Справа № 947/9944/23
Провадження № 2/947/1988/23
Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого судді Луняченка В.Л.
при секретарі Макаренко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) про стягнення боргу та штрафних санкцій за договором позики -
З позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 27.07.2022 року у розмірі 3361,00 гривень та за договором позики від 15.02.23 року у розмірі 5100,00 гривень, а загалом 8461,00 гривень, до суду звернувся ОСОБА_1 .
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.
Ухвалою судді Київського районного суду м.Одеси Луняченко В.О. від 17.05.2023 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, про що повідомлено учасників справи.
Представник позивача - адвокат Проніна В.М., діюча за ордером, до судового засідання надала заяву про можливість розгляду справи за її та позивача відсутності, в якій також просить позов задовольнити і не заперечує проти заочного розгляду справи.
Суд також зазначає, що у судовому засіданні, яке відбулось 05.06.2023 представник позивача надав суду для огляду оригінал договору позики від 27.07.2022 відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 3361,гривень строк повернення 30 днів, а також від 15.02.2023 року, відповідно умов якого ОСОБА_2 взяла у борг у ОСОБА_1 грошові кошти сумою 5100,00 гривень зі строком повернення 30 днів.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не з`явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі.
Згідно до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи зазначені обставини справи та норми закону ст.280 ЦПК України, а також те, що представник позивача погодився на заочний розгляд справи, суд розглянув справу на підставі наявних у ній даних чи доказів та постановив заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Крім того, у ч. ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Тобто процесуальними нормами встановлено обов`язок учасників справи доказувати обставини при невизнані або оспорюванні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Так судом встановлено, що 27.07.2022 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого вона взяла в борг у ОСОБА_1 гроші у розмірі 3361,00 гривень зі строком їх повернення 30 днів.
На підтвердження отримання грошової суми ОСОБА_2 була надана розписка із зобов`язанням повернути зазначену грошову суму у строк передбаченим договором позики від 27.07.22 року. Розписка підписана Відповідачем.
Однак не повернувши позичені кошти, ОСОБА_2 15.02.2023 року знову уклала з ОСОБА_1 договір позики грошових коштів, відповідно до якого вона отримала в борг від ОСОБА_1 грошві кошти у розмірі 5100,00 гривень, зі строком їх поверненян 30 днів.
Таким чином, з моменту передання Позивачем Відповідачу грошових коштів відповідно до ч. 2 ст. 1046, ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України був укладений договір позики, істотні умови якого зафіксовані у розписці, наданій Відповідачем, а саме: визначено особу позикодавця та позичальника, суму грошових коштів, що передаються у позику, встановлено строк повернення грошових коштів та сума, яка підлягає поверненню.
Відносини позики, які виникли між позивачем, як позикодавцем, та Відповідачем, як позичальником, за своєю природою є одностороннім зобов`язанням (правочином), в якому Відповідач, як позичальник, зобов`язаний повернути отриману ним грошову суму в строк, встановлений за домовленістю сторін (зазначений у розписці), а позивач, як позикодавець, має право прийняти виконання зобов`язання або вимагати належного виконання Відповідачем свого обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року.
В розписці від 27.07.22 та від 15.02.23 року Відповідач однозначно взяв на себе обов`язок по поверненню отриманих грошових сумм у розмірі 3361, 00 гривень та 5100,00 гривень відповідно.
Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
До теперішнього часу Відповідачем досі не повернуто позичені грошові кошти, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість за договорами позики загальний розмір якої становить 8461,00 гривень, з яких борг за договором позики від 27.07.22року у розмірі 3361,00 грн., борг за договором позики від 15.02.23 року у розмір 5100,00 грн.
Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з ч.1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Частиною 3 ст. 533 ЦК України передбачено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Також необхідно врахувати роз`яснення Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 16 січня 2019 року по справі №373/2054/16-ц.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові зазначила, що частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином, з Відповідача підлягає стягненню заборгованість за договорами позики в загальному розмірі 8461,00 гривень.
Також з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 1073,00 гривень оскільки, відповідно до ч 1. ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282, 289 ЦПК України, ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд
Позов ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 ) про стягнення боргу та штрафних санкцій за договором позики - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,ІПН НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ) заборгованість за договорами позики у загальному розмірі 8461,00 ( вісім тисяч чотириста шістдесят одна грн.. 00 коп.) гривень, з яких борг за договором позики від 27.07.22 року у розмірі 3361,00 грн., борг за договором позики від 15.02.23 року у розмір 5100,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ІПН НОМЕР_2 АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ,ІПН НОМЕР_3 АДРЕСА_2 ) понесені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1073,00 гривень.
Питання щодо розподілу понесених позивачем витрат будуть розглянуті, якщо протягом п`яти днів з дня отримання повного рішення суду від позивача буде надано відповідна заява із доказами понесених витрат. У випадку ненадання відповідних доказів заява про відшкодування понесених витрат позивачем буде вважатись залишеною без розгляду.
Заочне рішення може бути переглянуто Київським районним судом м.Одеси за заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.
Заочне рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після отримання копії рішення відповідачем та - протягом тридцяти з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Луняченко В. О.