Справа №760/4638/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Українця В.В.

при секретарі Степановій Н.І.

розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пенсійного фонду України, третя особа: Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України Бахматський Олександр Олександрович про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Фонду соціального страхування України, третя особа: Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що наказом № 27-к від 09 липня 2013 року вона була призначена на посаду заступника начальника управління - начальника нормативно-правового відділу управління правового забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Наказом № 23-к від 07 липня 2017 року вона була переведена на посаду начальника юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Наказом № 139-к від 31 липня 2017 року вона була звільнена з посади начальника юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у зв`язку з переведенням за її згодою до Фонду соціального страхування України.

З 01 серпня 2017 року вона на підставі наказу № 95-к від 01 серпня 2017 року призначена на посаду заступника директора департаменту - начальника нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

З 02 січня 2017 року на підставі наказу № 968 від 21 грудня 2017 року її переведено на посаду заступника директора департаменту - начальника відділу правового забезпечення нормотворчої діяльності Фонду юридичного департаменту виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

З 01 листопада 2018 року на підставі наказу № 108-к від 28 вересня 2018 року її переведено на посаду заступника начальника управління - начальника нормативно-правового відділу юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Наказом від 25 січня 2023 року № 24-к її було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника нормативно-правового відділу юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» визначено про припинення Фонду соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

Таким чином, наявність правонаступника означає реорганізацію, а не ліквідацію.

Згідно повідомлення від 20 січня 2023 року, яке вручено їй під підпис 23 січня 2023 року, зазначено, що скорочується весь штат та вся численність працівників, визначених штатним розписом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України з 18 квітня 2023 року.

Зазначено, що з наказом «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 16 січня 2023 року № 9-ОД вона не ознайомлена.

Відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» лише правління Фондів уповноважені видавати будь-які накази щодо скорочення чисельності та штату працівників.

Таким чином, голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України без належних повноважень видав незаконний наказ від 16 січня 2023 року № 9-ОД.

Вважає, що Фонд соціального страхування України повинен був звільнити її у зв`язку із переведенням до Пенсійного фонду України, а не у зв`язку із скороченням на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Крім того, ні Фонд соціального страхування України, ні Пенсійний фонд України не запропонували їй жодної вакантної посади.

Просить суд ухвалити рішення, яким:

- визнати незаконним та скасувати наказ № 24-к від 25 січня 2023 року про звільнення ОСОБА_1 ;

- поновити її на посаді заступника начальника управління - начальника нормативно-правового відділу юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України;

- стягнути з Фонду соціального страхування України на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 січня 2023 року по дату ухвалення рішення в справі;

- стягнути з Фонду соціального страхування України на її користь моральну шкоду у розмірі 100000 гривень;

- визнати незаконним та скасувати наказ «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 16 січня 2023 року № 9-ОД.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києві від 10 березня 2023 року відмовлено у відкритті провадження у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 29 червня 2023 року ухвалу судді Солом`янського районного суду м. Києві від 10 березня 2023 року скасовано, справу направлено для подальшого розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києві від 15 серпня 2023 року позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 24 серпня 2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 06 вересня 2023 року відповідача Фонд соціального страхування України замінено на Пенсійний фонд України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 26 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони позивача про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 26 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони відповідача про залишення позову без розгляду.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 26 грудня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання сторони відповідача про закриття провадження у справі.

З відзиву на позовну заяву представника Пенсійного фонду України вбачається, що вона просить відмовити у задоволенні позову. Зазначено, що враховуючи зміну відповідачів у справі, позивачем уточнюючі вимоги до Пенсійного фонду України не заявлено. Зміст вимог є незрозумілим. Позивач, заявляючи вимоги до Пенсійного фонду України, просить чи поновити її на посаді у Фонді соціального страхування України, який як юридичну особу припинено, чи поновити в Пенсійному фонді України на посадах державної служби при тому, що посади, з якої звільнено позивача, у фонді не існує. Вбачається, що наказ від 16 січня 2023 року № 9-ОД прийнятий головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 в межах наданих повноважень. Чернігівський апеляційний суд у постанові від 27 липня 2023 року у справі № 751/1214/23 дійшов висновку про правомірність видання наказу від 16 січня 2023 року № 9-ОД.

Посилання позивача на те, що їй не запропоновано жодної вакантної посади є необґрунтованими, оскільки всі посади підлягали скороченню з 18 квітня 2023 року так само, як і посада позивача. Таким чином, поновлення позивача на займаній посаді є неможливим, оскільки фактично ні посади, ні юридичної особи не існує. Штат працівників апарату Пенсійного фонду України складають посади державної служби, умови призначення на які визначаються Законом України «Про державну службу». Посади працівників Фонду соціального страхування України на відміну від працівників Пенсійного фонду України не належать до посад державної служби. Вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення особи на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийнявши рішення про припинення Фонду соціального страхування України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників Фонду соціального страхування України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби у фонді чи його територіальних управліннях.

Позивач була обізнана про прийняте рішення про припинення Фонду соціального страхування України та необхідність проведення заходів з його реорганізації задовго до того, як було видано наказ про її звільнення. Жодних доказів того, що стан здоров`я позивача до її звільнення був кращим та погіршився внаслідок звільнення, остання не надала. Таким чином, наявність причинного зв`язку між фактом звільнення з роботи та поганим моральним станом здоров`я позивачем не доведена (а.с. 122-132).

З відповіді на відзив на позовну заяву вбачається, що у разі якщо Законом України «Про державну службу» не врегульовано питання пропонування роботи в Пенсійному фонді України під час реорганізації Фонду шляхом приєднання до Пенсійного фонду України в скорочення всіх посад, то обов`язком Пенсійного фонду України було виконання приписів статей 40, 49-2 КЗпП України. Встановлена законодавством можливість реорганізації державної установи (організації) не виключає, а включає зобов`язання роботодавця щодо працевлаштування працівників, які попереджаються про наступне звільнення. Станом на день звільнення позивача в апараті Пенсійного фонду України були наявні 80 вакантних посад, що підтверджується листом Пенсійного фонду України від 05 травня 2023 року. Проте, жодної з цих посад позивачу особисто запропоновано не було. Крім того, з 19 квітня 2023 року Головою комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 було укладено ряд договорів цивільно-правового характеру з колишніми працівниками виконавчої дирекції Фонду, що є приховуванням трудових відносин та свідчить про фіктивність 100 відсоткового скорочення (а.с. 164-168).

Третя особа пояснення щодо позову в порядку, передбаченому ст. 181 КПК України, не подала.

Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що наказом № 27-к від 09 липня 2013 року позивач була призначена на посаду заступника начальника управління - начальника нормативно-правового відділу управління правового забезпечення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Наказом № 23-к від 07 липня 2017 року позивач була переведена на посаду начальника юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Наказом № 139-к від 31 липня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена з посади начальника юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у зв`язку з переведенням за її згодою до Фонду соціального страхування України.

З 01 серпня 2017 року позивач на підставі наказу № 95-к від 01 серпня 2017 року призначена на посаду заступника директора департаменту - начальника нормативно-правового відділу департаменту юридичної роботи виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

З 02 січня 2017 року на підставі наказу № 968 від 21 грудня 2017 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника директора департаменту - начальника відділу правового забезпечення нормотворчої діяльності Фонду юридичного департаменту виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

З 01 листопада 2018 року на підставі наказу № 108-к від 28 вересня 2018 року ОСОБА_1 переведено на посаду заступника начальника управління - начальника нормативно-правового відділу юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України.

Наказом від 25 січня 2023 року № 24-к позивача було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника нормативно-правового відділу юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Зазначене підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 (а.с. 45-65).

Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Закон України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" викладено в новій редакції. Цей Закон набрав чинності з 01 січня 2023 року.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного закону, визначено, що Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду припиняються, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України з 01 січня 2023 року. Пенсійний фонд України та його територіальні органи є правонаступниками Фонду соціального страхування України, його виконавчої дирекції, управлінь виконавчої дирекції Фонду та їх відділень.

До завершення заходів, пов`язаних з приєднанням до Пенсійного фонду України Фонду соціального страхування України та його робочих органів, виконання функцій та завдань, передбачених цим Законом, забезпечують у межах компетенції виконавча дирекція та робочі органи Фонду соціального страхування України (п. 3 Прикінцевих та перехідних положень закону).

Постановою Кабінету міністрів України № 1442 від 27 грудня 2022 року «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» припинено з 01 січня 2023 року, реорганізувавши шляхом приєднання до Пенсійного фонду України, зокрема, Фонд соціального страхування України. Утворено комісію з реорганізації Фонду соціального страхування України (далі - комісія з реорганізації Фонду) та призначено голову комісії з реорганізації Фонду - Бахматського О.О.

До голови комісії з реорганізації Фонду та голів комісій з реорганізації управлінь виконавчої дирекції Фонду переходять повноваження щодо управління справами Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду на період до завершення їх реорганізації (п. 6 Постанови).

Згідно з п. 7 Постанови голові комісії з реорганізації Фонду необхідно забезпечити, зокрема, дотримання трудового законодавства щодо гарантій прав працівників Фонду та управлінь виконавчої дирекції Фонду.

Таким чином, законодавцем в особі Верховної Ради України прийнято рішення про припинення Фонду соціального страхування України, а тому, як наслідок, виникли законні підстави для проведення заходів з реорганізації Фонду соціального страхування України.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майне. права та обов`язки переходять до правонаступників.

Частиною 5 цієї статті визначено, що юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення де єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Згідно із ч. 3 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припиненні юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Рішення про припинення Фонду соціального страхування України, прийняте Верховною Радою України, є чинним та у встановленому порядку неконституційним не визнавалося.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Процедура звільнення працівника у разі скорочення має відбуватися на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до якого скорочення чисельності або штату працівників - одна з підстав для розірвання трудового договору.

Розірвання трудового договору за зазначеною підставою відбувається в разі реорганізації підприємства (через злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, ухвалення власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв`язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Наказом голови комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 № 9-ОД від 16 січня 2023 року «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» на виконання п. 2 розділу VІІ Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» та постанови Кабінету міністрів України від 27 грудня 2022 року № 1442 «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», керуючись ч. 4 ст. 105 ЦК України, статтями 49-2, 49-4 КЗпП України та ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», вирішено скоротити увесь штат та усю чисельність працівників, визначених штатними розписами виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в областях та м. Києві, з 18 квітня 2023 року.

З позову вбачається, що 23 січня 2023 року ОСОБА_1 було повідомлено про наступне звільнення 18 квітня 2023 року на підставі п.1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом від 25 січня 2023 року № 24-к позивача було звільнено з посади заступника начальника управління - начальника нормативно-правового відділу юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у зв`язку зі скороченням чисельності та штату працівників на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Згідно з ч. 2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Верховний Суд в постанові від 05 жовтня 2020 у справі № 451/1028/18 зазначив, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, суди мають з`ясувати питання про те, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник, або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за два місяці про наступне вивільнення.

Відповідно до ч. 6 ст. 36 КЗпП України у разі зміни роботодавця, а також у разі їх реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи роботодавця можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення штату або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що при реорганізації підприємства або його перепрофілюванні звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Отже, навіть при реорганізації підприємства допускається звільнення працівників, проте обов`язковою умовою для цього є скорочення чисельності або штату працівників.

Встановлено, що законодавцем в особі Верховної Ради України з 01 січня 2023 року припинено Фонд соціального страхування України та управління виконавчої дирекції Фонду, реорганізувавши їх шляхом приєднання до Пенсійного фонду України. При цьому відбулось скорочення усього штату та усієї чисельності працівників, визначених штатними розписами Фонду соціального страхування з 18 квітня 2023 року, у тому числі й посади, яку обіймала позивач. Про наступне вивільнення позивача попереджено більше ніж за 2 місяці, тобто у визначений законом строк.

На момент розгляду справи судом Фонд соціального страхування України припинено, про що внесено відомості до Єдиного реєстру підприємств та організацій.

Таким чином, при звільненні ОСОБА_1 дотримані норми трудового законодавства, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог в частині скасування наказу про звільнення позивача.

Суд не приймає до уваги доводи позивача про те, що їй мали бути запропоновані посади в Пенсійному фонді України, які є посадами державної служби, оскільки всі посади Фонду соціального страхування України підлягали скороченню, а переведення позивача на вакантну посаду в Пенсійному фонді України виключено, оскільки вакантними є посади державної служби, у той час як ОСОБА_1 обіймала посаду працівника, на якого поширюється законодавство про працю.

Крім того, суд не може взяти до уваги посилання позивача на положення ч. 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про державну службу» державний службовець - це громадянин України, який займає посаду державної служби в органі державної влади, іншому державному органі, його апараті (секретаріаті) (далі - державний орган), одержує заробітну плату за рахунок коштів державного бюджету та здійснює встановлені для цієї посади повноваження, безпосередньо пов`язані з виконанням завдань і функцій такого державного органу, а також дотримується принципів державної служби.

Посада державної служби - визначена структурою і штатним розписом первинна структурна одиниця державного органу з установленими відповідно до законодавства посадовими обов`язками у межах повноважень, визначених ч. 1 ст. 1 цього закону (п. 4 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну службу»).

Згідно із частинами 1 та 2 ст. 21 Закону України «Про державну службу» вступ на державну службу здійснюється шляхом призначення громадянина України на посаду державної служби за результатами конкурсу. Прийняття громадян України на посади державної служби без проведення конкурсу забороняється, крім випадків, передбачених цим Законом.

Прийнявши рішення про припинення Фонду соціального страхування України, законодавець не передбачив спеціального механізму переведення працівників Фонду соціального страхування України, на яких поширюється законодавство про працю, на посади державної служби в Пенсійному фонді України чи його територіальних управліннях.

Частиною 5 ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період дії воєнного стану особи призначаються на посади державної служби, посади в органах місцевого самоврядування, посади керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, комунальних підприємств, установ, організацій керівником державної служби або суб`єктом призначення, сільським, селищним, міським головою, головою районної, районної у місті, обласної ради, начальником відповідної військової адміністрації без конкурсного відбору, обов`язковість якого передбачена законом, на підставі поданої заяви, заповненої особової картки встановленого зразка та документів, що підтверджують наявність у таких осіб громадянства України, освіти та досвіду роботи згідно з вимогами законодавства, встановленими щодо відповідних посад.

Державні службовці та посадові особи місцевого самоврядування, призначені відповідно до абзацу першого цієї частини, не можуть бути переведені на інші посади державної служби або посади в органах місцевого самоврядування.

Таким чином, законодавством не передбачено переведення працівника, посада якого скорочується та на якого поширюється дія законодавства про працю, на посаду державної служби в державному органі.

Встановлено, що ОСОБА_1 не подавала до Пенсійного Фонду України заяви та необхідних документів для вирішення питання про призначення її на вакантні посади, а переведення її як працівника Фонду соціального страхування України, на якого поширюється законодавство про працю, на посаду державної служби, суперечить вищезазначеним вимогам діючого законодавства.

Таким чином, позовні вимоги про поновлення на роботі на посаді заступника начальника управління - начальника нормативно-правового відділу юридичного управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України задоволенню також не підлягають.

Крім того, суд вважає безпідставним посилання позивача на ст. 36 КЗпП України, згідно з якою у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується, є помилковим, оскільки у даному випадку дія трудового договору працівника не продовжується, а у роботодавця виникає обов`язок щодо працевлаштування працівника.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Враховуючи те, що в ході розгляду справи неправомірність звільнення позивача не знайшла свого підтвердження, не встановлено підстав для її поновлення на роботі, а розрахунок з позивачем роботодавцем було проведено, та доказів її затримки позивачем надано не було, суд вважає, що вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є також безпідставними та не підлягають задоволенню.

Позивач також просить суд стягнути з Фонду соціального страхування України на її користь моральну шкоду у розмірі 100000 гривень.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власником або уповноваженим ним органом моральна шкода відшкодовується працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Разом з тим, позивачем не доведено, а судом не встановлено протиправність дій відповідача при звільненні позивача, останнім, не доведено наявність моральних страждань, які були б спричинені її звільненням та жодних доказів наявності моральної шкоди, матеріали справи не містять, а відтак позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Крім того, позивач просить визнати незаконним та скасувати наказ «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 16 січня 2023 року № 9-ОД.

При виникненні спору між працівником і роботодавцем суд не вирішує питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників, а перевіряє наявність підстав для звільнення (чи відбувалося скорочення штату або чисельності працівників) та дотримання відповідної процедури.

Відповідно до статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Частиною 2 ст. 65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства.

Згідно з позиціями Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 519/160/16-ц (провадження № 61-312св17), від 06 лютого 2018 року у справі № 696/985/15-ц (провадження № 61-1214св18), від 12 червня 2019 року у справі № 297/868/18 (провадження № 61-393св19), від 28 квітня 2021 року у справі № 373/2133/17 (провадження № 61-8393св20), суд не може вдаватися до обговорення та оцінки питання про доцільність і правомірність скорочення штату та чисельності працівників. Право визначати чисельність і штат працівників належить винятково власнику або уповноваженому ним органу, суд зобов`язаний тільки з`ясувати наявність підстав для звільнення.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27 травня 2021 року у справі № 201/6689/19.

З огляду на наведене, вимога позивача про визнання незаконним та скасування наказу «Про скорочення чисельності та штату працівників Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування та працівників управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України» від 16 січня 2023 року № 9-ОД задоволенню не підлягає.

З огляду на наведене, у задоволені позову слід відмовити.

Керуючись статтями 15, 16 , 104, 105 ЦК України, статтями 36, 40, 235, 237-1 КЗпП України, ст. 43 Конституції України, статтями 64, 65 ГК України, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», Постановою Кабінету міністрів України № 1442 від 27 грудня 2022 року «Питання припинення Фонду соціального страхування України та управлінь виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України», Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», ст. 1, 2, 21 Закону України «Про державну службу», статтями 3, 4, 12, 13, 76-81, 178, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Пенсійного фонду України (м. Київ, вул. Бастіонна, 9), третя особа: Голова комісії з реорганізації Фонду соціального страхування України ОСОБА_2 (м. Київ, вул. Боричів Тік, 28) про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: