фінілон» є новим боржником. Отже, між сторонами відсутній спір щодо договору банківського вкладу № SAMDN8938 від 29 квітня 2011 року та договору банківського вкладу № SAMDN4154 від 18 травня 2011 року, оскільки банком були виконані зобов`язання за такими договорами у повному обсязі.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23 лютого 2023 року дану справу було призначено головуючому судді Ігнатченко Н.В., судді, які входять до складу колегії: Савченко С.І., Мережко М.В. (т. 1 а.с. 236).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 березня 2023 року клопотання АТ КБ «Приватбанк» про поновлення строку на апеляційне оскарження задоволено. Поновлено АТ КБ «Приватбанк» пропущений строк на апеляційне оскарження рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року та відкрито апеляційне провадження (т. 1 а.с. 240-241).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 08 травня 2023 року закінчено проведення підготовчих та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 1 а.с. 245).

Розпорядженням керівника апарату Київського апеляційного суду № 870/06.1-01/23 від 15 травня 2023 року у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють продовження суддею-доповідачем Ігнатченко Н.В. розгляд судової справи № 757/34217/21-ц (22-ц/824/6682/2023) призначено повторний автоматизований розподіл цивільної справи (т. 2 а.с. 1).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 травня 2023 року дану справу було призначено головуючому судді - Левенцю Б.Б., судді, входять до складу колегії: Борисова О.В., Ратнікова В.М. (т. 2 а.с. 2).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 травня 2023 року справу прийнято до свого провадження і призначено до розгляду (т. 2 а.с. 3).

У судовому засіданні представник АТ КБ «ПриватБанк» - адвокат Гайдамащук О.В. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси. Повідомлення позивачки ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти про неможливість вручення адресату за зазначеною ним адресою. Поряд з цим, позивачка ОСОБА_1 була сповіщена телефонограмою із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення. Крім того, позивачка ОСОБА_1 була сповіщена повідомленням її представника - адвоката Пушкарьова І.О. на зазначену ним в позовній заяві адресу електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення (т. 1 а.с. 1-9, 243-244 т. 2 а.с. 4-11).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. При цьому, участь сторін та їх представників в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не є обов`язковою (частина 2 ст. 372 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 суд виходив із того, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши їх у заяві (скарзі), то слід припустити, що учасник бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них.

З огляду на це, суд, який комунікує з учасником справи за допомогою повідомлених ним засобів комунікації, діє правомірно і добросовісно. Тому слід виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01 квітня 2008 року, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26 квітня 2007 року). Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04).

Зважаючи на вищезазначене та положення ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України, суд визнав повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Тому Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року переглядається апеляційним судом лише в частині часткового задоволення позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 29 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDN8938, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала банку 13 000,00 доларів США, зі сплатою 8,5 % річних строком до 29 квітня 2012 року включно (т. 1 а.с. 14-15).

Крім того, 18 травня 2011 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «Приватбанк» укладено договір банківського вкладу № SAMDN4154, відповідно до умов якого ОСОБА_1 передала банку грошові кошти на загальну суму 4 000,00 доларів США, зі сплатою 7,75 % річних строком до 18 листопада 2011 року включно, що підтверджується заявою на оформлення вкладу «Копилка» від 18 травня 2011 року, з якої вбачається, що остання ознайомилася та погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг, що розміщені на веб-сайті відповідача, а також наявними в матеріалах справи клієнтськими виписками за договором (т. 1 а.с. 16).

Згідно відповіді АТ КБ «Приватбанк» № 20.1.0.0.0/7- 20170816/4446 від 31 серпня 2017 року позивача повідомлено, що територію АР Крим та м. Севастополь, де відповідно були оформлені банківські договори, визнано тимчасово окупованою територією України. У зв`язку з неможливістю здійснювати банківську діяльність припинено подальшу діяльність АТ КБ «Приватбанк» на зазначеній території на підставі Постанови НБУ № 260 від 06 травня 2014 року (т. 1 а.с. 21-22).

Згідно з частиною першою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (пункт 2 статті 208 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно з частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

У частині першій статті 640 ЦК України передбачено, що договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

Частиною першою статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Положення статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» містять поняття: банківські рахунки - рахунки, на яких обліковуються власні кошти, вимоги, зобов`язання банку стосовно його клієнтів і контрагентів та які дають можливість здійснювати переказ коштів за допомогою банківських платіжних інструментів; вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до пункту 1.8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин і втратила чинність з 01 серпня 2022 року на підставі Постанови Національного банку України № 118 від 13.06.2022) банки відкривають своїм клієнтам поточні рахунки за договором банківського рахунка, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки. Цим же пунктом Інструкції встановлено, що до поточних рахунків також належать карткові рахунки, що відкриваються для обліку операцій за платіжними картками відповідно до вимог цієї Інструкції.

Договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі. Один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (Пункт 1.9 глави 1 із змінами, внесеними згідно з Постановою Національного банку № 158 від 23.03.2009).

Письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту.

У договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу; сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок; строк зберігання коштів (за строковим вкладом); розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін; умови дострокового розірвання договору; інші умови за погодженням сторін (пункт 1.10 Інструкції № 492 в редакції чинній на час спірних правовідносин).

Відповідно до глави 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України № 174 від 01 червня 2011 року, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин і до 01 листопада 2018 року, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, в тому числі належать: квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями (п.1.1). Касові документи, що формуються із застосуванням платіжних пристроїв, мають містити такі обов`язкові реквізити: ідентифікатор банку (філії, відділення) або інші реквізити, за допомогою яких є можливість його ідентифікувати; номер платіжного пристрою; дату та час здійснення операції; суму та валюту операції; вид операції; реквізити електронного платіжного засобу, які передбачені правилами безпеки платіжної системи, якщо операція здійснювалася з її використанням; код авторизації або інший код, що ідентифікує операцію в платіжній системі; суму комісійної винагороди.

Згідно з пунктом 1.4. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516 в редакції чинній на час спірних правовідносин) залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Аналіз зазначених норм матеріального права дає підстави для висновку, що укладання договору банківського вкладу під час відкриття банком депозитного рахунка клієнту є обов`язковим, а надання володільцем такого рахунка виписки (у паперовій чи електронній формі) про рух (наявність) коштів на його картрахунках за операціями є доказом укладення такого договору. Отже, за змістом наведених норм, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Зазначена правова позиція про доведеність факту укладення договору банківського вкладу належними доказами відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом України у постановах: від 24 травня 2017 року у справі № 201/14226/14-ц (провадження № 6-1692цс16) та від 16 листопада 2016 року у справі № 759/332/15-ц (провадження № 6-1286цс16) від 15 вересня 2021 року у справі № 757/14655/19 та від 7 лютого 2023 року у справі № 757/36133/18-ц (провадження № 61-3012св22).

Частинами третьою та четвертою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За змістом частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Суд апеляційної інстанції визнав доведеність позивачем договірних відносин з відповідачем, які виникли на підставі договорів про банківські строкові вклади (депозити): № SAMDN8938 від 29 квітня 2011 року на суму 13 000,00 доларів США під 8,5 % річних строком на 12 місяців та № SAMDN4154 від 18 травня 2011 року на суму 4 000,00 доларів США під 7,75 % річних строком на 6 місяців із поповненням протягом строку дії договору коштів на рахунку до 22 863,79 доларів США (т. 1 а.с. 14-20).

З наданих Банком доказів підтверджується зарахування коштів за договором № SAMDN8938 від 29 квітня 2011 року на суму 13 000,00 доларів США та за договором № SAMDN4154 від 18 травня 2011 року на суму 24 225,72 доларів США (т. 1 а.с. 91-93, 203-209).

За довідкою АТ КБ «Приватбанк» від 05 серпня 2021 року банківський рахунок за договором № SAMDN4154 від 18 травня 2011 року закрито із переведенням грошей за депозитним договором на банківський рахунок відкритий за договором від 19 листопада 2012 року SAMDN9704 (т. 1 а.с. 93, 207-208).

Відповідач не спростовував факту укладення зазначених договорів банківського вкладу з позивачем та розмірів залишків коштів на депозитних рахунках належних позивачці ОСОБА_1 , проте, посилався на те, щона підставі договору про переведення боргу № б/н від 17 листопада 2014 року (з урахуванням додаткової угоди до договору від 18 листопада 2014 року) за договором банківського вкладу № SAMDN8938 від 29 квітня 2011 року борг переведено на нового боржника ТОВ «ФК «Фінілон». Зазначав, що договір банківського вкладу від 18 травня 2011 року № SAMDN4154 є припиненим та має статус «рахунок закрито» та переведено на депозитний договір № SAMDN9704.

Доводи АТ КБ «Приватбанк» про те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки 17 листопада 2014 року між ним та ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір, за умовами якого ТОВ «ФК «Фінілон» стало боржником за договором банківського вкладу, є безпідставними, оскільки відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» відповідачем не надано, а тому саме АТ КБ «Приватбанк» є боржником за вказаними вище договорами банківських вкладів та належним відповідачем у цій справі, отже, посилання представника відповідача на витяг з електронного додатку та довідки про перерахування на рахунки ТОВ «ФК «Фінілон» грошових коштів, належних ОСОБА_1 та закриття рахунку позивача не звільняють відповідача від обов`язку по поверненню отриманих ним від позивача грошових коштів, оскільки для кредитора не має жодного правового значення отримання чи неотримання від попереднього боржника новим боржником грошових коштів як виконання зобов`язань за договором переведення боргу, укладеним без його згоди, та вказані домовленості стосуються виключно сторін, визначених у самому договорі, якою не є і не може вважатися позивач.

Отже, представник відповідача не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 надала згоду на переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон», а тому саме АТ КБ «ПриватБанк» є боржником за договором банківського вкладу та належним відповідачем у справі, що узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 20 січня 2021 року у справі № 729/887/19 (провадження 61-14093св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 201/8704/19 (провадження № 61-16655ск21) та від 17 листопада 2021 року у справі № 755/17323/19 (провадження № 61-436св21) у подібних правовідносинах.

Враховуючи, що факт укладення договорів банківського вкладу № SAMDN8938 від 29 квітня 2011 року на суму 13 000,00 доларів США та № SAMDN4154 від 18 травня 2011 року на суму 22 863,79 доларів США, внесення позивачем коштів у вищезазначених сумах підтверджено належними допустимими та достатніми доказами у справі згідно з вимогами статей 77-80 ЦПК України, а Банком не надано будь-яких доказів на підтвердження повернення депозитних грошей і грошові кошти за договором банківського вкладу позивачу на його вимогу не виплачені, суд дійшов висновку про стягнення вищевказаних сум депозитних вкладів з відповідача на користь позивача.

Щодо стягнення процентів за депозитним вкладом.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення, (частина перша статті 1060 ЦК України).

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором (частина четверта статті 1060 ЦК України).

Згідно зі статтею 1061 ЦК України виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Банк має право змінити розмір процентів, які виплачуються на вклади на вимогу, якщо інше не встановлено договором. У разі зменшення банком розміру процентів на вклади на вимогу новий розмір процентів застосовується до вкладів, внесених до повідомлення вкладників про зменшення процентів, зі спливом одного місяця з моменту відповідного повідомлення, якщо інше не встановлено договором. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною. Проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав

Суд встановив, що позивач, зверталася до банку із заявою про повернення банківських вкладів, яку відповідач отримав 16 серпня 2017 року (вх. № 1063184 від 16 серпня 2017 року) (т. 1 а.с. 21-22).

Отже, строком вимоги позивача в даному випадку є дата отримання відповідачем заяви про повернення коштів за договорами банківських вкладів плюс 2 банківські дні, що передбачено укладеними сторонами договорами банківських вкладів, а саме: 18 серпня 2017 року.

Позивач, звернувшись із заявою про повернення коштів до відповідача, фактично змінила умови зобов`язань щодо строку дії договорів, порядку сплати процентів за депозитом, тому втратила право на отримання процентів відповідно до умов договорів банківського вкладу з 18 серпня 2017 року, тобто з моменту спливу 2 банківських днів після отримання АТ КБ «Приватбанк» заяви ОСОБА_1 про виплату вкладів.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» процентів за період з 29 квітня 2011 року до 18 серпня 2017 року. Виплата передбачених п. 1 договору та встановлених ст. ст. 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дії договору вкладу.

Так, за договором банківського вкладу від 29 квітня 2011 року № SAMDN8938, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 строк вкладу складає 365 днів, тобто кожного 29 квітня наступного року продовжується.

Поряд з цим, суд першої інстанції не врахував, що за пунктом 2 Договору, нарахування відсотків починається з першого робочого дня, наступного за днем отримання Банком грошей, яким було 03 травня 2011 року, оскільки 30 квітня та 1 і 2 травня 2011 року були вихідні і не робочі дні.

Таким чином, суму процентів за ставкою 8,5% річних слід розраховувати за період з 02 травня 2011 року по 29 квітня 2017 року, що складає: 6 620,92 доларів США = 13 000,00 доларів США:100х8,5% х 2 189дні: 365 днів.

За період з 30 квітня 2017 року до 18 серпня 2017 року проценти слід розраховувати за процентною ставкою вкладу «на вимогу», оскільки мінімальний строк вкладу становить6 місяців(п. 7 договору банківського вкладу від 29 квітня 2011 року), який з дня подання позивачем заяви про розірвання договорів банківського вкладу не сплив.

Отже, сума процентів, що підлягає стягненню за цей період складає: 0,39 долара США = 13 000,00 доларів США:100 х 0,01% х110днів: 365 дні.

При цьому, суд апеляційної інстанції врахував, що за наданою АТ КБ «Приватбанк» довідкою, Банк здійснив фактичну виплату процентів за договором банківського вкладу від 29 квітня 2011 року SAMDN8938: 93.61 доларів США 30 січня 2012 року, 87.56 доларів США 30 березня 2012 року, 93,59 доларів США 03 травня 2012 року, 90,57 доларів США 30 травня 2012 року, 93,59 доларів США 02 липня 2012 року, 90,58 доларів США 30 липня 2012 року, 93,59 доларів США 30 серпня 2012 року, 93,59 доларів США 01 жовтня 2012 року, 90,57 доларів США 30 жовтня 2012 року а всього на суму 827,16 доларів США що підтверджується доказами по справі (т. 1 а.с. 203-206).

Всього процентів: 5 794, 15 доларів США (6 621,31 доларів США (6 620,92 доларів США+ 0,39 доларів США) - 827,16 доларів США).

Також за договором банківського вкладу від 18 травня 2011 року № SAMDN4154, укладеним між АТ КБ «Приватбанк» та позивачем строк вкладу складає 6 місяців, тобто 18 числа кожного шостого місяця наступного, після укладення договору, продовжується.

Тому, суму процентів за ставкою 7,75 % річних слід розраховувати, з урахуванням заявлених позивачем вимог за період з 30 листопада 2013 року по 18 травня 2017 року, що складає: 6 141,12 доларів США = 22 863,79 долари США:100х7,75% х1 266 днів: 365 днів.

За період з 19 травня 2017 року до 18 серпня 2017 року проценти слід розраховувати за процентною ставкою вкладу «на вимогу», оскільки строк вкладу становить 6 місяців, який з дня подання позивачем заяви про розірвання договорів банківського вкладу не сплив.

Отже, сума процентів, що підлягає стягненню за цей період складає: 0,57 долара США = 22 863,79 доларів США:100х0,01%х91 день:365дні. Всього процентів: 6141,69 доларів США (6 141,12 доларів США + 0,57 доларів США)

З огляду на вищевказані встановлені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідач був зобов`язаний здійснювати нарахування процентів за ставкою 8,% і 7,75% процентів річних, відповідно до умов вищевказаних Договорів, визначених Банком процентних ставок дійсних на момент щорічної пролонгації і до часу розірвання договорів, та в межах періоду заявлених позивачем позовних вимог.

Такий висновок апеляційного суду відповідає правовим висновкам, викладеним Верховним Судом у постанові від 22 травня 2019 року у справі № 757/37156/17 у подібних правовідносинах.

Тому, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 5 794, 15 доларів США (6 621,31 доларів США - 827,16 доларів США) задоговором банківського вкладу від 29 квітня 2011 року SAMDN8938 та 6 141,69 доларів США за договором банківського вкладу від 18 травня 2011 року № SAMDN4154.

Щодо вирішення вимог про стягнення 3 % річних відповідно до положень статті 625 ЦК України.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом

Аналіз частини другої статті 625 ЦК України свідчить про те, що нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц, провадження № 14-254 цс 19.

Порушення прав позивача, які стали підставою для звернення до суду, за його твердженнями допущено неповернення депозитного вкладу.

Початком нарахування трьох процентів річних та інфляційних втрат є 24 червня 2018 року, тобто за 3 роки до звернення до суду із вказаним позовом.

Суд апеляційної інстанції погодився із наведеними районним судом розрахунками за договором банківського вкладу від 29 квітня 2011 року № SAMDN8938 - 3% річних становлять 1 171,07 долар США та за договором банківського вкладу від 18 травня 2011 року № SAMDN4154 - 3% річних становлять 2 059,62 долари США.

В частині відмови у позові рішення районного суду сторони не оскаржували, тому, з огляду на положення ст.. 367 ЦПК України, оскаржуване рішення суд перевірив в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Виходячи з вищевикладеного, оскаржуване рішення районного суду підлягає зміні із викладенням абзацу другого резолютивної частини оскаржуваного рішення в новій редакції.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ч. 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторону апелянта.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року - змінити, виклавши частину другу його резолютивної частини в наступній редакції.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ - 14360570) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) кошти за договором банківського вкладу від 29 квітня 2011 року № SAMDN8938 в розмірі: 13 000,00 доларів США - сума неповернутого вкладу, 5 794, 15 доларів США - несплачені проценти відповідно до умов договору, 1 171,07 долар США - 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, та за договором банківського вкладу від 18 травня 2011 року № SAMDN4154 в розмірі: 22 863,79 долари США - сума неповернутого вкладу, 6 141,69 доларів США - несплачені проценти відповідно до умов договору, 2 059,62 долари США- 3 % річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.

В іншій частині рішення Печерського районного суду міста Києва від 15 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 30 червня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова