Номер провадження: 22-ц/813/1966/23
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Погорєлова С. О.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Заїкіна А.П., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання поруки припиненою, на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене під головуванням судді Домусчі Л.В. 20 вересня 2021 року у м. Одеса, -

встановила:

У листопаді 2020 року ТОВ «Вердикт Капітал» звернулося до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором, (т. 1 а.с. 1-7).

В обґрунтування позову ТОВ «Вердикт Капітал» посилалося на те, що 17.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк») та позичальником ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами договору Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 77000,00 доларів США зі сплатою 15 % річних, на строк з 17.07.2008 року по 17.07.2018 року.

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 217777 від 17.07.2008 року, згідно з умовами договору поруки поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 0 від 17.07.2008 року.

Позивач при визначенні сум заборгованості у вигляді інфляційних витрат і 3% річних здійснював розрахунок від загальної суми боргу, яка була встановлена на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 року по справі № 522/8832/14-ц та заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2014 року по справі № 522/19960/13-ц.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі даного договору, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до позичальника ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.07.2008 року у повному обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора, з урахуванням договору поруки № 217777 від 17.07.2008 року.

30.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 2298/К про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло права вимоги за кредитним договором та договором поруки.

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із зустрічним позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 , АТ «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання поруки припиненою (т. 1 а.с. 154-161).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилався на те, що йому не було відомо про той факт, що 17.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17.07.2008 року, та 31.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору, договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17.07.2008 року. Позивач за зустрічним позовом зазначав, що укладення відповідних додаткових угод без його згоди призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, у зв`язку із чим порука, яка встановлена договором поруки № 217777 від 17.07.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , є припиненою з 17.07.2008 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2021 року у задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» було відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано припиненою поруку з 17.07.2008 року ОСОБА_2 за договором поруки № 217777 від 17.07.2008 року, який був укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 . Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн. (т. 2 а.с. 64-74).

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ТОВ «Вердикт Капітал» задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити, стягнути з відповідачів сплату судового збору та також понесені витрати на правову допомогу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права (т. 2 а.с. 77-84).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що неповернення кредитних коштів після ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для нарахування позичальникам встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Щодо зустрічних позовних вимог, то, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що поручитель ОСОБА_2 , підписавши Договір поруки №217777 від 17.07.2008 року, надав свою згоду на збільшення обсягу зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» зазначає, що під час ухвалення оскаржуваного судового рішення судом було неповно з`ясовано обставини виконання кредитних договорів, необґрунтовано визнано доведеними обставини припинення поруки, що призвело до незаконності висновків суду та є підставою для скасування судового рішення.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилається на те, що обов`язку боржника та поручителя виконати зобов`язання у натуральній формі, тобто сплатити суму боргу, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2014 року не встановлено, відповідно, вказане зобов`язання не виникало. Таким чином, звернення ТОВ «Вердикт Капітал» до суду в частині вимог про стягнення заборгованості у вигляді 3% річних та інфляційних витрат на підставі заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2014 року є безпідставним.

Сторони про розгляд справи на 28.11.2023 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились представник ОСОБА_2 та представник ТОВ «Вердикт Капітал».

Нерсесова А.І. була сповіщена шляхом направлення судової повістки, яку згідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення було нею отримано 14.10.2023 року.

Треті особи були сповіщені шляхом направлення судових повісток на офіційну електронну адресу.

Колегія суддів зазначає, що суд направляє судові рішення, судові повістки, судові повістки - повідомлення та інші процесуальні документи учасникам судового процесу на їхні офіційні електронні адреси, вчиняє інші процесуальні дії в електронній формі із застосуванням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному цим Кодексом, Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина п`ята статті 14 ЦПК України).

Адвокати, нотаріуси, приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, державні органи, органи місцевого самоврядування та суб`єкти господарювання державного та комунального секторів економіки реєструють офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі в обов`язковому порядку.

Зміст вказаної процесуальної норми свідчить про те, що для цілей ЦПК України офіційною електронною адресою є електронна адреса, зареєстрована в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

Вказаний висновок також узгоджується із правовою позицією щодо належного виклику учасника справи засобами електронної пошти, викладеною Верховним Судом у постановах від 01.06.2022 року у справі № 761/42977/19 та від 26.10.2022 року у справі № 761/877/20.

Колегія суддів зазначає, що згідно зі статтею 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Вердикт Капітал» підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для часткового скасування судового рішення та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; неправильне застосування судом норм матеріального права; невідповідність висновків суду обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що 17.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позичальником ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з умовами якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 77000 доларів США зі сплатою 15 % річних, на строк з 17.07.2008 року по 17.07.2018 року.

З метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 217777 від 17.07.2008 року, згідно з умовами якого поручитель зобов`язався перед кредитором відповідати за виконання позичальником зобов`язань за Кредитним договором № 0 від 17.07.2008 року.

17.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору.

31.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору.

08.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі даного договору, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.07.2008 року у повному обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора, з урахуванням Договору поруки № 217777 від 17.07.2008 року.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси № 522/19960/13-ц від 11.12.2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки було задоволено. В рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.07.2008 року в розмірі 1096236,84 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3 , а саме - квартиру загальною площею 59,5 кв.м, житловою площею 36,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Зупинено звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру, загальною площею 59,5 кв.м, житловою площею 36,8 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Вказане рішення суду набрало законної сили.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси №522/8832/14-ц від 08.09.2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність було задоволено. Звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 59,5 кв.м., житловою площею 36,8 кв.м., в рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 17.07.2008 року у розмірі 151959,68 доларів США, шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказане майно.

30.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір № 2298/К про відступлення права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а останнє набуло права вимоги за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.07.2008 року та Договором поруки № 217777 від 17.07.2008 року.

ТОВ «Вердикт Капітал» звернулось до суду із позовними вимогами про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.07.2008 року у вигляді інфляційних витрат та 3% річних згідно ст. 625 ЦК України.

Згідно наданого ТОВ «Вердикт Капітал» розрахунку заборгованості, заборгованість у вигляді 3% річних за кредитним договором від 17.07.2008 року складає 324700,15 грн., яка складається із суми 241706,32 грн. за період з 01.10.2017 року по 14.08.2019 року, відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 року № 522/8832/14-ц, та з суми 82993,83 грн. за період з 15.08.2019 року по 02.10.2020 року, згідно заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси № 522/19960/13-ц від 11.12.2014 року.

Позовні вимоги ТОВ «Вердикт Капітал» обґрунтовані посиланням на ст. 625 ЦК України, відповідно до якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач у позовній заяві та апеляційній скарзі наполягає на факті невиконання відповідачами вказаних заочних рішень Приморського районного суду м. Одеси, з чим і пов`язує можливість застосування відповідних фінансових санкцій.

Однак, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що заочними рішеннями Приморського районного суду м. Одеси №522/19960/13-ц від 11.12.2014 року та №522/8832/14-ц від 08.09.2014 року не було встановлено обов`язку боржника та поручителя виконати зобов`язання у натуральній формі, тобто сплатити суму боргу кредитору.

Крім того, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/19960/13-ц від 11.12.2014 року, в рахунок погашення заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 17.07.2008 року, було звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить на праві власності ОСОБА_3 , а саме: нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Звернення стягнення на предмет іпотеки зупинено на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки протягом дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

ПАТ «Дельта Банк», як кредитор та іпотекодержатель, станом на дату звернення до суду із позовами у справі № 522/19960/13-ц, №522/8832/14-ц, з урахуванням принципу диспозитивності самостійно визначив спосіб захисту своїх прав саме шляхом звернення стягнення на нерухоме майно боржника, а не стягнення грошової суми.

Судом обґрунтовано зазначено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 522/19960/13-ц від 11.12.2014 року було встановлено порядок виконання вказаного судового рішення, а саме: шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Виконання вказаного рішення суду можливе лише в рамках процедури примусового стягнення на нерухоме майно, в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», а отже, відповідачі позбавлені можливості самостійно виконати вказане судове рішення.

Щодо заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси №522/8832/14-ц від 08.09.2014 року, то судом зазначено наступне.

Зазначеним судовим рішення визнано право власності на предмет іпотеки, переданий у забезпечення виконання договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17.07.2008 року.

Відповідно, з моменту набуття законної сили рішенням Приморського районного суду м. Одеси №522/8832/14-ц від 08.09.2014 року (про визнання права власності на іпотечне майно), виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси №522/19960/13-ц від 11.12.2014 року (про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів) було унеможливлено у зв`язку із набуттям Іпотекодержателем права власності на іпотечне майно.

Крім того, постановою Одеського апеляційного суду від 15.04.2021 року у справі №522/8832/14-ц заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 року було скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі та набуття у власність - були залишені без задоволення.

Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення (п. 7.22. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі № 922/2416/17).

Таким чином, скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08.09.2014 у 2021 році не є підставою для перегляду юридичного факту нівелювання та унеможливлення виконання заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси №522/19960/13-ц від 11.12.2014 року.

Крім того, судом вірно встановлено, що рішення по справі №522/8832/14-ц не впливає на зобов`язання ОСОБА_2 , оскільки він не був учасником по цій справи. Також рішення суду по справі №522/19960/13 щодо звернення стягнення на предмет іпотеки-квартиру в рахунок погашення заборгованості виконано.

Також з матеріалів справи вбачається відсутність судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за даним кредитним договором та договором поруки.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для нарахування заборгованості у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язань з погашенням боргу станом на 02.10.2020 року у розмірі 324700,15 грн. у вигляді 3% річних за кредитним договором від 17.07.2008 року, за період з 01.10.2017 року по 14.08.2019 року, відповідно до заочних рішень Приморського районного суду м. Одеси №522/19960/13-ц від 11.12.2014 року та №522/8832/14-ц від 08.09.2014 року.

Безпідставними при цьому є доводи апеляційної скарги ТОВ «Вердикт Капітал» про те, що неповернення кредитних коштів після ухвалення рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для нарахування позичальникам встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Колегія суддів зазначає, що жодного обов`язку боржника та поручителя виконати зобов`язання у натуральній формі, тобто сплатити суму боргу, заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.12.2014 року не встановлено, тобто, вказане зобов`язання не виникало, що унеможливлює стягнення з відповідачів заборгованості у вигляді 3% річних та інфляційних витрат на підставі вказаного заочного рішення.

Крім того, колегія суддів враховує, що факт зупинення звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» свідчить про відсутність вини ОСОБА_2 у невиконанні заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/19960/13-ц від 11.12.2014 року, оскільки неможливість його виконання встановлена вказаними нормами закону.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 колегія суддів зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, згідно умов якого до Кредитного договору було додано Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту; додано до Кредитного договору Тарифи Банку; викладено п. 1.3.5. Кредитного договору в новій редакції, згідно якої Позичальник сплачує Банку комісію на умовах, зазначених у Кредитному договорі; п. 3.4. Кредитного договору доповнено підпунктом 3.4.5. щодо оплати Позичальником на користь третіх осіб коштів, які пов`язані із вчиненням нотаріальних дій, укладенням договорів страхування, здійсненням оцінки та ін., які пов`язані із укладенням Кредитного договору та договорів забезпечення; доповнено п. 5.2. Кредитного договору новим абзацом, яким сторони встановили величину зміни розміру процентної ставки з боку Банку за умови настання відповідних обставин, що визначені Кредитним договором; доповнено п .7.5. Кредитного договору щодо ознайомлення Позичальника з усіма тарифами Банку по розрахунково-касовому обслуговуванню.

31.10.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 2 до Кредитного договору, згідно умов якого: викладено п. 1.3.4. Кредитного договору в новій редакції, сторонами погоджено, що строк сплати процентів та ОБ по кредиту встановлено 25 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані Банком такі проценти та ОБ; Викладено Графік платежів за Кредитним договором в новій редакції.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 зазначав, що йому не було відомо про той факт, що 17.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17.07.2008 року, та 31.10.2008 року додаткову угоду № 2 до кредитного договору, договору про надання споживчого кредиту № 0 від 17.07.2008 року. Укладення відповідних додаткових угод без його згоди призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя, у зв`язку із чим порука, яка встановлена договором поруки № 217777 від 17.07.2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , є припиненою з 17.07.2008 року.

Підстави припинення поруки визначені у ст. 559 ЦК України. За змістом ст.ст. 559 і 598 ЦК України, припинення зобов`язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, за якого в силу передбачених законом обставин суб`єктивне право і відповідний йому юридичний обов`язок перестають існувати.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України).

З огляду на тісний зв`язок договору із правовідносинами, які саме з нього виникають (договірні правовідносини), розвиток останніх можуть зумовлювати, зокрема, умови договору. Проте подальші зміни цих правовідносин, наприклад, припинення прав та обов`язків за договором, не обов`язково пов`язані зі зміною чи припиненням договору. Інакше кажучи, припинення обов`язку за договором не завжди пов`язане з припиненням самого договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 року у справі №916/1415/19 (пункт 6.16)). Тобто, за наявності у сторін договору поруки інших зобов`язань за цим договором, припинення поруки з підстав, передбачених частиною першою ст. 559 ЦК України, не означає припинення самого договору та втрату ним чинності.

Захист цивільних прав та інтересів не досягається встановленням юридичних фактів. Таке встановлення є елементом оцінки обставин справи й обґрунтованості вимог. Тому воно не зумовить попередження порушення або відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного права чи інтересу. Отже, позовна вимога про визнання договору поруки припиненим (тобто про встановлення факту того, що цей договір припинився) є неналежним способом захисту прав та інтересів поручителя, який стверджує про зміну основного зобов`язання без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його ж відповідальності.

Для ефективного захисту інтересу від юридичної невизначеності у певних правовідносинах особа може на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України заявити вимогу про визнання відсутності як права вимоги в іншої особи, яка вважає себе кредитором, так і свого кореспондуючого обов`язку.

Застосування боржником способу захисту інтересу, спрямованого на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, є належним лише тоді, якщо ця невизначеність триває, суд не розглядає ініційований кредитором для захисту його прав спір із боржником і не вирішив це й спір раніше (постанову Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 року у справі №522/1528/15-ц (п. 64)). Саме за цих умов боржник (поручитель) може звернутися до суду з позовом про визнання відсутності права вимоги кредитора за договором поруки (визнання його права припиненим), зокрема про визнання поруки припиненою, і такий спосіб захисту буде належним та ефективним. У разі задоволення цього позову суд у резолютивній частині визнає відсутнім право вимоги кредитора за договором поруки, зокрема визнає поруку припиненою, а не припиняє поруку.

Якщо особа звернулася до суду з вимогою про визнання договору поруки припиненим, хоча мета, яку вона переслідує, підстави позову, надані докази вказують, що ця особа, захищаючи інтерес, спрямований на усунення юридичної невизначеності у відносинах із кредитором, прагне визнати припиненою саме поруку, а не відповідний договір, то неточне формулювання позовної вимоги згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») не перешкоджає суду за наявності для цього підстав визнати припиненою поруку.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.09.2022 року у справі № 462/5368/16-ц зазначила, що після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів поручитель не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у кредитора права вимоги (про визнання поруки припиненою). Такий окремий позов не є належним способом захисту, а тому його не можна задовольнити. Наявність у поручителя відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування банком боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Оскільки банк ініціював вирішення такого спору, поручитель міг ефективно захистити своє право саме у справі № 522/19960/13-ц, заперечуючи проти позову кредитора, наприклад, через те, що порука припинилася. Для цього непотрібно заявляти зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора (про визнання поруки припиненою).

Таким чином, колегія суддів доходить до висновку, що вказане є підставою для відмови у зустрічному позові ОСОБА_2 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 , АТ «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання поруки припиненою.

При вказаних обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повному обсязі з`ясував обставини справи, нормами права, які підлягають застосуванню, що, відповідно, призвело до неправильного вирішення справи в частині вирішення вимог зустрічного позову, що є підставою для скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20.09.2021 року в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 , з наведених вище підстав. В іншій частині судове рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 20 вересня 2021 року скасувати в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання поруки припиненою.

В цій частині ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Акціонерне товариство «УкрСиббанк», ОСОБА_1 , Акціонерне товариство «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання поруки припиненою - відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складений 22 грудня 2023 року.

Головуючий С.О. Погорєлова

Судді А.П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе