КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2023 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Головачов Я.В., Невідома Т.О.,

секретар Ольшевська Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Білоцерківського міськорайонного суду Київської області від 27 грудня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про зняття арешту з банківського рахунку,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив зняти арешт з банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на примусовому виконанні у відділі ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебував виконавчий лист № 2/357/3166/13 від 22.10.2014, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» боргу за кредитним договором № 77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008. В межах виконавчого провадження № 46275148 було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника, в результаті чого було накладено арешт на транспортний засіб та на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 27.12.2016 було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. Однак, в порушення ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (станом на 27.12.2016) накладений арешт на майно та на рахунок не було скасовано після закінчення виконавчого провадження.

29.05.2019 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір № 16 про відступлення прав вимоги за Кредитним договором № 77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008.

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надіслала позивачу вимогу про погашення кредитної заборгованості. Позивачу повідомили необхідну суму для погашення заборгованості - 100 000,00 грн. та 31.07.2019 позивачем було оплачено суму боргу у розмірі 100 000,00 грн., ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» видав лист № ДГ3107/від 31.07.2019 про відсутність претензій до ОСОБА_1 щодо виконання умов кредитного договору та застави транспортного засобу, а тому було знято арешт із транспортного засобу.

У зв`язку з тим, що у боржника ОСОБА_1 відсутня заборгованість за Кредитним договором № 77.1/АК- 00579.08.2 від 07.03.2008, позивачем двічі було направлено заяву про зняття арешту з рахунків до ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) та з проханням надати реквізити для сплати виконавчого збору, якщо борг по такому існує. Так, відділом ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) було надано відповіді за № 121814 від 20.12.2021 та за № 4030 від 17.01.2022, в яких зазначено, що відповідно до даних АСВП, у період з 27.01.2015 по 27.12.2016, у відділі ДВС перебував на примусовому виконанні виконавчий лист № 2/357/3166/13 від 22.10.2014.

27.12.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу згідно п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 30.11.2016).

На підставі звернення ОСОБА_1 до ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) щодо зняття арешту з рахунків, виконавчою службою було зазначено, що оскільки матеріали ВП № 46275148 знищено за терміном зберігання, тому можливість зняття арешту з рахунків відбувається лише за рішенням суду.

Позивач зазначав, що на даний час всі свої зобов`язання по вказаному судовому рішенню він виконав у повному обсязі, а також, відповідач ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як новий кредитор, не має жодних претензій, а тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав (а.с. 1-8).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.12.2022 знято арешт з банківського рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 . Стягнуто з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі в розмірі 992,40 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн (а.с. 82-89).

В апеляційній скарзі, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що станом на дату подання даного позову, та на даний час, товариство не є, відповідно до чинного законодавства, належною стороною по справі, а також, стороною у виконавчому провадженні.

Окрім того, 27.12.2016 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, згідно п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 30.11.2016), на підставі чого провадження було завершено, матеріали ВП № 46275148 знищено за терміном зберігання. Тобто, виконавчий документ було повернуто ПАТ «Родовід Банк». Тому, товариство не має бути відповідачем по даній справі, оскільки не є стягувачем у виконавчому провадженні.

Враховуючи зазначене, у суду першої інстанції не було підстав стягувати з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на користь позивача судові витрати (а.с. 94-95зв.)

Відзиву від учасників справи не надходило.

Учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що на час виконання боржником своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором в липні 2019року, ПАТ «Родовід Банк» не був вже кредитором, оскільки в травні 2019 року відступив право вимоги до ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія», і саме ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», як новий кредитор мало право на стягнення за кредитним договором, на заміну сторони стягувача у ВП, на відмову від претензій до позичальника та на вчинення інших дій щодо припинення заходів, вжитих на виконання умов кредитного договору № 77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008.

Але погодитись із такими висновками в повній мірі неможливо з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, на примусовому виконанні у відділі ДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебував виконавчий лист № 2/357/3166/13 від 22.10.2014, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» боргу за кредитним договором №77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008.

В межах вказаного виконавчого провадження № 46275148 було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника, в результаті чого було накладено арешт на транспортний засіб та на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім`я ОСОБА_1 27.12.2016 було винесено Постанову про повернення виконавчого листа стягувачу, накладений арешт на майно та на рахунок не було скасовано.

Належність рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , підтверджено довідкою АТ КБ «Приватбанк» (а.с. 67)

29.05.2019 між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір № 16 про відступлення прав вимоги, згідно якого ПАТ «Родовід Банк» відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників, поручителів, зазначених у додатку № 1 до цього договору. (а.с. 16-19)

Відповідно до даного договору відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008, укладеного між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 , що підтверджується додатком № 1 до договору (а.с. 20).

ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» повідомило ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, що підтверджується листом за вих. № 2628 від 29.05.2019 та надіслало вимогу про погашення кредитної заборгованості (а.с. 21, 22).

З копії квитанції вбачається, що 31.07.2019 ОСОБА_1 сплатив суму боргу у розмірі 100 000,00 грн. за кредитним договором № 77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008 (а.с. 23) .

Згідно листа за вих. № ДГ3107/ від 31.07.2019, адресованого до сервісного центру МВС і позивача, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» повідомило, що не має претензій до позичальника щодо виконання умов кредитного договору та застави транспортного засобу, а також зазначили, що автомобіль марки MAZDA д.р.н. НОМЕР_2 не перебуває у заставі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с. 24)

З витягу з державного реєстру обтяжень рухомого майна вбачається наявність обтяження рухомого майна. Так, 04.02.2015 було накладено арешт рухомого майна, обтяжувач: Міський ВДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції. 06.06.2019 було здійснено заміну обтяжувача ВАТ «Родовід Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» на підставі договору про відступлення прав вимоги.

31.07.2019 припинено обтяження на підставі листа № ДГ3107/ від 31.07.2019 ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». (а.с. 25-26)

ОСОБА_1 звертався до відділу ДВС із заявами про зняття арешту зі свого рахунку 10.12.2021, 29.12.2021, 18.02.2022. (а.с. 28, 29-31, 32-34)

ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) надав відповіді за вих № № 121814 від 20.12.2021 та № 4030 від 17.01.2022, в яких зазначили, що відповідно до даних АСВП у період з 27.01.2015 по 27.12.2016 в Білоцерківському міському ВДВС ГТУЮ у Київській області перебував на примусовому виконанні виконавчий лист № 2/357/3166/13 від 22.10.2014 виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» боргу в сумі 11 218,59 доларів США та 81 916,82 грн., судовий збір в сумі 1 716,00 грн. (ВП № 46275148). 27.12.2016 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу згідно п. 7 ч. 1 cт. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Виконавче провадження № 46275148 знищено за терміном зберігання. Зазначили норму закону щодо підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини (cт. 56 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 30.11.2016)), та повідомили про можливість зняття арешту за рішенням суду. (а.с. 35-37, 38-41).

За частиною 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на картковий рахунок позивача, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку, та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його прав шляхом скасування такого арешту.

В той же час, звертаючись до суду з даним позовом, позивачем було заявлено вимогу про розподіл судових витрат, шляхом стягнення з ВДВС у м. Біла Церква білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн та витрати, понесені на правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн.

Розглядаючи заявлені позовні вимоги щодо стягнення судових витрат, суд першої інстанції, керуючись висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 у справі № 905/386/18, дійшов висновку, що ВДВС у м. Біла Церква білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) не є належним відповідачем у даній справі.

У даній ситуації, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому зазначив відповідачами тих, чиїми діями було обмежено його користування своїми грошовими коштами.

Як вбачається з матеріалів справи, у ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) перебував на примусовому виконанні виконавчий лист № 2/357/3166/13 від 22.10.2014, виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» боргу на основі Кредитного договору № 77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008, ВП № 46275148. В межах виконавчого провадження № 46275148 було винесено постанову про накладення арешту на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках боржника, в результаті чого було накладено арешт на транспортний засіб та на грошові кошти, що містились на банківському рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_1 27.12.2016 було винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 7 ч. 1 cт. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 30.11.2016) виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Аналіз зазначено норми дає підстави для висновку про те, що арешт накладається безпосередньо на кошти в межах суми боргу, а не на рахунках у банку.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 30.11.2016) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 30.11.2016) визначено алгоритм дій виконавчої служби під час повернення виконавчого документа та зазначено, що у разі повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1-4, 6, 7 і 9 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 7, 9, 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

З наведеного вбачається, що нормами, діючими на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа, передбачалось можливість виконавчою службою зняття арешту з коштів лише у випадку повернення цього виконавчого документа до суду, який його видав. В той же час, виконавча служба не була наділена повноваженням на зняття арешту з коштів з підстав повернення виконавчого документа стягувачу, при цьому, законодавством роз`яснювалось право стягувачу на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 5 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону від 30.11.2016)).

Таким чином, з огляду на те, що на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, нормами діючого на той час законодавства не було закріплено повноваження виконавчої служби скасовувати накладений арешт на кошти, що містились на банківських рахунках, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову у цій частині.

Також, правомірними є висновки суду першої інстанції про те, що з виконавчої служби не може бути стягнуто понесені витрати на правничу допомогу, оскільки, ВДВС у м. Біла Церква Білоцерківського району Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) не є особою, яка порушила право ОСОБА_1 на користування грошовими коштами, на які накладено арешт.

Разом з тим, щодо стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», то слід зазначити наступне.

29.05.2019 було укладено Договір № 16 про відступлення прав вимоги між ПАТ «Родовід Банк» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». Відповідно до умов Договору відбулося відступлення права вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 77.1/АК-00579.08.2 від 07.03.2008.

Відповідно до вимог чинного законодавства, у зв`язку з такою зміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку з чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно вимог до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України, а саме: у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону виконавчого провадження її правонаступником. Ухвала про заміну сторони виконавчого провадження надсилається учасникам справи та державному виконавцю. Отже, єдиною підставою для заміни стягувача у виконавчому провадженні є ухвала суду та заява заінтересованої особи. Без зміни сторони виконавчого провадження правонаступник позбавлений процесуальної можливості вчиняти дії згідно із законом.

Станом на дату подачі позову до суду ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» не було, та наразі не є відповідно до чинного законодавства стороною виконавчого провадження.

Окрім того, в матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» з вимогою посприяти зняттю арешту, а також, те, що товариство було відомо про накладений арешт.

Таким чином, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», також, не є стороною, яка порушила право ОСОБА_1 на користування грошовими коштами, на які накладено арешт, тому у суду першої інстанції не було обґрунтованих підстав для стягнення понесених витрат на правничу допомогу з товариства.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що судові витрати мають бути компенсовані позивачу за рахунок ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», і, як наслідок, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у стягнення понесених витрат на правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення понесених витрат на правничу допомогу.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськорайонного суду Київської області від 27 грудня 2022 року в частині розподілу судових витрат скасувати.

У зазначеній частині ухвалити нове судове рішення про відмову у стягненні судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційній інстанції протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 28 червня 2023 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді Я.В. Головачов

Т.О. Невідома