Провадження № 2/243/150/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Фаліна І.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Структурного підрозділу «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи,

В С Т А Н О В И В:

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Структурного підрозділу «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи.

Позов обґрунтовує тим, що з 18.10.2010 вона працює у Структурному підрозділі «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця». 09 грудня 2021 року відповідач вручив позивачці наказ від 08.12.2021 № 987/вт про відсторонення позивачки від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Вважає даний наказ незаконним та таким, що підлягає судом скасуванню з наступних підстав.У вказаному наказі відповідача зазначено, що у позивачки відсутнє відповідне щеплення, при цьому ані в трудовому договорі, ані в посадовій інструкції, ані в будь-якому іншому документі, що підписані між позивачкою та відповідачем такого зобов`язання з боку позивачки немає, так само як і не передбачено повноважень відповідача на відсторонення позивачки з роботи з підставі відсутності вказаного щеплення. Також наказ про відсторонення позивачки від роботи мотивований ч.2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» з якої слідує, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність ячких може призвести до зараження цих працівників та (або) поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти інших відповідних інфекційних хвороб. У разі відмови або ухилення вілд обов`язкових профілактичних щеплень у порядку встанволеному законом, ці працівники відсторонюються від виконання зазначених видів робіт. Перелік професій, виробництв та організацій, праціваники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням проти інших відповідних інфекційних хвороб, встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я. Отже, вказана норма Закону передбачає обов`язкове щеплення саме обов`язковими щепленнями. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» профілактичні щеплення проти дифтерії, кашлюка, кору, поліомієліту, правця, туберкульозу є обов`язковими і включаються до календаря щеплень. Таким чином, вказаним Законом України щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 не встановлена як обов`язкова, а тому відсторонення працівника з підстав ч.2 ст. 12 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб» вважає незаконними та безпідставними. Звертає увагу суду, що на сьогоднішній день не встановлено окремого порядку Законом про відсторонення працівників від роботи з підстав відсутності у них щеплення від респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. Статтею 46 КЗпП України визначений вичерпний перелік підстав відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом, та не передбачено відсторонення працівника у разі його відмови від вакцінації від респіраторної хвороби COVID-19 спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2. У зв`язку з наведеним просить суд визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 08.12.2021 № 987/вт про її відсторонення від роботи та поновити позивачку на роботі; зобов`язати відповідача допустити позивачку до виконання своїх трудових обов`язків; зобов`язати відповідача виплатити їй невиплачену заробітну плату за час незаконного відсторонення її від роботи.

Позивачка будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймала, надіслала на адресу суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, та вказала, що наполягає на задоволені позову.

Відповідач Структурний підрозділ «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймав.

Представником АТ «Українська залізниця» на офіційну електронну адресу суду направлено клопотання про розгляд справи за його відсутності, вказав, що проти позовних вимог заперечує в повному обсязі та просив суд відмовити в задоволені позову в повному обсязі.

Разом з тим, представником АТ «Українська залізниця» на офіційну електронну адресу суду направлені пояснення по справі, в яких вказав, що за інформацією Структурного підрозділу «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», ОСОБА_1 працює на посаді робітник виробничих лазень господарської дільниці, соціальних контактів, на робочомумісці немає, тільки непрямі робочі відносини з працівниками. Дистанційну або надомну роботу для даного працівника неможливо встановити, у зв`язку з виконанням робочих обов`язків безпосередньо на робочому місці. В робочі обов`язки ОСОБА_1 входить прибирання приміщень санітарно побутового корпусу (душові) та прибирання кімнат відпочинку локомотивних бригад. Потреби у відрядженнях немає. В зв`язку з виданням наказу від 25.02.2022 № 380 «Про зупинення дії наказу Міністерства охорони здоров`я України від 04 жовтня 2021 року № 2153», відповідачем було видано розпорядження №НЗК-08/362 від 04.03.2022, згідно з яким позивачка мала бути допущена до роботи.

Зазначив, що в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №130/3548/21 зазначені наступні висновки:

Нагальна необхідність ужиття державою у 2021 році заходів для захисту здоров`я населення (зокрема, для попередження поширення коронавірусу SARS-CoV-2, мінімізації ризиків ускладнень і смертності у хворих на COVID-19) не викликає сумнівів. Проте слід з`ясувати, чи було нагально необхідним відсторонення позивачки від роботи та наскільки саме таке відсторонення сприяло досягненню зазначеної легітимної мети.

За змістом Переліку № 2153 обов`язковим профілактичним щепленням проти COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, підлягають усі працівники визначених цим документом органів, закладів, підприємств, установ, організацій у разі відсутності абсолютних протипоказань до проведення профілактичних щеплень, відповідно до Переліку медичних протипоказань та застережень до проведення профілактичних щеплень, затвердженого наказом МОЗ від 16 вересня 2011 року № 595. Отже, Перелік № 2153 передбачав низку винятків, пов`язаних зі станом здоров`я конкретної людини, із загального правила про обов`язкову вакцинацію зазначених груп працівників незалежно від того, чи є в них об`єктивна необхідність контактувати на роботі з іншими людьми та з якою саме їх кількістю, тобто чи мають підвищений ризик інфікуватися коронавірусом SARS-CoV-2 та/або сприяти його подальшому поширенню. Критеріїв вибору підприємств, установ та організацій для включення до Переліку № 2153 останній не містить.

Застосування до позивачки передбачених Переліком № 2153 та Законом № 1645-ІІІ заходів не передбачало жодної індивідуальної оцінки виконуваних нею трудових обов`язків, зокрема об`єктивної необхідності під час їхнього виконання особисто контактувати з іншими людьми. Суди не встановили жодних фактів, які б підтверджували нагальність потреби у відстороненні саме позивачки від роботи. Відповідач не стверджував, що, обіймаючи посаду чергової по переїзду, позивачка могла спричинити поширення коронавірусної інфекції серед працівників АТ «Укрзалізниця», учасників дорожнього руху тощо. Її відсторонили від роботи, позбавивши на час відсторонення заробітку, лише тому, що вона працювала в АТ «Укрзалізниця», всі працівники якого підлягали обов`язковому щепленню проти COVID-19 (тоді як для працівників підприємств багатьох інших галузей економіки України таке щеплення було добровільним). Таке відсторонення не можна вважати пропорційним меті охорони здоров`я населення та самої позивачки.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що в кожному конкретному випадку для вирішення питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника проти COVID-19 і, відповідно, для відсторонення працівника від роботи, слід виходити не тільки з Переліку № 2153, але й оцінки загрози, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Зокрема, слід враховувати і такі обставини, як:

- кількість соціальних контактів працівника на робочому місці (прямих/непрямих);

- форму організації праці (дистанційна/надомна), у тому числі можливість встановлення такої форми роботи для працівника, який не був щепленим;

- умови праці, у яких перебуває працівник і які збільшують вірогідність зараження COVID-19, зокрема потребу відбувати у внутрішні та закордонні відрядження;

- контакт працівника з продукцією, яка буде використовуватися (споживатися) населенням.

Вказав, що чинним законодавством України роботодавець не наділений повноваженнями в кожному конкретному випадку вирішувати питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника й оцінювати загрозу, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник. Крім того на роботодавця покладено обов`язок контролювати проведення обов`язкових профілактичних щеплень та забезпечити відсторонення від роботи працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19.

При цьому постанови Кабінету міністрів України та накази Міністерства охорони здоров`я України з цього питання є чинними, не скасованими та обов`язковими до виконання. А висновки Великої Палати Верховного Суду щодо необхідності в кожному конкретному випадку вирішувати питання про наявність підстав для обов`язкового щеплення працівника й оцінювати загрозу, яку потенційно на роботі може нести невакцинований працівник, на момент видання наказу про відсторонення не могли бути застосовані (враховані) відповідачем через їх фактичну відсутність на той час.

Викладені вище обставини підтверджують, що при виданні наказу про відсторонення від роботи позивачки відповідач діяв на підставі чинного законодавства та в межах відповідних повноважень роботодавця. Тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу про відсторонення від роботи.

Крім того, представником АТ «Українська залізниця» на офіційну електронну адресу суду надіслано клопотання про залишення позовної заяви без розгляду обгрунтоване тим, що позивачкою не визначено ціну позову попри пред`явлення вимог майнового характеру. Так, ані позовна заява, ані додані документи не містять розрахунку суми заробітку, що на думку позивачки підлягає стягненню з відповідача за період відсторонення від роботи з 09.12.2021. Позивачкою не сплачено судовий збір за подання даного позову. Крім того, позивачка помилково зазначає відповідача - Структурний підрозділ «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» так як ні депо, ні філія не є юридичними особами. З урахуванням викладено правильним найменуванням відповідача є - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» є структурним підрозділом Регіональної філії Донецька залізниця АТ Укрзалізниця без статусу юридичної особи та не має права виступати відповідачем у даній справі. Відповідно до положення про Регіональну філію Донецька залізниця АТ Укрзалізниця філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені та в інтересах Товариства, здійснює делеговані Товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі відповідно до мети, завдань та предмета діяльності Товариства.

Так, відповідно до ч.2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. Відповідно до ч.7 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, а також відокремленого підрозділу органу державної влади без статусу юридичної особи, можуть пред`являтися також за їх місцезнаходженням. Відповідно до ч.1 ст. 28 ЦПК України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Таким чином, дана справа підсудна Краснолиманському міському суду Донецької області (за місцезнаходженням відповідача), або Барвінківському районному суду Харківської області (за місцем реєстрації позивачки). У зв`язку з чим просить суд позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Стосовно вказано клопотання представника АТ «Українська залізниця» суд вважає необхідним зазначити наступне. Чинним ЦПК України визначено альтернативу щодо визначення підсудності позовів що виникають з трудових правовідносин, так вказані позови до юридичних осіб можуть пред`являтися, як за їх місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, так і за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Позивачка, в свою чергу відповідачем у справі вказує Структурний підрозділ «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», місцезнаходження якого є м. Слов`янськ Донецької області, а тому вказана позовна заяа підсудна даному суду, та з урахуванням наведеного, суд вважає, що вказане клопотання вирішенню не підлягає.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено, що з 18.10.2010 позивачка ОСОБА_1 працює у Структурному підрозділі «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця», що підтверджується копією аркушів її трудової книжки серія НОМЕР_1 .

Відповідно до Повідомлення про обов`язкове профілактичне щеплення та відсторонення у випадку непроведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, 30.11.2021 робітника виробничих лазень ОСОБА_1 було ознайомлено з п. 41-6 Постанови Кабінету Міністрів України від 09.12.2020 № 1236 «Про встанволення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою заобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 з додатком; наказом Міністерства охорони здоров`я України від 04.10.2021 № 2153 «Про затвердження Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» з додатком; наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.11.2021 № 2393 « Про затвердження Змін до Переліку професій, виробництв та організацій, працівники яких підлягають обов`язковим профілактичним щепленням» з додатком; постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2015 № 83 «Про затвердження переліку оь`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави» з додатком (в частині що стосується АТ «Укрзалізниця»), що підтверджується також відповідним Листом-ознайомленням з вказаним Повідомленням, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_1 .

Згідно наказуСтруктурного підрозділу «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» від 08.12.2021 № 987/в-т «Про відсторонення від роботи робітника виробничих лазень ОСОБА_1 », останню відсторонено від роботи з 09.12.2021 на час відсутності щеплення від COVID-19/медичного висновку про нявність постійних чи тимчасових протипоказань до вакцинації, без збереження заробітної плати, до моменту усунення причин відсторонення/або закінчення карантину.

Наказом Структурного підрозділу «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» від 04.03.2022 № 165/вт Про допуск до роботи робітника виробничих лазень ОСОБА_1 , в зв`язку з прзупиненям вказівки від 26.11.2021 № НЗК-08/1245 до завершення воєнного стану, останню допущено до роботи з 04.03.2022, про що ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її особитсий підпис у даному наказі.

Згідно довідки про доходи робітника виробничих лазень ОСОБА_1 , наданою Структурним підрозділом «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» № 450 від 09.12.2021 слідує, що загальна сума доходу за період з січня 2021 року по листопад 2021 року становить 79882,01 гривень.

Вирішуючи вказаній спір суд виходить з наступного.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільнапроцесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (стаття 80 Цивільного кодексу України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (частина перша статті 89 ЦК України).

Філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (частини перша-третя статті 95 ЦК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що філії та представництва, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю та не можуть виступати стороною у цивільному процесі.

Під час розгляду справи було встановлено, що Структурний підрозділ «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» в якості якого позивачка зазначає відповідачем, ані «Слов`янське локомотивне депо», ані Регіональна філії «Донецька залізниця» не є юридичними особами. Як вказав представник АТ «Укрзалізниця», правильним найменуванням відповідача є - Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця». «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» є структурним підрозділом Регіональної філії Донецька залізниця АТ Укрзалізниця без статусу юридичної особи та не має права виступати відповідачем у даній справі. Відповідно до положення про Регіональну філію Донецька залізниця АТ Укрзалізниця філія є відокремленим підрозділом Товариства, який не має статусу юридичної особи. Філія діє від імені та в інтересах Товариства, здійснює делеговані Товариством функції у визначеному регіоні транспортної мережі відповідно до мети, завдань та предмета діяльності Товариства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадженнядо початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.

Таким чином, ініціатива щодо заміни неналежного відповідача повинна виходити від позивача, який повинен подати відповідне клопотання. У цьому клопотанні позивач обґрунтовує необхідність такої заміни, а саме, чому первісний відповідач є неналежним і хто є відповідачем належним. Подання позивачем такого клопотання свідчить, що він не лише згоден, але й просить про заміну неналежного відповідача належним.

З урахуванням принципу диспозитивності суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи.

Натомість, позивачка ані під час підготовчого, ані під час судового розгляду не скористалася своїм правом, передбаченим ст.51 ЦПК України, подати клопотання про здійснення заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 523/9076/16-ц зазначила, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

Такий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року по справі № 304/1500/17-ц (провадження № 61-1470св20).

Вирішення даного спору належним чином без участі у справі належного відповідача було б прямим порушенням прав особи, яка не залучена до участі у справі у якості відповідача, і до якої мав би бути пред`явлений даний позов.

Обов`язок та право визначати відповідача, до якого пред`являється позов, покладається на позивача.

Враховуючи викладене, суд доходить до висновку, що Структурний підрозділ «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Укрзалізниця» не є належним відповідачем по справі, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Також суд зазначає, що позивач не позбавлений права звернутися з аналогічним позовом до належного відповідача - Акціонерного товариства «Українська залізниця», який має статус юридичної особи.

Що стосується судових витрат по справі, суд вважає за необхідним згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України компенсувати їх за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 48, 51, 76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних ОСОБА_1 до Структурного підрозділу «Слов`янське локомотивне депо» Регіональної філії «Донецька залізниця» АТ «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 30.06.2023.

Суддя І.Ю. Фалін